ועדת הכנסת, כנסת 24, פרוטוקול מספר 29, 2021-10-26 10:00

ניר אורבך: בוקר טוב.

ניר אורבך: בוקר טוב, חבר הכנסת אופיר כץ.

ניר אורבך: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת הכנסת.

ניר אורבך: היום יום שלישי, כ' בחשוון תשפ"ב, 26 באוקטובר 2021.

ניר אורבך: עשינו קצת שינוי בסדר-היום.

ניר אורבך: את הנושא הראשון אנחנו נפתח באי מיצוי הדין עם מיידי האבנים וזורקי בקבוקי תבערה, הצעתם של חברי הכנסת אופיר כץ ואבי מעוז.

ניר אורבך: חבר הכנסת אבי מעוז, אתה רוצה לנמק?

ניר אורבך: חבר הכנסת אופיר כץ.

אבי מעוז: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, אני מדבר מתוך היכרות אישית עם השטח.

אבי מעוז: מצב הביטחון הולך ומתערער.

מאיר פרוש: הכוונה ליד שער שכם?

אופיר כץ: כל מדינת ישראל.

מיכל מרים וולדיגר: בכלל.

אבי מעוז: אני מדבר בכלל, אבל אני אומר, מה שקורה אצלנו זה משקף.

אבי מעוז: בדרך כלל, כל האירועים החמורים שקרו במדינה, ככלל, אנחנו בירושלים, סביב הבית שלי, הרגשנו את זה הרבה יותר מוקדם מאשר הרגישו את זה בכל רחבי הארץ.

אבי מעוז: כבר מזה זמן אנחנו מרגישים חוסר ביטחון, תיכף אני אתן דוגמאות.

אבי מעוז: בשבוע שעבר ענה לי סגן השר לביטחון פנים, יואב סגלוביץ', על שאילתה שהגשתי לו לפני שלושה-ארבעה חודשים לגבי שכונת שמעון הצדיק.

אבי מעוז: מה שהוא אמר, כרגע יש רגיעה.

אבי מעוז: ואני לצערי נאלץ להגיש עוד פעם הצעה דחופה לסדר-היום.

אבי מעוז: אין רגיעה, זה אשליה שיש רגיעה, זה כיסוי על מה שקורה בשטח.

אבי מעוז: בפועל, בשטח, אני מדבר כרגע קרוב לבית שלי – אני גר בעיר דוד – יש שכונת מעלה הזיתים, אתה מכיר את זה היטב, הדרך משכונת מעלה הזיתים, כשיש רגיעה זה רגוע, אפשר ללכת ברגל משכונת מעלה הזיתים לכותל וחזרה בכל שעות היום והלילה.

אבי מעוז: לאחרונה רבו המקרים שפשוט התושבים הערבים, הם מציקים, מרביצים מכות, מתנפלים על חבר'ה צעירים שהולכים ברגל, והמשטרה לא עושה כלום.

אבי מעוז: יש עדויות, יש מצלמות אבטחה, יש מצלמות אבטחה שמזהות את הפנים, המשטרה לא עושה כלום.

אבי מעוז: תיכף אני אתן לחברי אופיר כץ להרחיב על אי מיצוי הדין כי כשכבר עוצרים אז לא ממצים את הדין ומשחררים או שלא עושים כלום.

אבי מעוז: אנחנו מתריעים, ואני חושב שראוי שזה יבוא למליאת הכנסת.

אבי מעוז: אני יודע שיש שבוע לחוץ.

אבי מעוז: סגן השר לביטחון פנים ממילא נמצא בכנסת ביום רביעי.

אבי מעוז: אני חושב שחשוב להעלות את ההצעה הדחופה הזאת לסדר-היום על סדר-יומה של הכנסת.

אבי מעוז: תודה רבה.

ניר אורבך: תודה רבה.

ניר אורבך: חבר הכנסת אופיר כץ.

אופיר כץ: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, בעקבות ריבוי המקרים שראינו במבצע שומר חומות הזמנתי מחקר מהממ"מ שלנו לראות למה היד קלה על האבן, למה אין שום הרתעה ואנשים זורקים אבנים כאילו זה סוכריות או משהו כזה.

אופיר כץ: בשבוע שעבר קיבלנו את הממצאים – מי שראה, זה גם פורסם בידיעות אחרונות ביום שישי – והנתונים באמת באמת מרתיחים ומסבירים למה לאנשים אין רתיעה מלזרוק אבן על רכב נוסע, וכבר אנשים נרצחו מהדבר הזה.

אופיר כץ: הנתונים הראו ש-95% מהתיקים, שזה מעל 7,000 תיקים שנפתחו, 95% מהתיקים נסגרים, רק ב-69 תיקים יש מאסר, ו-93% מתוך האחוז הזה, משך המאסר הוא פחות משנה.

ניר אורבך: אפס עד שש.

אופיר כץ: כשהחוק אומר עשר שנים אם אתה זורק אבן על מסלול נסיעה ועד 20 שנה אם אתה זורק אבן על רכב נוסע.

אופיר כץ: זאת אומרת, המחוקק ראה את הדבר הזה בחומרה, החוק מעניש ברמה מחמירה ולא צריך לשנות אותו.

אופיר כץ: הבעיה היא כשמגיעים לבתי המשפט, אז או שאין כתבי אישום או שמגיעים וזוכים לעבירות מקלות.

אופיר כץ: אותו דבר מנתוני משרד הביטחון, קיבלנו את הנתונים גם מהמשטרה וגם ממשרד הביטחון, גם שם ראינו שכל שנה יש בין 1,000 ל-1,500 מקרים אבל כל שנה מספר התיקים שנפתחים, יורד.

אופיר כץ: אם ב-2015 היו לנו 909 תיקים, ב-2020, על אותה כמות של מקרים, רק 218, זאת אומרת יש פה הפקרות, באמת מפקירים את האזרחים שלנו שמנסים לרצוח אותם, לא פחות.

אופיר כץ: זה לא מעשה קונדס, אבן על רכב נוסע זה כמו לירות באקדח על רכב נוסע, אין הרבה הבדל.

מיכל מרים וולדיגר: זה כלי נשק.

אופיר כץ: בדיוק.

אופיר כץ: ברגע שבן אדם חוטף את האבן זה כאילו הוא ספג קליע, ואנשים כבר נרצחו מהדבר הזה.

אופיר כץ: אין הרתעה.

אופיר כץ: בתי המשפט מקלים, לא מתייחסים לנושא הזה ברצינות כמו שצריך, ולכן הגשנו יחד עם שורה של חברי כנסת הצעה לדון על זה במליאת הכנסת ואולי גם לאחר מכן להעביר את זה לדיון בוועדה.

אופיר כץ: זה נושא סופר חשוב, זה חיי אדם שכרגע בתחום הזה הם מופקרים.

אופיר כץ: ולכן, אדוני היושב-ראש, אני מבקש ממך.

אופיר כץ: הגשנו את הערעור הזה, פעם ראשונה שאני מגיש ערעור כי אני חושב שהנושא הזה הוא באמת באמת חשוב – חיי אדם שכרגע לא זוכים להגנה שהם אמורים לזכות, ואני מבקש ממך, אני יודע שגם הנושא קרוב ללבך – אתמול גם התבטאת בנושא הזה – אני מבקש שתקבלו את הערעור ונחזיר את זה לסדר-יומה של הכנסת.

אופיר כץ: תודה רבה.

ניר אורבך: חבר הכנסת אופיר כץ, תודה רבה.

ניר אורבך: חבר הכנסת פרוש, בבקשה.

מאיר פרוש: כמובן שאני מצטרף לכל מה שנאמר פה.

מאיר פרוש: אני יודע שזה מאוד קשה לבוא ולהחליט – כנראה אלה ההתלבטויות שיש לך – לבוא ולהוסיף נושאים, אבל אני חושב שאלה שיושבים פה בחדר, רובם הגדול, מבינים את המצב, מה זאת אומרת שהביטחון מתערער, שיש ניסיונות לפגוע.

מאיר פרוש: אז כל אחד צריך לעשות את מה שהוא יכול לעשות כדי שניתן את הברקס הנכון לדברים האלה.

מאיר פרוש: איך?

מאיר פרוש: נכון שצריכים להתאמץ.

מאיר פרוש: זה נוח, זה קל לתת עוד שעה לסדר-היום ביום רביעי, אבל אנחנו צריכים לעשות משהו.

מאיר פרוש: זה כלי הפעולה שלנו שאפשר לעשות כחברי כנסת בעניין הזה, אז מה זה עושה?

מאיר פרוש: בא שר המשטרה, הסגן שלו, הוא שומע, צריך לתת תשובות.

מאיר פרוש: הם רואים שיש לחץ, זאת אומרת זה לא שזה עובר לסדר-היום.

מאיר פרוש: כמו שחבר הכנסת מעוז אומר, זה הרי לא דבר פשוט, ואם מערערים אותך במעלה הזיתים אז אחר כך מגיעים לשמעון הצדיק ומשמעון הצדיק למוסררה, ככה הדבר הזה עובד.

מאיר פרוש: אז אנחנו פה, אלה שעכשיו נמצאים פה, יכולים באמת לגרום לכך, לעשות פעולות שיבינו שאנחנו לא שלמים עם המצב הזה.

מאיר פרוש: אחד הדברים זה שמעלים נושא לסדר-היום.

ניר אורבך: חבר הכנסת פרוש, תודה רבה.

ניר אורבך: את רוצה להתייחס, ארבל?

ארבל אסטרחן: כן.

ארבל אסטרחן: צריך לומר שזה שנציג הנשיאות לא נמצא זה לא שולל מוועדת הכנסת את הסמכות שלה.

ארבל אסטרחן: זאת אומרת, ברור שמזמינים את נציג הנשיאות להסביר למה הנשיאות העדיפה נושאים אחרים על פני הנושאים שנדונים פה עכשיו, אבל לא הגיע, הוועדה רשאית - - -

מיכל מרים וולדיגר: ואיך ישכנעו?

מיכל מרים וולדיגר: הרי שיקול הדעת הוא של הנשיאות.

אופיר כץ: בסדר אבל היא אומרת שאם הם לא פה אז אין להם זכות עכשיו לערער על ההחלטה שתתקבל פה.

ארבל אסטרחן: אפשר להחליט שממתינים לנשיאות.

ניר אורבך: חשוב לי להגיד.

ניר אורבך: קודם כול, הנושא הזה, כמו שאמר חבר הכנסת אופיר כץ, מעבר לזה שהוא קרוב לליבי, אנחנו יודעים שמדובר פה בסופו של דבר בחיי אדם.

ניר אורבך: שוחחתי על זה עם חבר הכנסת כץ.

ניר אורבך: יש פה – ואמר את זה גם חבר הכנסת פרוש – צריך לראות גם את הנושא הקואליציוני הרוחבי אבל גם אני רוצה לשמוע מהנשיאות, כן חשוב לי לדעת כמה נושאים עלו אתמול.

ארבל אסטרחן: כן.

ארבל אסטרחן: רצוי לשמוע איזה נושאים אושרו, והשיקולים שלהם.

ניר אורבך: אני לא רוצה להצביע על זה עכשיו, אני רוצה לעשות את הבדיקות שלי.

ארבל אסטרחן: אני חושבת שזה נכון להמתין לנציג הנשיאות.

ניר אורבך: לא, אני לא יודע אם אפילו להמתין.

ניר אורבך: נגיד את זה ככה, אני רוצה לקיים עכשיו את הדיונים על כלל הנושאים, וככל שנצליח - - -

ארבל אסטרחן: זה חשוב כי גם בנושא הזה של ערעורים יש הוראה מפורשת שאם המערער לא מגיע, לא ידונו בערעור שלו, אז דווקא זה שנמצאים פה זה נכון לשמוע.

כל וובבלדיגר: כי זה חד-צדדי.

ניר אורבך: אני אומר, פה חברי הכנסת השקיעו, אני יודע גם שהיום העבודה בוועדות היא אינטנסיבית ולחוצה, חברי הכנסת פינו לעצמם את הזמן ובאו לפה.

ניר אורבך: אז קודם כול אני מציע שכן, עכשיו אנחנו נעשה דיון על כלל הנושאים ואת הנושא של ההצבעה אני אבחן תיכף.

אופיר כץ: יש לי דיון מהיר בוועדת הבריאות.

אופיר כץ: אני ביחד עם אבי מעוז.

ניר אורבך: יש לך פה זכות הצבעה בוועדה?

אופיר כץ: לא.

אופיר כץ: ארבל אמרה שצריך שאני אהיה פה.

ארבל אסטרחן: אתה צריך להיות פה ואתה פה, זה בסדר.

ניר אורבך: בהצבעה הוא לא צריך להיות.

ארבל אסטרחן: אז יצביעו על הערעור שלך.

ניר אורבך: הצגתם את הנושא, מבחינתנו זה בסדר.

מיכל מרים וולדיגר: אם זה ערעור שלך אתה לא יכול הרי להצביע.

אופיר כץ: לא, אני לא חבר ועדה.

ניר אורבך: בסדר גמור.

ניר אורבך: אנחנו מבחינתנו מיצינו את הנושא הזה במובן של הדיון והוא יעלה להצבעה.

ניר אורבך: אני אעדכן אתכם.

ניר אורבך: חבר הכנסת אופיר כץ, תודה רבה.

אופיר כץ: תודה רבה.

ניר אורבך: נעבור לנושא השני:

ניר אורבך: אירוע טרגי במסגרתו מתמודד עם מחלת נפש הרג את אמו, הצעת חברת הכנסת מיכל וולדיגר, בבקשה.

מיכל מרים וולדיגר: תודה.

מיכל מרים וולדיגר: אני אתחיל בכך שביום חמישי האחרון, גם אתה היושב-ראש, היית פה איתנו עד השעות המאוחרות של הלילה.

מיכל מרים וולדיגר: היה דיון בוועדת הבריאות על נושא הקאפ.

מיכל מרים וולדיגר: הקאפ, קרי ההתחשבנות בין בתי החולים לבין קופות החולים ביחס של התשלומים אחד לשני, כשהמהות מאחורי ההתחשבנות הזאת זה מחד, להשקיע את הכספים בקהילה ובפתרונות ובטיפול בקהילה, מול להשקיע את הכספים שבעצם נצבעים לבריאות, בבתי החולים, זה בעצם המאבק בין הקופות לבין בתי החולים.

מיכל מרים וולדיגר: כמעט 16 שעות ישבנו בדיונים, כשהכול חשוב – ואני הייתי מחוברת לכל הדיונים והיה לי מה להגיד בכל תחום, אבל באמת ישבתי על קוצים כדי שזה יגיע לתחום של בריאות הנפש כי בבריאות הנפש ובכל הנושאים – כמו שאמרתי, בכל נושא הבריאות – הנקודה הזאת חשובה, אבל בוודאי ובוודאי בבריאות הנפש, כאשר הריק העצום שיש בקהילה הוא זועק לשמים אבל גם הצפיפות והתנאים הנוראיים שיש בבתי החולים, גם זה זועק לשמים.

מיכל מרים וולדיגר: לכן ההתחשבנות היא חשובה שבעתיים בבריאות הנפש.

מיכל מרים וולדיגר: וחיכיתי.

מיכל מרים וולדיגר: החוק עצמו של הקאפ לא כזה ארוך, הוא 27 סעיפים, אבל בריאות הנפש נדחקה לסעיף 25 כי כרגיל, גם בוועדת הבריאות, בריאות הנפש נדחקת לקצה.

מיכל מרים וולדיגר: וגם כשכבר הגענו ל-25 אז דילגו על 25 והלכו ל-26 ול-27.

מיכל מרים וולדיגר: אני מציינת את הדברים כדי להסביר כמה התחום של בריאות הנפש נדחק אחורה כל הזמן.

מיכל מרים וולדיגר: אחרי שגמרנו את 26 ו-27 חזרנו ל-25 ודנו בו – תסלחו לי אם אני טועה ולא מדייקת – רבע שעה, כש-16 שעות ישבנו, וגם ברבע שעה הזאת בעצם זה לא היה דיון לעומק.

מיכל מרים וולדיגר: זה היה דיון מאוד מאוד רחב, בלי להיכנס לגוף העניין ואז אולי לתת איזה כמה מיליונים במשהו שהוא כמו פלסטר בגוף שצריך ניתוח לב פתוח.

מיכל מרים וולדיגר: נסעתי הביתה, זה לא היה קל, בשלוש בבוקר, וביום שישי בבוקר אני פותחת את הרדיו ואני שומעת על רצח, קראו לזה, אבל מבחינתי זה לא רצח, זה מוות, כשמבחינתי כל רגע שאנחנו יושבים פה, המוות הבא נמצא שם, הוא יגיע.

מיכל מרים וולדיגר: ואתם שואלים אותי למה?

מיכל מרים וולדיגר: ראיתי את זה כן בכותרת במעריב אבל זה דעך מהר מאוד כי הנושא הזה לא מעניין אף אחד.

מיכל מרים וולדיגר: רצח שבן בן 27 ביישוב בארץ – זה היה כתוב בעיתון אז אני יכולה להגיד – בבית שמש, אחרי שהשתחרר חמישה חודשים היה בבית חולים פסיכיאטרי, השתחרר לקהילה, אבל שוב, בלי טיפול, בלי מסגרת.

מיכל מרים וולדיגר: החוק מחייב לתת תוכנית טיפול כשהוא משתחרר.

מיכל מרים וולדיגר: ככל הנראה – שוב, אני לא בקיאה בנושא, אבל לצערי הרב זה גנרי – בלי טיפול, אני מכירה את זה היטב, בלי טיפול, בלי שום מעטפת כמו שצריך, לבית ההורים שלו, ככה כמו שהוא, אחרי אשפוז, למשפחתו.

מיכל מרים וולדיגר: האימא לא יכולה לטפל בו, לא האימא הספציפית – אני לא רוצה להגיד את המילה נרצחה כי בעיניי הבחור עצמו הוא קורבן לא פחות מאשר האם שכבר לא איתנו.

מיכל מרים וולדיגר: באמת, כבר אין לי כוח להשתמש במילה שערורייה, אבל זה כן שערורייה.

מיכל מרים וולדיגר: והנה, אני שולחת את זה פה שנדון.

מיכל מרים וולדיגר: אישה נרצחה, תחשבו על המשפחה שנשארה – ההורים שם גרושים – שוב, אני יודעת את הדברים מהעיתון.

מיכל מרים וולדיגר: בכוונתי ללכת לשבעה השבוע.

מיכל מרים וולדיגר: יש שם עוד ילדים קטנים, יש שם משפחה שהיא קרועה גם ככה ועכשיו היא נקרעת בין לשבת שבעה על האימא שנהרגה, שנרצחה או איך שלא תקראו לזה, לבין לרחם על הילד, שבעצם זה לא הוא, זו המחלה.

מיכל מרים וולדיגר: ולא המחלה, שלא תחשבו שיש פה איזו סטיגמה על חולי נפש אלא זו מחלה שלא טופלה כי אם היא הייתה מטופלת כמו שצריך זה לא היה קורה.

מיכל מרים וולדיגר: הילד הזה שרצח – במירכאות או לא במירכאות – את אימא שלו היה יכול להיות כמו כולנו אם היו מטפלים בו בזמן, אבל אין טיפול בקהילה.

מיכל מרים וולדיגר: אין רצף טיפולי, אין רצף שיקומי.

מיכל מרים וולדיגר: וחברים, לא מדובר במשהו איזוטרי.

מיכל מרים וולדיגר: מדובר באלפי, ואני לא אגזים אם אני אגיד מאות אלפי אנשים, שזקוקים לרצף הזה, והוא לא קיים.

מיכל מרים וולדיגר: ולכן אני פונה לנשיאות ואומרת: נרצחה פה אישה, נהרגה פה אישה, אבל זה לא היא, זה כל המשפחה שלה, כל המעגל מסביב, שלא נדבר על הילד עצמו שאני לא רוצה לחשוב מה יקרה לו כשהוא יתעורר מהמציאות המדומה שבה הוא היה נתון ויגלה מה הוא עשה.

מיכל מרים וולדיגר: בואו נדבר על זה.

מיכל מרים וולדיגר: שיהיה דיון רציני, עמוק, כי כולנו כולנו בני אדם, כולנו גוף ונפש, אי אפשר להשאיר את זה יותר מאחור.

מיכל מרים וולדיגר: פשוט אי אפשר.

מיכל מרים וולדיגר: ואז אני מקבלת הודעה שזה נדחה כי יש דברים יותר חשובים.

מיכל מרים וולדיגר: אז הייתי שמחה נורא אם היה יושב פה נציג מהנשיאות והיה מסביר לי מה יותר חשוב מחיי אדם, מאישה שנרצחה, מאימא לילדים קטנים שבסך הכול הבן שלה ביקש סיגריות והיא אמרה לו: לא, אתה תמות מהסיגריות, ואז הוא לקח סכין ודקר אותה, והאנשים שטיפלו בגופה מספרים איך המצב היה נראה שם.

מיכל מרים וולדיגר: ניר, לבך גדול, אני מכירה אותך.

מיכל מרים וולדיגר: מה יותר חשוב מזה?

מיכל מרים וולדיגר: א', ברמה הרוחבית.

מיכל מרים וולדיגר: ב', לאישה הזאת, שכן, אנחנו נדבר פה על המצב הזה, איך זה הגיע ואיך אנחנו אשמים במוות הזה, ואם אנחנו לא רוצים שעוד מוות כזה – כי הוא בדלת, הוא פשוט ייכנס עוד שנייה – שלא נגיד, אתה יודע, אנחנו מכירים את "עגלה ערופה", ידינו לא נגעו במעל.

מיכל מרים וולדיגר: ידינו במעל הזה.

מיכל מרים וולדיגר: אני באמת אשמח לשמוע מה יותר חשוב מהנושא הזה, ושכן הוועדה תצביע ותבין שהנושא הזה חשוב גם ברמת המודעות ולהראות שלמדינה שלנו חשוב, וגם ברמת התכלס, מה עושים עם זה.

מיכל מרים וולדיגר: אני אשמח שתקבלו את הערעור שלי והנושא הזה יידון.

מיכל מרים וולדיגר: תודה.

ניר אורבך: חברת הכנסת וולדיגר, תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: אין נציגות של הנשיאות?

ניר אורבך: לא.

עאידה תומא סלימאן: למה?

ניר אורבך: שאלה טובה, חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

עאידה תומא סלימאן: אז בשביל מה אנחנו מקיימים את הדיון הזה?

ניר אורבך: אז אני אומר לך, את פספסת את תחילת הדיון.

מיכל מרים וולדיגר: מזלזלים בנו.

ניר אורבך: לצערי, לא הגיע לפה נציג מנשיאות הכנסת כדי להציג את הנושאים.

ארבל אסטרחן: למרות שהוזמן.

ניר אורבך: למרות שהוזמן.

ניר אורבך: זה ודאי לא מוסיף לנו כבוד.

ניר אורבך: אנחנו קיבלנו החלטה לעשות דיון כרגע על שלושת הנושאים שעל סדר-היום.

ניר אורבך: אני אעשה הפסקה, אחרי כן אנחנו ננסה כן – לפחות ברמה של שיחה אפילו שלי איתם – לברר למה הנושאים הללו נדחו, ובהמשך אנחנו גם נקיים הצבעה.

עאידה תומא סלימאן: אבל כבוד היושב-ראש, אני לא חושבת.

עאידה תומא סלימאן: אם הם זלזלו ולא הגיעו, זכותנו לקבל החלטות עכשיו.

עאידה תומא סלימאן: הם לא הגיעו כדי להשמיע את דעתם בנושא, אני חושבת שיש זכות לוועדה להצביע, לקבל החלטה ולהגיד להם תודה רבה.

ניר אורבך: בהחלט.

ניר אורבך: אבל אני כיושב-ראש, מאחר ובסופו של דבר לפני שאני מקבל הכרעה אני גם רוצה לדעת למה זה נדחה, אני רוצה לדעת מה הסיבות, ובזה שהם לא באו אני לא רוצה להעניש את כל המשכן וכל המליאה וכל סדר-היום של יום רביעי, אני רוצה לדעת גם את כל התמונה כולה.

מיכל מרים וולדיגר: אם אנחנו לא היינו מגיעים, זה היה נדחה.

עאידה תומא סלימאן: בדיוק ככה.

מיכל מרים וולדיגר: ככה זה.

מיכל מרים וולדיגר: אם יש איזונים, הם צריכים להיות זהים לכול.

ניר אורבך: קודם כול, מבחינה תקנונית אנחנו יכולים לשקול אם גם בדבר הזה צריך לעשות איזשהו שינוי בתקנון.

עאידה תומא סלימאן: כדאי לשמוע מה היועצת המשפטית אומרת.

ניר אורבך: מבחינת ההיגיון הבריא שאני מנסה לאמץ, אז ודאי שאני יכול לקבל החלטה רק על סמך הדברים ששמעתי פה.

ניר אורבך: אני לא רוצה לקבל החלטה על סמך הדברים ששמעתי פה בלבד, אני רוצה לשמוע גם מה עמדת הנשיאות, זה הדבר הכי הגיוני, למה הם החליטו כך.

מיכל מרים וולדיגר: הייתה להם הזדמנות.

עאידה תומא סלימאן: כן, אבל ניתנה להם ההזדמנות, והם ויתרו.

ניר אורבך: אני מבין את זה.

ניר אורבך: כרגע זה שיקול הדעת שלי.

ניר אורבך: אני לא מדבר כרגע על ההתנהלות שלהם, אני מדבר על שיקול הדעת שלי.

עאידה תומא סלימאן: אבל אפשר לדעת מה אומר התקנון בנושא הזה?

ארבל אסטרחן: אני התייחסתי בעניין.

ארבל אסטרחן: מן הראוי לשמוע את הנשיאות כמובן כי לפעמים ההתייחסות היא לא רק לגופו של עניין, לא רק מסבירים למה הנושא הזה נדחה על פני אחרים, לפעמים הנשיאות באה ומסבירה – בעצם היה דיון בעניין הזה לפני שבוע בוועדה או עוד שבוע.

מיכל מרים וולדיגר: הייתה להם הזדמנות לבוא ולהגיד, כן.

ארבל אסטרחן: אבל בכל זאת, היות ומדובר בהוספת נושא על סדר-היום של הכנסת, זה עניין מאוד משמעותי.

ארבל אסטרחן: אני חושבת שהדברים שאמר יושב-ראש הוועדה, יש בהם היגיון רב.

עאידה תומא סלימאן: בדיוק בגלל שזה עניין מאוד משמעותי, היה מן הראוי שהנשיאות כן תגיע, תשלח איזשהו נציג.

ניר אורבך: לגמרי.

עאידה תומא סלימאן: כנראה, כנראה, אין להם מה להסביר.

ניר אורבך: יכול להיות שאת צודקת.

ניר אורבך: אני רק רוצה לעשות בירור לפני שאני מקבל הכרעה, זה הכול.

ניר אורבך: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

עאידה תומא סלימאן: עד עכשיו, מתחילת הישיבה, לא היה קשר עם הנשיאות לברר, למה לא הגעתם?

ניר אורבך: מנסים לברר.

ניר אורבך: מישהו שהיה צריך להגיע מהנשיאות – לא יודע, הייתה לו איזו בעיה ולא הגיע, וכרגע גם אין מחליף שיגיע.

ניר אורבך: שוב, אני גם רואה את הדברים האלה בצורה שלא מכבדת את הכנסת, אני גם הבעתי את אי שביעות רצוני מהדבר הזה.

עאידה תומא סלימאן: אני - - -

ניר אורבך: חברת הכנסת עאידה סלימאן, אני רוצה ברשותך לסיים את הדיון כאן כי אנחנו, כנראה כל אחד יתבצר בעמדתו.

ניר אורבך: בסופו של דבר זה שיקול דעת שלי איך יתנהל הדיון.

ניר אורבך: אני רוצה לקבל את התמונה המלאה לפני שאני מקבל הכרעה.

ניר אורבך: עכשיו נעבור לנושא גם התקנוני וגם הטכני.

ניר אורבך: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, את מחליפה את חבר הכנסת אוסאמה סעדי בהצגת הנושא?

עאידה תומא סלימאן: כן.

ארבל אסטרחן: אני רוצה להתייחס לזה.

ארבל אסטרחן: התקנון לא רצה מאוד להקל בנושא של ערעורים, לכן הוא באמת דרש שחבר הכנסת המערער יגיע, ואם הוא לא מגיע, רואים כאילו הוא לא ערער, ולגבי חבר הכנסת שרוצה לבקש מחבר כנסת אחר לייצג אותו, יש פה גם כן הוראה מאוד ייחודית רק לעניין הזה.

ארבל אסטרחן: כתוב: "נעדר חבר כנסת מישיבה של ועדת הכנסת בעת שדנה בערעורו, יראו כמי שלא הגיש ערעור; ואולם, אם קבעה ועדת הכנסת" – זאת אומרת, צריך החלטה – "כי נבצר ממנו להשתתף מסיבה רפואית או מסיבה מוצדקת אחרת, רשאי חבר כנסת אחר שהמערער הסמיכו בכתב, לייצגו בוועדה.

ארבל אסטרחן: " אני מבינה שיש כאן הסמכה, אבל צריכה להיות קביעה על סמך – אני לא יודעת למה הוא ביקש לא להגיע.

ארבל אסטרחן: אולי כדאי להגיד את זה.

עאידה תומא סלימאן: מעניין מאוד.

ארבל אסטרחן: כן.

ארבל אסטרחן: זאת הוראה שקיימת רק כאן.

עאידה תומא סלימאן: להתנדב במידע הזה דווקא עכשיו אחרי שערערתי על צורת ניהול הוועדה.

עאידה תומא סלימאן: נו.

ניר אורבך: מה זאת אומרת צורת ניהול הוועדה, אני לא מבין.

עאידה תומא סלימאן: נו באמת.

עאידה תומא סלימאן: אני ניגשתי, ביקשתי להחליף, אושר לי, אחרת הייתי דואגת - - -

ארבל אסטרחן: לא רוצים למנוע ממך.

ניר אורבך: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, סליחה, אין פה עניין להתעמת.

ניר אורבך: בואו נעשה את זה מסודר.

עאידה תומא סלימאן: אני לא באתי להתעמת.

מיכל מרים וולדיגר: מאחר ואני צריכה ללכת לוועדת בריאות, אני אשמח לשמוע.

ניר אורבך: בבקשה.

ניר אורבך: ברשותך, כדי שזה יהיה מסודר, כדי שלא יהיה אחרי כן ערעור על עצם הדיון בזה, אני אצמד לתקנון ואני כרגע אבצע הצבעה לגבי האישור שלך.

עאידה תומא סלימאן: תצביעי, מיכל.

מיכל מרים וולדיגר: אני לא חברת ועדה.

ניר אורבך: לא, זה בסדר.

ניר אורבך: זה אני מצביע.

ניר אורבך: אני כרגע היחידי שיש לו זכות הצבעה פה.

ניר אורבך: אני אעלה כרגע להצבעה את אישור החלפת חבר הכנסת אוסאמה סעדי, הסמכתך להחליף אותו, ונתקדם.

ניר אורבך: אני מצביע כרגע, מי בעד הסמכת חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן להחליף את חבר הכנסת אוסאמה סעדי, ירים את ידו.

ניר אורבך: אושר.

מאיר פרוש: אני בעד, למרות שאומרים עליי שאין לי זכות הצבעה.

מאיר פרוש: אני בעד.

ניר אורבך: זה נרשם בפרוטוקול.

ניר אורבך: פה אחד, אושרה הסמכתך.

ניר אורבך: בבקשה.

ניר אורבך: הנושא הוא: החלטת גנץ לקבוע שישה ארגונים אזרחיים פלסטיניים כארגוני טרור, הצעתו של חבר הכנסת אוסאמה סעדי, ומחליפה אותו בסמכות חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

ניר אורבך: בבקשה.

עאידה תומא סלימאן: תודה, כבוד היושב-ראש, כולנו בשבוע האחרון שומעים עד כמה הנושא תופס כותרות ומחייב באמת דיון רציני בתוך הכנסת על ההחלטה הזאת לקבוע שישה ארגונים אזרחיים פלסטיניים כארגוני טרור.

עאידה תומא סלימאן: הארגונים האלה פועלים כבר מעבר ל-30 שנה.

עאידה תומא סלימאן: הארגונים האלה, ארגונים שפועלים גם בספרה הפלסטינית, גם מול הרשויות בישראל כי אחד מהארגונים האלה, הוא מייצג את האסירים, וגם כן בזירה הבין-לאומית.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו חושבים שלהחלטה הזו יש השלכות – גם מדיניות, גם פוליטיות וגם על דעת הקהל הישראלי.

עאידה תומא סלימאן: אפשר להסכים איתה, אפשר להתנגד לה, אבל אי אפשר למנוע דיון עליה.

עאידה תומא סלימאן: זאת הכוונה שלנו.

עאידה תומא סלימאן: חבר הכנסת אוסאמה סעדי הגיש את הבקשה כדי שיהיה דיון במליאת הכנסת ותהיה אפשרות גם כן שהשר יבוא ויסביר את עמדתו, יסביר לכולם על סמך מה הוא קיבל את ההחלטה מרחיקת הלכת הזאת.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו חושבים שלהוריד נושא כל כך חשוב, שהוא נושא שעכשיו קורה – בדיוק עכשיו, כשאנחנו מדברים ביומיים האחרונים שזה התחולל – עכשיו זה הזמן לדבר על הנושא הזה, להעלות אותו במליאה ולתת אפשרות לכלל חברי הכנסת גם כן להיות נוכחים בדיון הזה.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו מבינים שסדר-היום של הכנסת עמוס בכל מיני נושאים אחרים אבל אנחנו לא חושבים שהנושא הזה הוא פחות חשוב משאר הנושאים, ולהיפך.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שבבקשה הזו יש מתן חשיבות רבה גם להשמיע וגם לשמוע – לשמוע את דעת השר ועמדתו, ועל סמך מה קיבל את ההחלטות שהוא קיבל.

עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת, לפחות אם סדר-היום עכשיו עמוס – ואני מבינה בגלל הדיונים שהחליטה הקואליציה כן להתעקש עליהם – לתת לנו את האפשרות להעלות את זה אפילו בשבוע הבא.

עאידה תומא סלימאן: זאת האפשרות היחידה שאני יכולה לחשוב עליה ולא להוריד את הנושא מסדר-יומה של הכנסת.

ניר אורבך: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, תודה רבה לך.

ניר אורבך: אני חושב שאנחנו נצא כרגע להפסקה.

מאיר פרוש: האם יש סיכוי שמישהו מגיע?

ארבל אסטרחן: שבוע הבא אמור להיות תקציב כל השבוע.

ניר אורבך: אנחנו יוצאים לחמש דקות הפסקה, עד 10:35.

קריאות: - - -

ניר אורבך: הוועדה יוצאת להפסקה.

ניר אורבך: אנחנו נשוב ונחדש את הדיונים בשעה 11:00.

ניר אורבך: תודה רבה.

ניר אורבך: אנחנו מחדשים את דיון הוועדה, בדקה איחור.

ניר אורבך: אני אומר עוד פעם, לצערי לא הגיע נציג מהנשיאות.

ניר אורבך: אנחנו נברר מה קרה שם, ולכן אנחנו גם לא יכולים להציג פה את עמדת הנשיאות.

ניר אורבך: הם קיבלו אתמול ארבעה נושאים לסדר-היום.

אופיר כץ: אולי שלחו אותו לעשות טעימות ב"גריי".

ניר אורבך: לא.

ניר אורבך: במודיעין.

ניר אורבך: במודיעין, במקום כשר שסגור בשבת.

ניר אורבך: אנחנו כרגע נעבור להצבעה על הערעורים.

ניר אורבך: הנושא הראשון: אי מיצוי הדין עם מיידי האבנים וזורקי בקבוקי תבערה, הצעתם של חברי הכנסת אופיר כץ ואבי מעוז.

ניר אורבך: מי בעד קבלת הערעור, ירים את ידו.

ניר אורבך: מי נגד?

ניר אורבך: אושר.

ניר אורבך: 1 בעד.

ניר אורבך: הערעור מתקבל.

ניר אורבך: הנושא השני: אירוע טרגי במסגרתו מתמודד עם מחלת נפש הרג את אמו, הצעת חברת הכנסת מיכל וולדיגר.

ניר אורבך: מי בעד, ירים את ידו.

ניר אורבך: מי נגד?

ניר אורבך: לא אושר.

ניר אורבך: ההצעה לא עברה.

ניר אורבך: הנושא השלישי: החלטת גנץ לקבוע שישה ארגונים אזרחיים פלסטיניים כארגוני טרור, הצעת חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

אוסאמה סעדי: זה נושא כל כך על סדר-היום – גם קואליציה, גם אופוזיציה.

אוסאמה סעדי: איך לא דנים בזה במליאה, אני לא מבין.

ניר אורבך: בסדר.

ניר אורבך: הייתה פה חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, שהחליפה אותך ונימקה.

אוסאמה סעדי: היא נימקה?

ניר אורבך: היא נימקה.

ניר אורבך: אישרנו לה.

ניר אורבך: על פי התקנון הצבענו כדי להסמיך אותה.

אוסאמה סעדי: היא נימקה, אז אני חוזר בי.

ניר אורבך: אנחנו עשינו את הדיון על שלושת הנושאים לפני כן, פה אנחנו רק מצביעים.

ניר אורבך: לגבי הנושא השלישי: החלטת גנץ לקבוע שישה ארגונים אזרחיים פלסטיניים כארגוני טרור, הצעת חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

ניר אורבך: מי בעד לקבל את הערעור, ירים את ידו.

ניר אורבך: מי נגד?

- דדון: אתה לא יכול להצביע, אוסאמה.

- דדון: זה הערעור שלך.

- דדון: לא אושר.

ניר אורבך: הערעור לא התקבל.

ניר אורבך: אני נועל כעת את ישיבת ועדת הכנסת.

ניר אורבך: תודה רבה.