ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 24, פרוטוקול מספר 23, 2021-10-12 08:32

משה טור פז: בוקר טוב, שלום לכולם, שמי משה טור-פז, אני ממלא מקומה של שרן השכל היום בוועדה הזו ובוועדה הבאה.

משה טור פז: שלום חבר הכנסת עלי סלאלחה ולכל המוזמנים.

משה טור פז: היום הזה בכנסת עוסק בבריאות הנפש, ביוזמתם של מספר חברות כנסת, מיכל וולדיגר, עידית סילמן, קטי שטרית.

משה טור פז: אנחנו כאן בוועדת החינוך מטבע הדברים נעסוק בנושא הזה בזוויות החינוכיות שלו.

משה טור פז: צריך לומר שהקורונה שמאתגרת אותנו כבר קרוב לשנתיים בהרבה מאוד היבטים, פוגשת כמובן את מערכת החינוך ואת נושא הנפש בצורה ישירה, ותלמידי ישראל מתמודדים עם הרבה מאוד אתגרים בתקופה הזו, בין השאר בריחוק חברתי, בניכור חברתי, בפערים שהלכו והחריפו בתחום הנפש, אבל צריך לומר, כמי שרק 25 שנה עוסק בתחום של חינוך בישראל, כל נושא מקום הנפש בחינוך ובתוך מערכת החינוך הוא רלוונטי ביותר בכל שנה, בכל דיון וגם אילולא הייתה קורונה.

משה טור פז: נדמה שכשהתחלתי את דרכי, הנושא הזה היה פחות מדובר.

משה טור פז: בשנת 97' פחות דיברו על טיפול ועל רגשי.

משה טור פז: דיברו חינוך, וזה אפילו היה נראה לאנשים מסוימים כסותר, אבל כמו שאנחנו יודעים היטב בעניין הזה חל שינוי, אני מרשה לעצמי לומר, שינוי מבורך, והמודעות והשלמות הנפשית והרגשית ולא רק הפיזית הפך להיות חלק ממשימות מערכת החינוך.

משה טור פז: אנחנו נדבר היום בזמן שהוקצב לדיון הזה גם על אתגר המערך הרגשי-הפסיכולוגי הבית-ספרי.

משה טור פז: אנחנו גם נזכיר כאן מספר נתונים, כדוגמה, נתון אחד של עלייה של 80% בפניות ליועצות בחתכים מסוימים בבתי הספר, לצד נתונים אחרים שבאופן די מפתיע מציגים ירידה.

משה טור פז: גם ננסה להבין מה מקומה של הירידה הזו בתוך עולם בריאות הנפש.

משה טור פז: בוקר טוב לחברת הכנסת מיכל וולדיגר.

משה טור פז: הזכרתי שאת אחת מיוזמות הדיון הזה ואני מייד אתן לך גם להתייחס.

משה טור פז: כאמור, ההתמודדות של הנפש, אתגרי הנפש בשנות הקורונה בהחלט מעסיקה אותנו אנשי החינוך, מעסיקה את מערכת החינוך.

משה טור פז: אנחנו נרצה הבוקר לשמוע ולראות כיצד מערכת החינוך מתמודדת עם האתגרים האלה, מה עובר על תלמידי ישראל ואם אנחנו כוועדת החינוך, אני בטוח שאנחנו רוצים לנקוט בצעדים שישפרו את המצב הזה.

משה טור פז: אולי על הדרך גם ניגע בכמה אתגרים שהחלו לפני הקורונה אבל בעצם החריפו ויש כאן הזדמנות מסוימת לטיפול טוב יותר.

משה טור פז: לפני שאני אתן לאנשי המקצוע להציג, אני אבקש מחברת הכנסת וולדיגר, אחת מיוזמות גם הדיון הזה וגם היום הכללי הזה, להציג.

משה טור פז: בקשה מיכל.

מיכל מרים וולדיגר: תודה רבה ליושב-ראש הוועדה, תודה לכם.

מיכל מרים וולדיגר: בהחלט אני מודה לכנסת על שנעתרה לבקשה שלי שיהיה יום מיוחד בכנסת לבריאות הנפש.

מיכל מרים וולדיגר: אני גם מקווה שזה יחוקק בחוק, קרי, שאנחנו לא נצטרך כל שנה מחדש לבקש את זה, אלא שזה יהיה קבוע בחוק כי הדבר הזה הוא בדמנו.

מיכל מרים וולדיגר: הייתי לפני שבוע באחד מבתי החולים הפסיכיאטריים בארץ.

מיכל מרים וולדיגר: אמר לי מנהל בית החולים, מיכל, הסטיגמה הורגת.

מיכל מרים וולדיגר: ממש כפשוטו.

מיכל מרים וולדיגר: זה לא איזה אמירה, איזה משל אלא כפשוטו, הסטיגמה הורגת.

מיכל מרים וולדיגר: היא מחלחלת לא רק לכל הציבור, אלא מחלחלת בעיקר אל המתמודדים עצמם ולכן הם לא הולכים לקבל טיפול.

מיכל מרים וולדיגר: כשהם לא הולכים לקבל טיפול, המחלה משתלטת על כולם והתוצאות הן הרות אסון, אז בהחלט חשוב ותודה.

מיכל מרים וולדיגר: לגבי ועדת החינוך, אז אני בהחלט מודה על הקיום של הדיון הזה.

מיכל מרים וולדיגר: אני חושבת שבניית חוסן נפשי ורגשי הוא דבר מאוד חשוב והוא לא נוגע רק לאותם 150,000 ויותר מתמודדי נפש כרוניים, אלא הוא נוגע לכולנו.

מיכל מרים וולדיגר: כל אחד ואחד מאיתנו צריך את החוסן הזה, בכל העולם כולו אבל בוודאי ובוודאי במדינת ישראל רווית אירועים טראומטיים.

מיכל מרים וולדיגר: פוסט טראומה, אנחנו מכירים את זה גם מהצבא אבל גם מעוטף ישראל וגם בכלל, כל אחד מאיתנו.

מיכל מרים וולדיגר: הורים התגרשו, הם עצמם מתגרשים, כלומר יש תהליכים שמעצם החיים גורמים למשברים נפשיים וכולנו צריכים חוסן.

מיכל מרים וולדיגר: אני בהחלט חושבת, וזה חלק מהאג'נדה שלי, שנתינת כלים וחינוך לחוסן רגשי ונפשי הוא צריך להתחיל מגיל אפס ועד בגרות, והוא צריך להיות בילד אין בתוך מערכת החינוך, כלומר לא לאתר את אלה שקשה להם ואותם לתגבר, אלא כדיפולט.

מיכל מרים וולדיגר: כל ילד, כמו שהוא לומד ללכת וכמו שמלמדים אותו לדבר עברית או כל שפה אחרת, ומלמדים אותו כלים לחיים, בהחלט חלק מזה צריך להיות חינוך לחוסן.

מיכל מרים וולדיגר: זה איך להיכנס פנימה, איך לנטרל רעשי רקע, איך להגיד אוקיי, איך אני מדבר עם הכאב שלי, עם המצוקה שלי.

מיכל מרים וולדיגר: לתת כלים.

מיכל מרים וולדיגר: אני חושבת שכשנתחיל עם זה וכמה שיותר מוקדם לכלל תלמידי ישראל, אנחנו נראה פחות תופעות של התמכרויות, אנחנו נראה פחות תופעות של דיכאונות, של התאבדויות ובהחלט פחות ופחות אנשים יגיעו למצבים נוראיים שמצריכים אשפוז בבתי החולים, וליווי הרבה יותר עוטף.

מיכל מרים וולדיגר: לא רק ברמה המוסרית והערכית, אני חושבת שגם ברמה הכלכלית למדינת ישראל, אם נשקיע שקל היום במערכת החינוך, אנחנו נחסוך מאות ומיליוני שקלים במערכת בריאות הנפש במקומות הרבה יותר קשים.

מיכל מרים וולדיגר: תודה לכולכם שחלק

מיכל מרים וולדיגר: כם אני מכירה וחלקכם פחות, ושנמשיך לעשות רק טוב.

מיכל מרים וולדיגר: תודה, משה.

משה טור פז: תודה רבה חברת הכנסת וולדיגר.

משה טור פז: אני חייב לומר לך, כשמסתכלים על זה במבט חינוכי, הצעד החינוכי הראשון שאנחנו צריכים לנקוט זה להוציא מעולם שמות הגנאי את הביטויים שמתייחסים לנפש או לאיזושהי תכונה של הילד.

משה טור פז: ברגע שמהלקסיקון של הילדים ייצא ביטוי כמו משוגע או מפגר או חולה נפש, זה צעד ראשון חינוכי לא קל אבל דרמטי בשינוי שאנחנו רוצים להתחיל מלידה, כי היום אנחנו מדברים על חינוך מלידה ואוטוטו הוועדה הזו תדון גם בחינוך כבר מלידה ולא רק בגיל שלוש.

משה טור פז: זה בדיוק המקום שאת מדברת עליו.

מיכל מרים וולדיגר: אני מסכימה איתך ואני רוצה להוסיף עוד משפט.

מיכל מרים וולדיגר: אני מדברת עם לא מעט אנשים, ואתם יודעים, כשילד, אני אימא בעצמי, וכשלילד הקטן כואבת הבטן, אז אימא או אבא לוקחים אותו לרופא שיבדוק אם יש איזה וירוס, אם יש איזה משהו גופני, אולי דלקת, ושוכחים שיכול להיות שהילד, כואבת לו הבטן כי הוא נמצא בסוג של דיכאון כי מישהו פגע בו.

מיכל מרים וולדיגר: אני כן מרגישה עם השנים שיש יותר ויותר התקדמות אבל לא מספקת.

מיכל מרים וולדיגר: כן צריך להבין שכל בן אדם בנוי מגוף ונפש, ואחד הם.

מיכל מרים וולדיגר: אי אפשר לפצל את זה, לכן נורא חשובה המודעות, בדיוק מה שאתה אומר, המודעות על לשים לב, על להפיץ יותר ידע.

מיכל מרים וולדיגר: זה מהותו של יום בריאות הנפש הבין-לאומי, זה להפיץ את המודעות והידע בתחום, כי ברגע שאנחנו לא יודעים מספיק, זה דמוני, זה מפלצתי, זה חולה נפש אלים, פסיכופט וכל הביטויים שאנחנו משתמשים בהם, וזה רחוק מהמציאות.

מיכל מרים וולדיגר: תודה.

משה טור פז: תודה רבה חברת הכנסת וולדיגר.

משה טור פז: תודה על כל היוזמה.

משה טור פז: סדר הדיון יהיה כדלהלן: אנחנו נפנה למשרד החינוך.

משה טור פז: גברת עינב לוק תציג בשם המשרד, מנהלת אגף בכיר שפ"י.

משה טור פז: אחר כך נשמע את חברי הכנסת ואז נקיים סבב של אנשים שירצו לדבר.

משה טור פז: מי שרוצה להירשם, יעשה זאת אצל מנהלת הוועדה, גברת יהודית גידלי.

משה טור פז: בקשה, עינב.

עינב לוק: טוב, אז קודם כל בוקר טוב לכולם, אני רוצה בשלב הראשון לברך על הדיון ולברך על היוזמה של היום.

עינב לוק: אני חושבת שזה יום מאוד חשוב לציין אותו, וכמו שאת ציינת, חברת הכנסת, ככל שאנחנו נגביר את המודעות לנושא, כך תגבר המודעות, הידע, והכי חשוב הפנייה לעזרה.

עינב לוק: אני חושבת שזה אחד הדברים הקריטיים שאנחנו שואפים אליו, לאתר, לזהות ילדים שמגלים מצוקה, קושי, סיכון, ושהיכולת שלנו תהיה לתת להם עזרה ומענה.

עינב לוק: אנחנו בהחלט מסכימים שהחינוך מגיל מאוד צעיר, ממש מהגיל הרך לחוסן, לרווחה נפשית, למיומנויות אישיות ובין-אישיות הוא קריטי למבוגר משמעותי עם רווחה נפשית ועם יכולת לקבל החלטות ולהצליח בחיים, וזאת האג'נדה שאיתה אנחנו פועלים.

עינב לוק: אני נמצאת כאן כמנהלת אגף השירות הפסיכולוגי.

עינב לוק: נמצאת איתי מיכל אנגרלט, סגנית מנהלת אגף פסיכולוגיה, וביחד אנחנו נשתדל לתת נקודת מבט על השירות הפסיכולוגי ולעבודה הרגשית-חברתית במערכת החינוך.

עינב לוק: (הצגת מצגת) קודם כל השירות הפסיכולוגי-ייעוצי מורכב מאנשי מקצוע, מפסיכולוגים, מיועצים וממדריכים מומחים שהמטרה שלהם באמת לתת מענים גם פרואקטיביים כמו שתיארנו מקודם, לבנות תוכניות התערבות שמקדמות רווחה נפשית וחוסן וגם לתת מענה במצבים של חירום, מצוקה וסיכון, ואפשר לראות כאן את המספרים.

עינב לוק: כמובן אנחנו שואפים להגדיל את המענים של השירותים הפסיכולוגיים ונראה את הגידול בהמשך.

עינב לוק: אני אגיד שגם בשגרה וגם בחירום אנחנו פועלים בשני הערוצים האלה, בערוץ הפרואקטיבי ובערוץ הריאקטיבי.

עינב לוק: בערוץ הפרואקטיבי, לבסס תוכניות מערכתיות ארוכות טווח שמסתכלות על הילד על פי השלב ההתפתחותי בהתאם למגזר ולמקום, ולבנות תוכניות מקומיות לוקליות.

עינב לוק: יש תוכניות לקידום רווחה נפשית, חוסן, תוכניות חוסן שאנחנו בונים בשיתוף גורמים מומחים ומקצועיים של עמותות שמומחיות בנושא הזה.

עינב לוק: בונים תוכניות לקידום פסיכולוגי חיובי, רווחה נפשית, תוכנית כישורי חיים, אקלים חינוכי מיטבי, כל התוכניות המערכתיות.

עינב לוק: לצד זה התוכניות מתייחסות לא רק לתלמידים, וחשוב לי לציין את זה שאנחנו מדברים גם על רווחה נפשית, תמיכה וחוסן של צוותי החינוך.

עינב לוק: אני חושבת שמאוד ברור לנו היום שהנושא של רווחה נפשית של צוותי החינוך, התמיכה בהם, הגברת המסוגלות והחוסן שלהם הוא קריטי ליכולת שלנו לנהל את הרווחה ולקדם את הרווחה הנפשית של ילדים.

עינב לוק: כל המחקרים מראים שכאשר צוותי החינוך מרגישים עם חוסן, עם רווחה נפשית, הם יכולים ללוות באופן מיטבי יותר את התלמידים.

עינב לוק: לצד התלמידים והצוותים אנחנו רואים גם את ההורים כשותפים משמעותיים בתהליך הזה, גם בעבודה עם ההורים.

עינב לוק: דיברנו כאן על הנושא של הגברת המודעות.

עינב לוק: המודעות צריכה להיות לא רק בקרב תלמידים ולא רק בקרב צוותי חינוך, אלא בוודאי גם בקרב הורים, ואנחנו רואים את תפקידה של מערכת החינוך גם להגביר את המודעות לתהליכים הרגשיים והחברתיים שעוברים ילדים בשלבי ההתפתחות השונים.

עינב לוק: אם אנחנו נמשיך ונראה את הנתונים, מה שהצגתי עד עכשיו זאת הייתה האג'נדה, זאת הייתה התפיסה מאז ומתמיד, אבל ללא ספק כמו שאתה ציינת, היושב-ראש, הנתונים בתקופת הקורונה מראים שלא מעט ילדים גילו קשיים רגשיים, חרדות, בדידות חברתית ואפילו חשש לאובדנות.

עינב לוק: אנחנו יכולים לראות כאן סקר שנערך בקרב כ-3,000 יועצות חינוכיות ונערך בשלוש פעימות, בסוף תש"פ, בתקופת הסגר בתשפ"א ובסוף תשפ"א, זאת אומרת באמת בשלוש פעימות.

עינב לוק: אנחנו יכולים לראות שבסוף תש"פ ובתקופת הסגר אנחנו רואים דיווחים מאוד רבים ליועצות החינוכיות בנושא של קשיים רגשיים, קשיים לימודיים, ילדים שמדווחים שקשה להם ללמוד, מצוקות רגשיות, בדידות, חרדות, קשיים במשפחה, הרבה מאוד קשיים שהגיעו לפתחן של היועצות.

עינב לוק: יחד עם זה אנחנו רואים שכאשר חזרנו ללימודים בתקופת אפריל, אחרי פסח שנה שעברה, יש מדדים שראינו באופן מיידי ירידה בפניות בנושא.

עינב לוק: למשל בדידות, עצם ההגעה לבית הספר, עצם זה שפגשו חברים, אנחנו רואים ירידה בתחושת הבדידות.

עינב לוק: לעומת זאת, מצוקות רגשיות והקשיים הלימודיים עדיין ממשיכים ונוכחים, וזה אומר שהחזרה לבית הספר היא לא מספיקה.

עינב לוק: צריך לתת מענים רגשיים ולטפל בילדים ולתת התייחסות אישית לכל ילד במצב שהוא נמצא ולהשקיע בהיבטים האלה.

עינב לוק: זה הנתונים שעומדים לנגד עינינו.

עינב לוק: אני אגיד שפתחנו את השנה, פרסמנו ממש השבוע סקר שיועבר לתלמידים, סקר פנימי ששואל אותם באופן אישי איך הם מרגישים, ואני אראה בהמשך את הסקר.

עינב לוק: הסקר הוא פנימי ויחד עם זה יהיה מדגם מייצג לקבוצת תלמידים, לכ-180 בתי ספר.

עינב לוק: בתקופת הקורונה השקענו רבות בלהכשיר את צוותי החינוך לאיתור וזיהוי ילדים במצבי קושי, מצוקה או סיכון, מקרוב ומרחוק.

עינב לוק: אני רוצה להגיד שזה לא דומה, לאתר ילד שנמצא במצוקה כשהוא נמצא איתך בכיתה ואתה רואה את ההתנהלות שלו ואת המימיקה ואת השינוי בהתנהגות ואת הדינמיקה החברתית, לבין זה שילד בבית.

עינב לוק: לפעמים אני מסתכלת על בני הנוער עם מסך כבוי, לפעמים שואלים אותו מה שלומך והוא אומר בסדר, ואנחנו לא באמת יודעים, אז באמת נדרש ידע ייחודי לאתר ילדים במצוקה וסיכון, מרחוק.

עינב לוק: כל הנושא של עידוד פנייה לעזרה לגורמי המקצוע, היינו צריכים לעשות את זה באופן אקטיבי.

עינב לוק: זה לא היה מספיק לחכות שיפנו אלינו, אלא לייצר באמת מנגנונים של פנייה לעזרה, לרבות פתיחת קו סיוע רגשי של משרד החינוך שאפשר היה לפנות אליו.

עינב לוק: אני אגיד רק על קו הסיוע.

עינב לוק: בדיאלוג עם מועצת התלמידים, מועצת התלמידים הציעה שזה לא יהיה רק טלפוני אלא גם בצ'ט, כי חלק מהילדים פחות פונים, אז אנחנו פועלים גם לכיוון הזה.

משה טור פז: עינב, סליחה שאני קוטע אותך אבל הפעולות המרכזיות האלה בתקופת הקורונה, האם הייתה מצידכם פנייה לנושא הכשרת המורים בעקבות הלקחים האלה כדי להשפיע על הדור הבא של המורים שירכשו חלק מהכישורים הרגשיים כבר בשלב ההכשרה?

משה טור פז: זה דבר שנעשה מול המינהל של אייל, עובדי הוראה וכו'?

עינב לוק: כן, לגמרי, ואני תיכף אציג את המהלך הגדול שאנחנו הולכים אליו השנה, שהוא נעשה בשיתוף עם המינהל של אייל רם.

עינב לוק: כבר אני אגיד שבשנה שעברה כל המורים עברו הכשרה שמדברת גם על היבטים פסיכו-פדגוגיים שקשורים בהיבטים הרגשיים בתהליכי הוראה-למידה.

עינב לוק: זו הייתה ממש יחידה לכל הצוותים, ואנחנו הולכים להכניס את זה כמה שיותר בהכשרות של צוותי החינוך, כי אנחנו מבינים שתפקיד המורה הולך ומשתנה.

עינב לוק: תפקיד המורה, גם מורה למתמטיקה, מורה לספרות, מורה לכל מקצוע, הוא שם כאיש חינוך שצריך לאתר, לזהות, להשקיע בהיבטים הרגשיים וחברתיים.

עינב לוק: כמו שציינתי, פיתחנו תוכניות רגשיות-חברתיות, תמיכה לצוותים ולהורים גם באופן מקוון.

מיכל מרים וולדיגר: היה כתוב שם הכשרת צוותי בתי הספר.

מיכל מרים וולדיגר: אני מניחה שזה המורים.

עינב לוק: נכון.

מיכל מרים וולדיגר: אני מניחה שגם גננות או גננים.

עינב לוק: נכון.

מיכל מרים וולדיגר: מה זה אומר ההכשרות האלה?

מיכל מרים וולדיגר: זה הכשרה של שעה אחת למשך שנה?

מיכל מרים וולדיגר: זה שבועי?

מיכל מרים וולדיגר: מה הכובד של ההכשרות הללו?

עינב לוק: אז אני אגיד מה עשינו בשנה שעברה.

עינב לוק: בעצם מה שעשינו, לכל חדר מורים הייתה הכשרה של 18 שעות שהתמקדה גם בעבודה מרחוק, בלמידה מרחוק וגם בהיבטים רגשיים בלמידה מרחוק.

עינב לוק: זה היה בהיקף של שש עד 12 שעות בכל חדר מורים, שמי שנתן את ההכשרה הזאת זה יועצים ופסיכולוגיים בתוך חדרי המורים, כבר למורים שעובדים.

עינב לוק: לקראת השנה הזו אנחנו הולכים להכניס את ההיבטים האלה כיחידה בתוך ההשתלמויות השונות שיהיו בפסגות, בחדרי המורים.

עינב לוק: תיכף אני אראה גם את התוכנית המרכזית שאנחנו הולכים אליה, למידה רגשית-חברתית.

עינב לוק: אנחנו רוצים לראות את כל חדר המורים לומד ומשתלם, אבל זה כמובן יהיה בהדרגה.

עינב לוק: בשנה שעברה זה היה אחיד בכל מערכת החינוך כי זה היה איזושהי משימה.

עינב לוק: השנה אנחנו הולכים להכניס את זה לעומק לא כאיזה יחידה חד פעמית, אלא משהו תשתיתי יותר וכמובן זה ייקח זמן ותהיה שונות בין חדרי המורים ובין הפסגות.

מיכל מרים וולדיגר: האם ההכשרות האלה הן רק בעקבות הקורונה ורק ללמידה מרחוק ורק למציאת ילדים מתקשים, או שזה משהו שהוא הרבה יותר רוחבי לכלל הילדים, לכלל התלמידים, והוא משהו שהוא לא ספציפית לאירוע ספציפי?

עינב לוק: אני אגיד ואומר שקודם כל בתפיסה שלנו זה צריך להיות תשתיתי ולכולם ולא קשור לחירום.

עינב לוק: זה צריך להיות בשגרה ובחירום, וככל שנעשה את זה בשגרה, כך אנחנו נגדל אנשים עם רווחה נפשית ונפתח בקרב המורים את הידע איך לחזק חוסן ורווחה נפשית.

עינב לוק: זאת התפיסה וזאת הכוונה.

עינב לוק: אין ספק שהקורונה יצרה הזדמנות והבנה שיש כאן צורך מאוד גדול ויש מכוונות הרבה יותר גדולה גם של צוותי החינוך, גם של ההורים וגם של המערכת כולה, אז מבחינתי כשירות פסיכולוגי זאת התפיסה.

עינב לוק: אנחנו מנסים תמיד להכניס את זה בשגרה אבל אני מרגישה שהקורונה יצרה הזדמנות אמיתית להכניס את זה לעומק, עבודה של כל צוותי החינוך ולא רק של מחנכים ולא רק של אנשי מקצוע אלא גם של מורים מקצועיים, של כל מי שעובד במערכת, וגם הגברת המודעות של ההורים ושל התלמידים לעסוק בנושאים האלה, צורך, מודעות ולכן אני מאמינה שזה יכנס ביתר שאת.

עינב לוק: כמו שאתם רואים כאן, אולי זה גם עונה על חלק מהשאלה, העבודה עם הילדים על חוסן ורווחה נפשית היא לכלל התלמידים ומעבר לזה גם לתלמידים שאנחנו מאתרים אותם, שזקוקים למענה תוספתי בהיבט הזה, ילדים עם קשיים חברתיים משמעותיים יותר, ילדים עם לקויות למידה והפרעות קשב, ילדים שמגלים קשיים התנהגותיים.

עינב לוק: איתם אנחנו מעבר למענה האוניברסלי שיהיו בתוכניות לכלל התלמידים, יש קבוצות רגשיות שעובדים איתם באופן יותר ממוקד על הצרכים שלהם.

עינב לוק: כמובן שכשאנחנו מדברים על ילדים בקצה, ילדים בסיכון, אנחנו מדברים כבר על מענה טיפולי לתלמידים מאותרים, אז יש לנו את כל הרצף.

עינב לוק: זה נכון להגיד שצריך לכלל התלמידים אבל יש לנו את כלל התלמידים, יש לנו תלמידים מאותרים ויש לנו ילדים בקצה שצריכים לקבל - - -

מיכל מרים וולדיגר: יש נתונים לגבי כמה שעות מקבלת כיתה?

מיכל מרים וולדיגר: כמה שעות מקבל כל תלמיד?

מיכל מרים וולדיגר: זה מדיד בשעות?

עינב לוק: באופן עקרוני כרגע יש לנו ביסודי שעתיים שבועיות לתוכניות חינוכיות רגשיות.

עינב לוק: בחטיבת הביניים שעתיים ובחטיבה העליונה שעה.

עינב לוק: זה הדבר המחייב.

עינב לוק: מעבר לזה בתי הספר בונים תוכניות רחבות, וכמו שאני אציג, אתם תראו שאנחנו רוצים לראות את זה לא רק בשעה ייעודית, אלא שזור בכל העשייה של בית הספר.

עינב לוק: בעיניי זאת הפריצה הגדולה ביותר.

עינב לוק: אולי אני מגיעה כאן לעיקר.

עינב לוק: אני אגיד שהתוכניות המערכתיות הייחודיות שאנחנו מתכננים להכניס אותן בתשפ"ב ואנחנו כבר פועלים לזה, לחיזוק חוסן ורווחה נפשית, היא תוכנית, היא תפיסה או תרבות ארגונית מבוססת למידה רגשית-חברתית (SEL), שזה דבר חדש שעומד להיכנס למערכת.

עינב לוק: כמובן שיש כבר הרבה מוסדות חינוך ורשויות שנמצאים שם.

משה טור פז: עינב, רק הערה טכנית כי SEL גם יופיע פה בהמשך.

משה טור פז: זה הפך להיות סוג של bazz word.

עינב לוק: לגמרי.

משה טור פז: מן הראוי שנתרגם אותה לעברית, לא?

עינב לוק: כתבתי, למידה רגשית-חברתית.

משה טור פז: זה התרגום שלו?

עינב לוק: כן.

עינב לוק: אנחנו קוראים לזה למידה רגשית-חברתית.

עינב לוק: אני רק כתבתי כי כל אחד מכיר את זה בשפה השונה, אז היה לי חשוב לציין את זה גם כאן.

עינב לוק: תוכניות חוסן, יש לנו תוכנית חוסן שפועלת במערכת החינוך, לא פעלה בכל מוסדות החינוך.

עינב לוק: אנחנו פעלנו בשנה שעברה להפיק תכנים חדשים בשיתוף עמותת חוסן, חינוך על שם כהן-האריס, שהתכנים יכנסו לתוך מערכת החינוך ויהיו שזורים בכל שלבי החינוך מהגיל הרך ועד התיכון.

עינב לוק: החומרים נמצאים בעבודה ואנחנו הולכים להפיץ אותם כחלק מתוכנית כישורי חיים כדי שיהיה פרק מאסיבי משמעותי בנושא של חוסן, כולל תוכנית "שומר הכוחות" שמתייחסת לצוותים החינוכיים.

עינב לוק: תוכנית כישורי חיים כמו שחלקכם מכירים אותה, עוברת שינוי משמעותי.

עינב לוק: היא תוכנית שהיא מתחברת עם הלמידה הרגשית-חברתית והיא עוסקת בעיקר בחיזוק מיומנויות תוך-אישיות ובין-אישיות, ממש ללמד את זה באופן ייעודי, מובנה, ותוכניות לקידום פסיכולוגיה חיובית גם עם שיתוף מרכז מיטיב, וכמובן אנחנו ממשיכים בתוכניות למניעת התנהגויות סיכון ותוכנית "בוחרים בחיים" למניעת אובדנות.

עינב לוק: כדי לעשות את כל הדבר הזה אנחנו קיבלנו משאבים תוספתיים, גם הגדלת שעות הייעוץ בגיל הרך, תקציב תוספתי לתגבור שעות הייעוץ בבתי הספר היסודי וחטיבות הביניים, תוספת של ימי הדרכה משמעותית כדי להטמיע את הלמידה הרגשית-חברתית, ותקציב תוספתי לטיפול עבור השירותים הפסיכולוגיים.

עינב לוק: כמובן שזה תוספות.

עינב לוק: זה לא כל מה שהיינו רוצים.

משה טור פז: נאמר כאן בוועדה שהסעיף האחרון הוא כמובן מותנה במעבר תקציב המדינה, ואנחנו נעסוק פה כאן בוועדת החינוך, אבל הוא נדבך משמעותי מאוד במה שאנחנו רוצים שמשרד החינוך יקבל עוד בשנת הלימודים הזו.

עינב לוק: נכון.

מיכל מרים וולדיגר: הסעיף האחרון שמדבר על שירותים פסיכולוגיים, אנחנו מכירים את המאבק של הפסיכולוגים החינוכיים, שהמצב שם נורא ואיום.

משה טור פז: אנחנו נדבר עליו, מיכל.

משה טור פז: הוא חלק מסדר-היום.

עינב לוק: חשוב לייחס לזה זמן ומקום אבל בהחלט אנחנו רואים.

עינב לוק: אני אגיד משהו על הלמידה רגשית-חברתית.

עינב לוק: אני אגיד שהתפיסה הולכת יותר ויותר ואולי הקורונה גם לימדה אותנו את זה בצורה מאוד חזקה, זה לא מספיק שיש שיעור אחד שבו נעבוד על היבטים רגשיים ונקנה תוכניות של חוסן ורווחה נפשית.

עינב לוק: זה צריך להיות שזור בכל מרחב בית-ספרי, בכל שיעור, בכל הפסקה, בכל סדירות בית-ספרית, ולכן התוכנית שאנחנו הולכים להטמיע בשלב הראשון ב-1,000 מוסדות חינוך, בהדרכה וכל השאר על ידי מתן הדרכות ליועצים פסיכולוגיים, מפקחים, רכזים פדגוגיים ואנשי המקצוע, זה לראות איך מטמיעים את ההיבטים הרגשיים בשיעורים עצמם, שאם מורה מלמדת בשיעור ספרות על דמות מסוימת, אז דרך הדמות אנחנו מסתכלים על ההתנהלות שלה מבחינה רגשית, על הוויסות, על האמפתיה, ודרך זה אני מסתכל על עצמי, על מיומנויות חברתיות.

עינב לוק: אם לומדים בשיעור תנ"ך על דינמיקה כזו או אחרת, אז איך זה משפיע על ההתנהלות שלי מבחינה חברתית וכו', זאת אומרת איך זה בא לידי ביטוי בכל שיעור, שיעור מתמטיקה, אנגלית, איך אני מתמודד עם קושי.

עינב לוק: זה יבוא לידי ביטוי בשיעורים השונים.

עינב לוק: אלה הפעולות המרכזיות, להכין מאגר של חומרים, ללמוד מהעולם.

עינב לוק: אנחנו מקימים דשבורד לאומי שיהיה בו חומרים מותאמים.

עינב לוק: נלווה מוסדות חינוך והכשרות.

עינב לוק: כמו שאמרתי, תוכנית כישורי חיים משתנה, תעסוק במודעות עצמית, הכוונה עצמית, מיומנויות חברתיות, באמת להדגיש את ההיבטים של למידה רגשית-חברתית.

עינב לוק: אני אגיד שבפתיחת שנת הלימודים כבר השנה אנחנו מעבירים את השאלון.

עינב לוק: זה השאלון.

עינב לוק: אתם יכולים לראות את השאלות.

עינב לוק: יש 17 שאלות ששואלים באופן ישיר את הילדים.

עינב לוק: הפעם נקבל את הנתונים לא רק דרך היועצות אלא באופן ישיר מהתלמידים.

עינב לוק: האם אני מרגיש בדידות?

עינב לוק: קשה לי לחזור לבית הספר?

עינב לוק: מרגיש מוטיבציה ללמוד?

עינב לוק: ושאלה פתוחה, מה יעזור לך להצליח השנה בבית הספר?

עינב לוק: אנחנו מבקשים ממנהלי בתי הספר ואנשי המקצוע של שפ"י להעביר את השאלונים, למפות אותם ולתת מענה גם פרטני, גם כיתתי וגם בית-ספרי, ואנחנו נוכל לראות גם את הנתונים ברמה ארצית כדי לדעת מה תמונת המצב.

עינב לוק: אפשר לראות כאן מאגר של דברים שהועברו לצוותי החינוך כדי לקלוט את הילדים בתחילת השנה, לדאוג להסתגלות שלהם ולעשות את כל זה באופן חווייתי, מותאם לשלב ההתפתחותי וכדי לאפשר להם להתחיל את השנה באופן מיטבי.

עינב לוק: אני חושבת שאלה הדברים העיקריים, כולל סדנאות לצוותי החינוך, לדבר איתם, להראות באמצעות כלים חווייתיים, לדבר על חוויה רגשית של צוותי החינוך, מהתמודדות באמת עם סוגיות מורכבות ביותר, כיתה ירוקה, עם כל כך הרבה דברים, ולדבר קצת על החוויה האישית שלהם ולתת להם חוסן ולהגיד שיש אנשים לצידם.

עינב לוק: משפט אחרון שאני אגיד, שלצד כל העבודה הרגשית והחברתית עם כל השותפים, אנחנו גם עסוקים בתמיכה וליווי לאנשי המקצוע שלנו.

עינב לוק: אני חושבת שאנשי המקצוע, יועצים ופסיכולוגיים חוו בשנה וחצי-שנתיים האחרונות מציאות מאוד מורכבת עם הרבה מאוד צורך לתת לאחרים תמיכה.

עינב לוק: אנחנו דואגים גם להדרכה, תמיכה וליווי לאנשי המקצוע.

עינב לוק: תודה רבה.

משה טור פז: עינב, תודה רבה, זה היה מאוד מקצועי ורציני.

משה טור פז: אני ארצה בהמשך, גם יש כאן נציגה אחת לפחות שתוכל לדבר על זה, התייחסות ספציפית לנושא המגזר החרדי והמגזר הערבי שבעיניי צריכים בנושאים האלה לקבל פוקוס נוסף על גבי שאר מערכת החינוך.

משה טור פז: כפי שאמרתי, נשמע עכשיו את חברי הכנסת עלי סלאלחה ועופר כסיף, ואחר כך נפנה למספר אנשים שנרשמו לדבר.

משה טור פז: עלי, בקשה.

עלי סלאלחה: בוקר טוב, אני הייתי איש חינוך 40 שנה, 20 שנה מורה, 20 שנה מנהל.

עלי סלאלחה: כל התוכניות היפות של משרד החינוך, על הנייר הן מצוינות.

עלי סלאלחה: אם אנחנו לא עושים למימושן הלכה למעשה בתוך בית הספר, לא ייצא מזה כלום.

עלי סלאלחה: אני מדבר מהניסיון שלי.

עלי סלאלחה: כשקיבלתי את הניהול ידעתי שיש בעיות בקרב התלמידים.

עלי סלאלחה: ידעתי שהתלמידים שלנו הם תלמידים שונים.

עלי סלאלחה: יש עני ויש עשיר ויש חזק ויש חלש, כל המינים וכל הסוגים.

עלי סלאלחה: אמרתי, אני צריך לעזור לחלש.

עלי סלאלחה: החזק לא צריך אותי.

עלי סלאלחה: ההורים שלו חזקים, כולם תומכים בו.

עלי סלאלחה: אני כמנהל בית ספר צריך לדאוג לשכבת החלשים.

עלי סלאלחה: איפה קורים הבעיות?

עלי סלאלחה: אני צריך לאתר.

עלי סלאלחה: הם קורים מהבית אל בית הספר, באוטובוס, בהסעה.

עלי סלאלחה: גיליתי הרבה בעיות שקורים שם.

עלי סלאלחה: אם אני כמנהל בית ספר, אני כמחנך, אני כיועצת, אני כפסיכולוג, כל המעטפת הזו לא מטפלים בבעיה, שאנחנו לא דאגנו לזה, לא ידענו על זה, אז הילד הזה ימשיך לסבול 180 ומשהו ימים בדרך לבית הספר.

עלי סלאלחה: איפה הבעיות קורות?

עלי סלאלחה: קורות בהפסקות.

עלי סלאלחה: אם אין מערך של טיפול, של השגחה בתוך ההפסקה והמורים לא יושבים לי בחדר המורים ושותים קפה ומתלוצצים ומדברים שטויות, אז קורים בעיות.

עלי סלאלחה: אני אומר לכם דוגרי, מהלב.

משה טור פז: מניסיון.

עלי סלאלחה: בהחלט.

עלי סלאלחה: אני גיליתי פעם אחת אחרי שנתיים, וזה פספסתי, שילד אחד, נתנו לו מכות החברים שלו בתוך הכיתה, מרגע שיצא המורה שמלמד עד לרגע שנכנס המורה המחליף.

עלי סלאלחה: בשתיים-שלוש דקות הם ניצלו את ההזדמנות ונתנו לו מכות, והיה במגמת פיזיקה של חמש יחידות ומתמטיקה של חמש יחידות.

עלי סלאלחה: לו לא היינו מאתרים את המקרה הזה, אז הילד הזה היה הולך לאיבוד.

עלי סלאלחה: חברים, אני מציע לכל מורה, לכל מחנך שיהיה פתוח לכולם.

עלי סלאלחה: אני 20 שנה לא סגרתי את דלת החדר שלי.

עלי סלאלחה: היה פתוח לתלמידים ובמיוחד לחלשים.

עלי סלאלחה: תשומת הלב שלנו, אנחנו המבוגרים, מערך שיודע מה לעשות וצריך לטפטף לו כל הזמן על הדברים האלה, לא פעם אחת זבנג וגמרנו.

עלי סלאלחה: כל מורה בתוך בית ספר, העובד שבתוך בית הספר, הוא צריך לתת תשומת לב.

עלי סלאלחה: שיהיה לו כתובת שהוא יכול להגיד, אני ראיתי כך וכך וכך.

עלי סלאלחה: המורה צריך להיות אותו דבר.

עלי סלאלחה: כולנו.

עלי סלאלחה: אם אנחנו עושים את העבודה שלנו כהלכה, הדברים האלה, אנחנו ממגרים אותם ומצילים.

עלי סלאלחה: שליש בית ספר הוא חלש.

עלי סלאלחה: לו לא הייתי מטפל בשליש הזה של בית ג'אן החלשים, לא הייתי מגיע לא למקום ראשון ולא למקום 100.

עלי סלאלחה: החלשים הם בשר מבשרינו.

עלי סלאלחה: צריכים לעמוד לצידם, לאתר את הבעיות שלהם, לפתור אותם.

עלי סלאלחה: תודה רבה.

משה טור פז: תודה רבה חבר הכנסת סלאלחה, ניכרים דברי אמת וניכר הניסיון שלך.

משה טור פז: אתה יודע, אני גיליתי כמנהל בית ספר אחרי כמה זמן, שהזמן הכי חשוב להיות בו בהפסקה זה מגרש הכדורגל, כי שם תמיד היו יוצאות האמוציות הכי קשות, ואם לא היית שם, אז כמו על בסיס הקלישאה, לא היית קיים.

עלי סלאלחה: יש הרבה פינות בתוך בית הספר שהילדים מנצלים את זה, מגיעים לשם.

עלי סלאלחה: אנחנו צריכים להיות שם לפני הילדים.

משה טור פז: תודה רבה.

משה טור פז: חבר הכנסת כסיף, בקשה.

עופר כסיף: בוקר טוב ותודה על הדיון החשוב הזה.

עופר כסיף: אני רוצה להמשיך את הדברים שאמר חברי.

עופר כסיף: אנחנו יודעים שבשנים האחרונות אחד מהמקורות המרכזיים למשברים הנפשיים, הרגשיים עד כדי תחלואה נפשית שעוברים תלמידים, זה בכלל בגלל בריונות ברשת.

עופר כסיף: הבריונות ברשת, גם אם המורים יהיו בהפסקות ובמגרש הכדורגל וכמובן שהדברים האלה משמעותיים, לבריונות ברשת עוד לא נמצא פתרון מהסוג הזה או בכלל, מטבעה של הרשת החברתית.

עופר כסיף: אנחנו יודעים למשל על מקרים לא מועטים בכל העולם וגם בישראל לצערנו, של אובדנות והתאבדויות בשל בריונות ברשת בקרב תלמידים צעירים מאוד, אפילו בבתי ספר יסודיים.

עופר כסיף: אני גם מציע פה אולי אפילו לקיים דיון מיוחד בנושא של בריונות ברשת שגובה ליטרלי, גובה חיים.

עופר כסיף: מאחר וקצת יותר קשה להתמודד עם בריונות ברשת ברמת המניעה, מה שאולי כן יותר אפשרי ברמת בית ספר פיזית, אני רוצה לדבר על העניין של איך מתמודדים לאחר מעשה וכאן אני מתייחס למה שהוזכר קודם בחטף, לבעיה שקיימת בפסיכולוגיה הציבורית.

עופר כסיף: אם אנחנו רוצים באמת להתמודד כהלכה כמה שניתן בצרות, בתחלואה שנגזרת מכל סוגי הבריונות וההצקה ובראש וראשונה כפי שאמרתי, בריונות ברשת, חייבים לעבות, לחזק ולתמוך בפסיכולוגיה הציבורית.

עופר כסיף: כולנו יודעים שהפסיכולוגיה הציבורית נמצאת במשבר וגם בתת תקנון כתוצאה מתנאי העסקה גרועים.

עופר כסיף: כמובן כתוצאה מזה גם נוצר עומס.

עופר כסיף: גם עבודת מניעה היא מאוד בעייתית כתוצאה מעומס העבודה, לכן אי אפשר לנתק את מעמדה של הפסיכולוגיה הציבורית ואת ההכרח בחיזוק שלה, מההתמודדות והמניעה של תחלואה נפשית בכלל ואובדנות בפרט, לכן אני גם שם את זה על השולחן.

עופר כסיף: אני מסכם, בריונות ברשת והצלת הפסיכולוגיה הציבורית.

משה טור פז: תודה רבה חבר הכנסת כסיף.

משה טור פז: אנחנו נפנה עכשיו לשתי דוברות, לד"ר אופירה הוניג, ראשת המחלקה לטיפול באומנות ונציגת ארגון המטפלים באמצעות אומניות, ואחריה רויטל אבו דגה מהנהגת ההורים הארצית.

משה טור פז: אופירה, בקשה.

אופיר אקוניס: תודה רבה.

אופיר אקוניס: אני רוצה אולי להתחיל, קודם כל להגיד תודה לחברת הכנסת מיכל וולדיגר על היוזמה של היום הזה.

אופיר אקוניס: בתור מטפלים באומנויות זה חשוב לנו מאוד, ההנכחה של התפיסה של החוסן שנוצר בעקבות המגע עם תכנים רגשיים ועבודה עליהם.

אופיר אקוניס: אחד הדברים שחשובים להתייחס אולי זה בנושא הסטיגמה.

אופיר אקוניס: המטפלים באומנויות נמצאים בתוך מערכת החינוך ועובדים באופן צמוד עם השפ"ח, עם היועצות החינוכיות, עם הפסיכולוגיים החינוכיים.

אופיר אקוניס: העבודה שלנו בתוך מערכת החינוך היא בעצם אחד מהערוצים להתגבר על הסטיגמה.

אופיר אקוניס: אנחנו 4,000 מטפלים באומנויות בתוך מערכת החינוך בארץ.

אופיר אקוניס: בוועדה לזכויות הילד באוגוסט היה בקשה או התייחסות או איזושהי אמירה מאוד משמעותית, שיש צורך לתת את הטיפול באומנות לסל לכלל המענים, לכלל התלמידים, לאו דווקא אלה שעברו אבחונים למיניהם.

אופיר אקוניס: הנוכחות שלנו בבתי הספר היא מכוונת לכל המערך שקשור בבריאות הרגשית והנפשית, בהתמודדות הקבוצתית, החברתית.

אופיר אקוניס: אני חושבת שהוזכר פה, באלימות, ביכולת לפתח איזשהו חוסן פנימי אפילו להתלונן.

אופיר אקוניס: נאמר פה קודם על השאלון שאתם רוצים לתת לתלמידים בתחילת השנה, שהוא מאוד משמעותי בעיניי.

אופיר אקוניס: אני הייתי מוסיפה לשאלון הזה, האם היית מרגיש בנוח לגשת למטפל באומנות באמצעות אומנויות שנמצא בבית הספר?

אופיר אקוניס: כמעט בכל בתי הספר בארץ היום יש מטפלים באמצעות אומניות.

אופיר אקוניס: אני חושבת שזה נושא מאוד חשוב.

אופיר אקוניס: אנחנו עובדים על חוסן נפשי ורגשי לתלמידים.

אופיר אקוניס: יש מחקר מהאקדמיה שמלווה.

אופיר אקוניס: בנוגע לצוותים החינוכיים, יש עכשיו מרצה שלנו שעשתה פוסט דוקטורט במכון מופ"ת על עבודה עם פרחי הוראה על חוסן נפשי ורגשי באמצעות אומנות ובעצם הכשרתם לעבוד עם התלמידים.

אופיר אקוניס: לאו דווקא להיות המטפלים אבל כן להיות יכולים לאתר.

אופיר אקוניס: בעקבות הדבר הזה אני רוצה להדגיש את הצורך בהסדרת המקצוע.

מיכל מרים וולדיגר: הגשנו הצעת חוק כזו יחד עם אמילי מואטי ועוד חברים פה בכנסת.

אופיר אקוניס: כן, בדיוק, של טיפול באומנויות.

אופיר אקוניס: 15 שנה שזה מתעכב.

אופיר אקוניס: זה מקצועות בריאות הנפש.

אופיר אקוניס: החשיבות שלנו בתוך מערכת החינוך ובתוך מערכות בריאות הנפש היא מאוד גדולה ויש לזה חשיבות.

אופיר אקוניס: תודה.

משה טור פז: תודה רבה אופירה.

משה טור פז: אני רוצה לומר כאן, עינב, אליכם, שבעיניי חלק מתפקידו של משרד החינוך כאן זה להוביל את משולש המטפלים בבית הספר, אנשי הטיפול הנוסף כמו שאופירה מייצגת.

משה טור פז: הפסיכולוגים והיועצים, כולנו, כל מי שעובד בתחום יודע עד כמה זה אירוע מסובך והגיע הזמן להסדיר אותו קצת יותר טוב בתוך מערכות היחסים.

משה טור פז: אני פונה עכשיו לרויטל אבו דגה, הנהגת ההורים הארצית.

משה טור פז: רויטל, לרשותך שתי דקות אז תשתדלי להיצמד לזמנים.

רויטל אבו דגה: בהחלט.

רויטל אבו דגה: בוקר טוב, תודה רבה על קיום הוועדה.

רויטל אבו דגה: הנהגת ההורים הארצית רואה את המצב הרגשי-חברתי של ילדי ישראל בשטח ומתקשה לראות מענים משמעותיים עבורם.

רויטל אבו דגה: צוות מוגנות בהנהגה מקיים כבר כשנה וחצי ישיבות שוטפות עם אגף שפ"י.

רויטל אבו דגה: אנחנו באמת רואים את הרצון הטוב באגף, אבל אנחנו לא רואים את השינוי המשמעותי בשטח.

רויטל אבו דגה: אנחנו גם לצערנו שומעים מצוותי החינוך עצמם, אין להם כלים.

רויטל אבו דגה: המחסור בכוח אדם ובתקנים של יועצות ופסיכולוגים זועק לשמיים ואיתו זועקים גם ילדנו וצוותי החינוך.

רויטל אבו דגה: יועצת אחת לא יכולה להיות אמונה על כ-400 ילדים בממוצע תוך כדי שהיא ממלאת מקום, לפעמים גם מורה מן המניין, אחראית על הכשרת צוותי החינוך במוסדות בתחום הרגשי-חברתי.

רויטל אבו דגה: כל זה ביחד לבן אדם זה הרבה יותר מיותר מדי כדי שהיא תהיה פנויה גם לעשות את העבודה שלה.

רויטל אבו דגה: מעבר לזה, הכשרות הצוותים ברובן הן בגדר בחירת מנהל.

רויטל אבו דגה: נכון שנכנסו מספר יחידות אבל הן עדיין ברובן בתחום הזה, בגדר בחירת מנהל.

רויטל אבו דגה: זה לא תמיד מגיע למוסדות.

רויטל אבו דגה: בגני הילדים המצב עוד יותר גרוע.

רויטל אבו דגה: אני רק מציינת שמבחינת פרחי ההוראה, כרגע לא קיימת הכשרה כמו שידוע לנו, אלא אם כן משהו השתנה בשבועות האחרונים.

רויטל אבו דגה: בעצם מורה חדש מגיע למוסדות החינוך בלי שום ידע ושום הבנה מוקדמת של כל התחום הרגשי-חברתי.

רויטל אבו דגה: ילדים מעידים על חוסר עניין באופן שבו מועברות הפעילויות בנושא.

רויטל אבו דגה: מה שלא נמצא בגובה העיניים, לא יחדור את הראש ואת הלב, בטח ובטח כשהפעילויות האלה אינן תדירות.

רויטל אבו דגה: זה פעם-פעמיים בשנה מעבר לכישורי חיים.

רויטל אבו דגה: זה לא מספיק.

רויטל אבו דגה: אנחנו לא יכולים לצפות מילד ללמוד מתמטיקה בשעה-שעתיים שנתיות.

רויטל אבו דגה: אנחנו לא יכולים לצפות ממנו ללמוד על ההיבט הרגשי-חברתי בשעה-שעתיים שנתיות כאלה.

רויטל אבו דגה: שמעתי על העניין הזה של עלייה של 80% בפנייה ליועצות.

רויטל אבו דגה: אנחנו לא מכירים את זה באופן משמעותי.

רויטל אבו דגה: גם 80% מתוך מה?

רויטל אבו דגה: אם היינו בסביבות האפס ויש איזו עלייה כלשהי, זה מאוד רחוק וילדים לא רואים בצוותי החינוך כגורם שיכול לספק את המענה האישי שלהם.

רויטל אבו דגה: הקשר הזה בנוי על קשר אישי, על שיחות אישיות, ולצוותים אין זמן מובנה במערכת.

רויטל אבו דגה: גם השעה השבועית הזאת של כישורי חיים היא בעצם לא מאפשרת הגעה אמיתית לילדים.

רויטל אבו דגה: מדובר על 3% בערך מכל זמן המערכת.

רויטל אבו דגה: זה הזמן היחיד שמוקצה לערכים, לחברות, עזרה לזולת וכל ההיבט הרגשי-חברתי.

רויטל אבו דגה: זה רחוק מלהיות בית חינוך.

רויטל אבו דגה: אנחנו רואים בהיבטים החברתיים והרגשיים חשובים הרבה יותר מכל יחידה באנגלית, כל הקפצה במתמטיקה וכל ציון בעברית.

רויטל אבו דגה: בלי היסודות האלה לילדים אין איך ללמוד.

רויטל אבו דגה: הם צריכים את זה כדי להתפנות ללמידה משמעותית כבר מגיל הגן.

רויטל אבו דגה: אנחנו מקווים שכל הגורמים כאן ייקחו חלק, כל מי שאמון על מערכת החינוך בישראל ייקח חלק לפתור את חוסר המשאבים.

רויטל אבו דגה: תודה.

משה טור פז: תודה רבה רויטל.

משה טור פז: אני צריך לומר כאן באמת פרגון לשרת החינוך שהעלתה את הנושא הזה ואת כל ההיבט הטיפולי לראש סדר העדיפויות של מערכת החינוך, מה שלא היה כך בעבר, ושבהחלט סוגיית המשאבים, אם בעבר נדונה באופן תיאורטי, אנחנו יודעים עכשיו שהיא עברה לפסים מעשיים כמו שהזכרתי, ולכן אנחנו יכולים להביע איזושהי זהירות חיובית על כך שיש סיכוי שהדבר הזה מתחיל לקבל מענה.

משה טור פז: אני נותן את רשות הדיבור לד"ר הילה הדס מעמותת אנוש, ואחריה אני רוצה לשמוע את קול התלמידים מנועה שבת מנציגות מועצת התלמידים והנוער.

משה טור פז: ד"ר הילה הדס איתנו?

הילה הדס: כן, כאן.

הילה הדס: בוקר טוב, אני רק רוצה להצטרף לכל הברכות, גם לחברות הכנסת מיכל וולדיגר שנמצאת כאן, והאחרות, וגם לוועדה שהחליטה על ההתכנסות בנושא הזה.

הילה הדס: אני אומר שהכותרת של הוועדה, ועדת החינוך, כבר מבחינתי מתחילה את חלק מהבעיה שאני רוצה לדבר עליה.

הילה הדס: למעשה יש לנו פה בעיה מערכתית שצריך לטפל בה, ומשרד החינוך, ויש לי המון כבוד ובאמת תענוג היה לשמוע את מה שתיארת, אבל משרד החינוך לבד לא יוכל לפתור את הבעיה.

הילה הדס: כשאנחנו מדברים על חסמי הבושה, חסמי הכלכלה או החסמים הכספיים שילדים לא מסוגלים לממן את הטיפול, כשאנחנו יודעים שיש עלייה עצומה, למעלה מ-50% מהילדים מדווחים על התדרדרות במצב הנפשי שלהם במיוחד בשנה האחרונה, ושהחסמים הם בושה, חוסר מענים וחוסר יכולת לממן את הטיפול גם כשהם כבר נמצאים עם מוכנות לגשת לטיפול.

הילה הדס: מי שחסר לי פה ליד השולחן זה השלטון המקומי ובוודאי משרדי הממשלה האחרים.

הילה הדס: מדובר באירוע מערכתי בלי קשר לאירוע הקורונה.

הילה הדס: הבריאות הנפשית של הילדים, איכות החיים, השלומות שלהם, של דור העתיד שיישב פה בעוד 30 שנה ליד השולחן הזה ויקבע את גורלנו כאנשים מזדקנים, אנחנו צריכים לטפל בו בדרך אחרת.

הילה הדס: אני רוצה לומר שמעבר למהלכים המערכתיים שנעשים ממשרד החינוך כלפי מטה, וההובלה של שרת החינוך החדשה ו-SEL וכך הלאה, צריך גם לראות מענים שנעשים ומתרחשים במדינת ישראל כבר כמעט עשור מלמטה, ולא מקבלים מספיק ברכת דרך וגם לא מוכרים למערכות.

משה טור פז: תני לנו דוגמה אחת כזו.

הילה הדס: אני רוצה לדבר על תוכנית headspace שהובאה על ידינו מאוסטרליה, התוכנית הלאומית האוסטרלית לטיפול בבעיות נפשיות של ילדים.

הילה הדס: זיהינו אותה.

הילה הדס: קרנות הפיתוח של הביטוח הלאומי עזרו לנו להביא אותה לארץ.

הילה הדס: המדינה השקיעה בפיתוח שלה.

הילה הדס: אני רוצה לומר שללא השלטון המקומי ובמקרה הזה עיריית בת ים ועיריית ירושלים שהלכו איתנו יד ביד, לא היינו יכולים להוכיח היום הצלחה, וכשהקורונה הגיעה אנחנו כבר הראינו דרך מחקרים שהתוכנית עובדת, אבל זו תוכנית הוליסטית שמחייבת חיבור של כל הגורמים המערכתיים, חינוך, רווחה, בריאות, שלטון מקומי ועבודה, שמגיעה אל הילדים בגובה העיניים, בשפה שלהם, בדרך שמזמינה אותם פנימה.

הילה הדס: המרכזים האלה מצליחים ואני מזמינה את כל הוועדה, ותצרפו בבקשה חברי ועדה נוספים שהנושא מעניין אותם.

הילה הדס: יש מרכז כמעט במרחק הליכה מכאן, בבית הפעמון בירושלים.

הילה הדס: בואו, תכירו את התוכנית הזו.

הילה הדס: תידרש תוספת של משאבים אבל היא פחות מאשר התוספות שנדרשות כשאנחנו עובדים בנפרד, כל משרד לבד וכל מערכת לבד.

משה טור פז: תודה.

משה טור פז: עינב, אתם מכירים את התוכנית הזו?

עינב לוק: לא, אנחנו נשמח להכיר.

משה טור פז: גם אנחנו נשמח לשמוע.

משה טור פז: אתם מוזמנים לשלוח אליי חומרים בנושא הזה ונשמח ללמוד ולהכיר.

משה טור פז: תודה, הילה.

משה טור פז: אני מזמין את נועה שבת ממועצת התלמידים והנוער.

משה טור פז: בואו נשמע את הילדים, מה הם אומרים.

משה טור פז: בקשה, נועה.

נועה שבת: תודה רבה על זכות הדיבור ועל זה שאתם נותנים לנו להשתתף בדיונים ובאמת להראות את נקודת המבט של הנוער.

נועה שבת: אנחנו אחרי שנה שהיא באמת מאוד מאתגרת.

נועה שבת: כמה ששנים אחרות הן מאתגרות ובני נוער מאותגרים מבחינה רגשית, אנחנו אחרי שנה שהיא באמת טראומה להמון בני נוער.

נועה שבת: הפצע הוא הרבה יותר גדול, אני חושבת, ממה שחושבים שהוא.

נועה שבת: אם זה הפער הלימודי שנותן תחושת כישלון, אם זה הרשתות החברתיות שהפכו לחלק הרבה יותר גדול מהחיים שלנו, וכמו שחבר הכנסת כאן אמר, יש שיימינג ויש גם אהבה ברשתות החברתיות, אבל מה שאנחנו צריכים זאת אהבה שהיא אמיתית, לא אהבה וירטואלית.

נועה שבת: ברשתות החברתיות יש גם המון בדידות ומודל היופי שמאוד הורס חיים של ילדים, אם זה בהפרעות אכילה ואם זה בביקורת עצמית שעולה ומתעצמת.

נועה שבת: המסכות נשארו ואנחנו צריכים שתיתנו לנו להרגיש באמת בטוחים ומוגנים גם מאחורי המסכות, שרואים אותנו ושאנחנו לא שקופים.

נועה שבת: זהו, תודה רבה.

משה טור פז: תודה רבה, נועה.

משה טור פז: קצר, קולע ויפה מאוד.

משה טור פז: אני מזמין עכשיו את אסתר קרמר גם כאימא, אני יודע, אבל גם בהקשר של המחוז החרדי.

משה טור פז: אני מבין נכון, אסתר?

אסתר קרמר: כן.

משה טור פז: ואחריה אנחנו נשמע את אסנת, מנהלת שפ"ח ירושלים.

משה טור פז: בקשה, אסתר.

אסתר קרמר: גם אני אפתח בתודה על היום החשוב הזה.

אסתר קרמר: אני אדבר על זה שגם יש לי ילדה שהיא מתמודדת, שהיא משולבת בשילוב יחידני, גם אני אימא מתמודדת וגם אני עבדתי בחינוך הרבה שנים בתפקידי הוראה וניהול.

אסתר קרמר: קודם כל אני אגיד שבאמת יש תוכניות מאוד יפות.

אסתר קרמר: בשטח זה לא עובד.

אסתר קרמר: כל עוד לא יהיה שיח על הזכות לקבל את השירות ועל הטוב שבשירות ועל זה שקבלת טיפול רגשי זה דבר חיובי, זה דבר טוב, זה לא איזה משהו שקשה לדבר עליו, כל עוד הדבר הזה לא יקרה כבר מגן ילדים, אז תלמידים לא יפנו לקבל את העזרה.

אסתר קרמר: גם כשתשב יועצת בבית ספר והיא תשב ויהיה לה המון שעות, תלמיד לא ייגש ליועצת כי זה לא נעים לו, כי זה לא מתאים, כי אני לא משוגע, סליחה על המילה אבל זאת המילה שנאמרת.

משה טור פז: אסתר, סליחה, את מטעם הקואליציה להורים לילדים עם צרכים מיוחדים, נכון?

אסתר קרמר: נכון.

משה טור פז: ואני מבין שאת עוסקת במיוחד במחוז החרדי וירושלים.

אסתר קרמר: נכון.

משה טור פז: את יכולה לתת לנו איזה אינסייד על הנושא של החינוך החרדי בהקשר הזה?

אסתר קרמר: בחינוך החרדי הבעיה עוד יותר גדולה.

אסתר קרמר: נתחיל מזה שיש פחות שעות שפ"ח בחינוך החרדי בכלל בכל הארץ.

אסתר קרמר: החינוך החרדי, היות והוא מחולק לסוג מסוים של בתי ספר, יש בתי ספר של מוכר שאינו רשמי, יש רשתות, יש מוסדות פטור, שבמוסדות פטור בכלל אין שום שירותים רגשיים.

אסתר קרמר: אין להם את הסל.

אסתר קרמר: בתיכונים שהם כולם מוכר שאינו רשמי אבל גם התיכונים הכלליים, ברגע שזה תיכון חרדי, לא בטוח שיש שם יועצת.

אסתר קרמר: בתיכון של הבנות שלי אין יועצת.

אסתר קרמר: בטח שאין שפ"ח, כי אין שפ"ח בתיכונים.

אסתר קרמר: תלמידי תיכון במגזר החרדי, הרבה פעמים בכלל אין להם טיפולים רגשיים.

משה טור פז: שנייה, אסתר.

משה טור פז: עינב, יש לנו בתי ספר שאין להם יועצות כי אין תקנון או כי הם לא רצו?

עינב לוק: ברוב בתי הספר בארץ יש יועצות חינוכיות.

עינב לוק: היקף המשרה משתנה בין בית ספר לבית ספר.

עינב לוק: יש בתי ספר גם במגזר החרדי שאין בהם יועצים מסיבות שונות, חלקם כאלה שאינם מעוניינים שתהיה יועצת.

משה טור פז: אבל אם יש סיטואציה של בית ספר ונגיד בו יש מעל 100 תלמידים והוא פונה, הוא לא מקבל כי אין תקן?

משה טור פז: יכול להיות דבר כזה?

עינב לוק: אז קודם כל אני אגיד לגבי היועצות החינוכיות, שהתקנון הוא רק בעל-יסודי.

עינב לוק: כל השאר, מסל הטיפוח של בית הספר ניתן ליועצות החינוכיות בבתי ספר יסודיים וחטיבות הביניים.

משה טור פז: וזה לשיקול דעת המנהל.

עינב לוק: נכון.

עינב לוק: ברוב בתי הספר בארץ יש יועצים חינוכיים.

עינב לוק: ההיקף משתנה.

עינב לוק: במקום שאין יועץ חינוכי, זה מסיבות נוספות.

עינב לוק: אין בית ספר שלא יכול - - -

משה טור פז: אני עוצר, סליחה.

משה טור פז: אסתר, זה מאוד רלוונטי.

משה טור פז: תראו, אנחנו בוועדה הזו נעסוק השנה הרבה בנושא אוטונומיית המנהלים והקו המוביל, אבל יש דברים שכמדומני לא צריכים להיות לשיקול דעת המנהל.

משה טור פז: למשל, מציאותו של איש טיפול בצוות או איש ייעוץ חינוכי הוא דבר שהוא חייב להיות בכל בית ספר.

משה טור פז: כשאנחנו שומעים עדות ממקור ראשון על בית ספר שאין בו אדם כזה, ברור לכולנו שזה ואקום שהוא נורא.

משה טור פז: אסתר, סליחה, קטעתי אותך אבל את יכולה להשלים את דברייך.

אסתר קרמר: אני בהחלט מסכימה שכשאין מישהו שאפשר לגשת אליו ולפנות אליו, אין מישהו שמכין גם לוועדות ברגע שיש תלמיד עם צרכים מיוחדים שצריך גם לגשת לוועדה.

אסתר קרמר: מי שמכין לוועדות זה איזושהי מורה שקיבלה את הטייטל אחראית שילוב, אבל יכול להיות שכל הקשר בינה לבין שילוב הוא מאוד דל.

אסתר קרמר: בטח היא לא מבינה בקטע הרגשי.

אסתר קרמר: אני חייבת להגיד שגם יש לי בת שסיימה עכשיו הכשרת מורים.

אסתר קרמר: היא מורה.

אסתר קרמר: יש לי בת שמתחילה עכשיו ללמוד הוראה.

אסתר קרמר: שתיהן, אין להן במערכת הלמידה שלהן שום סעיף שמדבר על טיפול בכלל רגשי או מה זה ילדים עם קושי רגשי או נפשי בתוך בית ספר.

אסתר קרמר: כשנכנסת מורה לכיתה ואין לה שום הכשרה ואין מה מושג, היא ממלאת מקום שנה ראשונה, נכנסת וקשה לה גם ככה במשמעת, היא עלולה להרוס תלמידים, ותלמיד יכול לצאת משיעור כזה וללכת הביתה ולהוציא סכין ולחתוך.

משה טור פז: אוקיי.

משה טור פז: אסתר, אני מודה לך מאוד, זה היה כאמור זווית מאוד חשובה.

משה טור פז: אני מבקש לשמוע את אסנת ריינמן משפ"ח ירושלים, נמצאת בזום.

משה טור פז: אני מבין שהיא גם מפורום ארגוני הפסיכולוגיה הציבורית.

משה טור פז: אסנת, בקשה.

אסנת ריינמן: שלום, אני פה בכובע יותר של הארגונים למען הפסיכולוגיה הציבורית.

אסנת ריינמן: אני מתחברת למה שעינב אמרה קודם.

אסנת ריינמן: באמת אנחנו חושבים שהדרך היעילה ביותר לקדם חוסן במערכת חינוכית היא חיזוק מערכת ההסתגלות הטבעית.

אסנת ריינמן: יש לנו גורם, כמו שהיה בשקופית קודם, שיכול לעזור, ומוכשר וקיבל הכשרה ארוכה לעשות את זה, ואלה הם הפסיכולוגיים החינוכיים שנמצאים בתוך בתי הספר.

אסנת ריינמן: אני לא מתייחסת למערך בריאות הנפש, הפסיכולוגים הקליניים שנמצאים מחוץ לבתי הספר, כי זה לדיון שיתקיים בוועדת הבריאות יותר מאוחר.

אסנת ריינמן: הפסיכולוגיים החינוכיים גם יודעים לעשות עבודה מערכתית, כלומר לתת את התמיכה שצוותי החינוך בעצם צריכים כדי לסייע להם לממש את התפקיד שלהם מול האתגרים והקשיים, שהם יוכלו בעצם לתמוך בתלמידים.

אסנת ריינמן: יש לנו מערך של מענה פרטני גם לתלמידים, מערך טיפולים גם לתלמידים וגם ייעוצי הורים, כלומר יש לנו את האנשים שיודעים לעשות את העבודה.

אסנת ריינמן: החסם הגדול שלנו זה איוש.

אסנת ריינמן: יש תקינה.

אסנת ריינמן: אמנם התקינה מיושנת, 1:1,000 לתלמידים.

אסנת ריינמן: כפי שכבר הראה דוח מבקר המדינה ב-2007, התקינה הזאת לא מספיקה.

אסנת ריינמן: היא גם לא מעודכנת ביחס לתקינות אחרות בעולם, אבל התקינה הזאת היא לא משמעותית.

אסנת ריינמן: בתור מנהלת אני יכולה להגיד, הבעיה שלי היא גיוס.

אסנת ריינמן: אין לי עובדים.

אסנת ריינמן: אני לא יכולה לגייס עובדים בגלל תנאי השכר ותנאי העסקה מחפירים.

אסנת ריינמן: אם מתמחה מקבל 3,500 שקל לחצי משרה או 4,000 שקל לחצי משרה, הסיכוי שהוא יתמקד בעבודה פה הוא נמוך.

אסנת ריינמן: הם מחפשים השלמות משרה כל הזמן בחוץ וגם אחר כך הם הולכים החוצה.

אסנת ריינמן: אחרי שהם מסיימים את תהליך ההכשרה פה, רבים מהם הולכים החוצה והבעיה הזאת הולכת ותופחת ככל שמתרחקים מהמרכז כמובן.

אסנת ריינמן: בפריפריה הקושי לגיוס כוח עבודה הוא הרבה יותר גדול, והתוצאה של זה היא באמת עומסי עבודה בלתי אפשריים שלא מאפשרים עבודה תהליכית ארוכת טווח.

אסנת ריינמן: מה אנחנו מציעים?

אסנת ריינמן: אנחנו נמצאים עכשיו במשא ומתן עם האוצר.

אסנת ריינמן: אפילו רק על משהו מסוים שכבר הסכמנו, גם אותו כבר חצי שנה האוצר ממסמס אותנו.

אסנת ריינמן: צריך לשנות את הסכמי השכר של הפסיכולוגים.

אסנת ריינמן: המקצוע הזה הוא בגסיסה לצערנו.

אסנת ריינמן: אנשים לא הולכים ללמוד אותו כבר מלכתחילה, כי יש דרכים אחרות להשתכר ובצורה הרבה יותר מהירה.

אסנת ריינמן: המסלול הוא מאוד ארוך.

אסנת ריינמן: הוא כולל לפחות חמש או שש שנים של למידה, ועוד בין ארבע לשש שנים של התמחות.

אסנת ריינמן: כשהשכר הוא כל כך נמוך אחר כך, המוטיבציה של אנשים היא מאוד נמוכה לעיסוק במקצוע.

אסנת ריינמן: זה החסם הגדול שלנו, לא האנשים.

אסנת ריינמן: האנשים מוכשרים מאוד והשטח רוצה אותם ויש דרישה מאוד גדולה.

אסנת ריינמן: בנוסף אני אזכיר מה שאמרה נציגת ההורים קודם.

אסנת ריינמן: צריך להרחיב את התקינה גם לשלוש עד חמש וגם לתיכונים.

אסנת ריינמן: אין לנו תקצוב לגילאים האלה.

אסנת ריינמן: אני חושבת שיש מקום לשילוב נרחב יותר של הפסיכולוגיה החינוכית בתוך העבודה הבית-ספרית, אבל צריך את התקציב לכך.

משה טור פז: תודה רבה אסנת, זה באמת על ראש שמחיתנו.

משה טור פז: דוברת אחרונה לפני סיכום, עו"ד ורד וינדמן, מנכ"לית המועצה לשלום הילד.

משה טור פז: בקשה.

ורד וינדמן: תודה אדוני היושב-ראש ותודה לחברת הכנסת וולדיגר על העלאת המודעות לנושא של בריאות הנפש.

ורד וינדמן: זה אכן נושא שהוא קשור להרבה מאוד מוועדות הבית.

ורד וינדמן: ילדים הם עולם ומלואו, הם לא רק חינוך, הם לא רק רווחה, הם לא רק בריאות.

ורד וינדמן: אני רוצה את הדברים הקצרים שלי לחלק לשניים.

ורד וינדמן: אחד, לציין נתון או שניים שקיימים מתקופת הקורונה.

ורד וינדמן: אני כמנכ"לית המועצה לשלום הילד שימשתי יחד עם מיכל גולד ממשרד המשפטים, יושבות-ראש של השולחן הבין-מגזרי, ילדים ונוער בתקופת הקורונה, שולחן הבין-מגזרי שיושב תחת משרד ראש המשלה.

ורד וינדמן: אני ישבתי שם כנציגת החברה האזרחית, ועינב לוק שהייתה חברה בשולחן הבין-מגזרי.

ורד וינדמן: יש המלצות שלמות לתחום שכולל את בריאות הנפש.

ורד וינדמן: חלק ניכר מהן אף הוצג בפני שרת החינוך.

ורד וינדמן: מילה טובה - אכן המודעות לתחום של הפניות הרגשית והאטה לימודית כיעד הוא נושא מאוד חשוב.

ורד וינדמן: הוא חשוב בכלל.

ורד וינדמן: הוא חשוב במיוחד אחרי תקופת הקורונה.

ורד וינדמן: נדמה לי שהילדים בעצמם אמרו, הם אמרו גם לנו במסגרת השולחן הבין-מגזרי עד כמה ההשלכות של הקורונה עדיין כאן.

ורד וינדמן: מבחינת נתונים, מעבר לנתונים של משרד החינוך יש נתונים שנעשו גם במחקרים אקדמיים וגם במערכת של בריאות הנפש.

ורד וינדמן: הם מעידים על עליות מאוד משמעותיות במצוקות גם כעת, אבל כפי שאמרת בראשית הדברים שלך אדוני היושב-ראש, יש קבוצות אוכלוסייה שצריך עליהן דגש מיוחד גם מבחינה גילאית כמו הגיל הרך, אבל גם החברה החרדית והחברה הערבית, ונושא של חינוך מיוחד, שם אנחנו מבינים שגם לא רק הצרכים הם יותר משמעותיים, אלא גם המענים הם פחותים.

ורד וינדמן: הנושא של התקינה המחייבת כמו בתחומים אחרים של חיים שקשורים, של ילדים, צריך להיות מטופל בין היתר על ידי הוועדה הזו.

ורד וינדמן: יש במיוחד בחברה הערבית, גם בשלטון המקומי רשויות שנמצאות במעמד סוציו אקונומי נמוך, שם התקינה היא פחותה והאיוש הוא פחות, וזה משהו שאנחנו מכירים כבר משנת 2008 וצריך להיות מטופל.

ורד וינדמן: נושא של המימון על ידי השלטון המקומי - מכיוון שהשלטון המקומי הוא בעצמו גורם מממן של השפ"חים וכו', זה מעמיק את הפערים.

ורד וינדמן: גם בזה בעיניי, הוועדה צריכה לטפל.

ורד וינדמן: דיברנו הרבה על חינוך פורמלי.

ורד וינדמן: אם יש משהו משמעותי במיוחד שלמדנו בתקופת הקורונה, שצריך להתייחס גם לחינוך הבלתי פורמלי כגורם שנותן מענה לצרכים רגשיים של ילדים, וגם פה יש פערים חברתיים מאוד משמעותיים.

משה טור פז: תודה רבה.

משה טור פז: אני אסכם כאן ואומר קודם כל תודה רבה לחברת הכנסת וולדיגר ולשאר השותפים ולחברי הכנסת שהשתתפו כאן בדיון.

משה טור פז: תראו, אנחנו מבינים עכשיו שהסטיגמה הורגת.

משה טור פז: אם אנשים נמנעים ללכת לטיפול בגלל סטיגמה, זה חמור ביותר.

משה טור פז: בישראל כמו ששמענו, יש 150,000 חולים עם מחלות טראומטיות ופוסט טראומטיות.

משה טור פז: הטיפול בנפש חייב להתחיל תמיד כמו בכל נושא בחינוך.

משה טור פז: ממשרד החינוך שמענו על הרבה מאוד היערכויות והתמודדויות, עם לא מעט מצוקות גם של תלמידים, גם של צוות, כולל תוכניות חדשות ואנחנו מברכים על כך.

משה טור פז: בתום הדיון הוועדה הגיעה למסקנות הבאות: קודם כל אנחנו מברכים את משרד החינוך שמעלה את הנושא הזה גם כן למקום גבוה.

משה טור פז: אנחנו פונים למשרד החינוך להתחיל בחינוך לחוסן נפשי מוקדם ככל האפשר כולל בשלב בניית הצוותים, הכשרת הצוותים.

משה טור פז: אנחנו רוצים שמשרד החינוך יוביל וישפר את הסנכרון בין הסוגים השונים של מערכת התמיכה הנפשית, יועצים, מטפלים ופסיכולוגים.

משה טור פז: אנחנו קוראים למשרד החינוך לעבות את מערכת התמיכה הנפשית לתלמידים, להוסיף יועצים, להרחיב את השירות, להגדיל את התקציב.

משה טור פז: זה מחובר לזה.

משה טור פז: יועץ חייב להיות בכל בית ספר.

משה טור פז: זה לא יכול להיות נתון לשיקול הדעת של מנהל כזה או אחר.

משה טור פז: הוועדה קוראת למצוא פתרונות לנושא הבריונות ברשתות החברתיות שלעיתים גובה חיים ממש.

משה טור פז: הוועדה פונה להפסיק בשמות גנאי לנושא מחלות הנפש.

משה טור פז: מחלת נפש זהה למחלה פיזית.

משה טור פז: הוועדה קוראת למצוא פתרונות לפסיכולוגיה החינוכית הציבורית העמוסה ולתת מענים טובים יותר על מנת שהיא תיתן שירות מיטבי.

משה טור פז: הוועדה פונה גם לעמותת אנוש להעביר לה מידע על תוכניות העמותה.

משה טור פז: אני מודה לכולכם על ההשתתפות בדיון החשוב הזה.

משה טור פז: אנחנו נצא עכשיו לשלוש דקות הפסקה ומייד נתחיל את הדיון הבא.

משה טור פז: תודה רבה.