הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 24, פרוטוקול מספר 10, 2021-10-11 10:12

מיכל שיר סגמן: אני רוצה להתחיל בבקשה את הישיבה.

מיכל שיר סגמן: היום ה-11.10.2021, ה' בחשון התשפ"ב.

מיכל שיר סגמן: אנחנו מתחילים דיון בוועדה לזכויות הילד בנושא מענים רגשיים לילדים ובני נוער עולים חדשים, לציון יום העלייה.

מיכל שיר סגמן: בנימה אישית, אני שמחה, חוק יום העלייה קודם ונכתב על ידי היועץ שלי, יונתן יבור שבעצמו עולה חדש, מתוך מחשבה שראוי וחשוב לציין את היום הזה.

מיכל שיר סגמן: עלייה היא משהו שמאוד ייחודי למדינת ישראל ולמפעל הציוני בפרט.

מיכל שיר סגמן: הקליטה של אחינו ואחיותינו מקצות תבל זה משהו שהתפללנו אליו במשך אלפי שנים והנה הגענו אל היום שבו אנחנו בעצמנו, הורינו, סבנו וסבתנו, ועדיין מקיימים עלייה אל ארץ ישראל.

מיכל שיר סגמן: אנחנו יודעים מה זה חבלי לידה, מי מביננו שחווה את זה ומי ששמע סיפורים, אם זה אני מההורים שלי, אימא שלי שעלתה מחלב, מסוריה ישר למעברות ומשם לכיתה למזרחיים ולכיתה אחרת לאשכנזים, ואם זה אבא שלי שעלה מפולין המוכה והיה צריך לחיות את השפה העברית כנוער, והיו קופצים ברחובות על אנשים ששמעו אותם מדברים באידיש או בערבית, והיו קופצים להם על הגב וצועקים, לא עברית, דבר עברית, וכל סיפורי העלייה.

מיכל שיר סגמן: אנחנו צריכים לעשות הכול ולוודא שהיהודים שמגיעים חזרה הביתה ירגישו כאן הכי טוב שאפשר וירצו להישאר כאן, כי ישראל היא לא מקום מגורים ישראל היא בית נצחי.

מיכל שיר סגמן: אנחנו צריכים גם להתייחס אל מדינת ישראל כאל בית נצחי ולהביא גם את העולים, ויתרה מהעלייה עצמה, להביא שיהיו להם כאן חיים נוחים, טובים, מלאים בשפע ובטוב כמו לכלל אזרחי ישראל כמובן על מנת שירצו להישאר.

מיכל שיר סגמן: יש עולים שאין להם ברירה ויש עולים שיש להם ברירה ויכולים לחזור למדינות עם שפע.

מיכל שיר סגמן: אנחנו צריכים לוודא שאנחנו מכינים להם את הבית וגורמים להם להרגיש כאן רצויים על מנת שהקליטה שלהם תהיה טובה ונוחה.

מיכל שיר סגמן: אני רוצה להתחיל בבקשה עם טירה גלינויר ממשרד החינוך.

טירה גלינויר: אנחנו כמערכת החינוך תופסים את עצמנו כעוגן בעבור התלמידים העולים והמשפחות שלהם.

טירה גלינויר: נמצאת איתי פה ד"ר יוכי סימן טוב שהיא אמונה מטעם אגף שפ"י על המענים הרגשיים.

טירה גלינויר: אנחנו עובדים בשיתופי פעולה גדולים.

טירה גלינויר: ניתן לה אם זה בסדר.

מיכל שיר סגמן: יוכי סימן טוב, משרד החינוך, בבקשה.

יוכי סימן טוב: בוקר טוב, אני אגיד כמה דברים שאנחנו עושים.

יוכי סימן טוב: אני אחראית על נושא גם של חירום וגם של מניעת אובדנות, אז אני אשלב את שני הדברים.

יוכי סימן טוב: מאז הקורונה פתחנו קו פתוח, קו סיוע של שפ"י, שנמצאות בו כל יום מומחיות מהיחידה שלי שנותנות מענה מ-08:00 בבוקר עד 20:00 בערב וניתן לקבל בשפות שונות מענה.

יוכי סימן טוב: דבר שני, כשיש לנו אירוע חירומי, לא דווקא חירום לאומי, זה יכול להיות גם שחס וחלילה קרה אסון אצל תלמיד ספציפי ובעיר מסוימת צריך לתת עזרה, אז אנחנו נותנים סיוע בצורה של תדריכים מקצועיים.

יוכי סימן טוב: אם יש צורך, אנחנו מתרגמים את הכול לאמהרית, לרוסית.

יוכי סימן טוב: בזכות טירה אנחנו תרגמנו בתקופות חירום לשבע שפות מכתבים להורים.

יוכי סימן טוב: בדרך כלל הורים יודעים עברית אז אין בעיה, אבל בעיקר להורים.

יוכי סימן טוב: הצורך הוא בדרך כלל להורים.

יוכי סימן טוב: אנחנו עבדנו ועובדים עם המגשרים בנושא של מניעת אובדנות בצורה מאוד עמוקה, כי אנחנו יודעים מהספרות המקצועית וגם מהניסיון.

יוכי סימן טוב: אגב, בשנות ה-50' שיעור ההתאבדויות במדינת ישראל היה גבוה בהרבה מאשר עכשיו.

יוכי סימן טוב: לא יודעים את זה.

יוכי סימן טוב: אני מדברת שיעור ל-100,000 ולא מספרים מוחלטים כמובן.

יוכי סימן טוב: אנחנו מודדים תמיד ביחס לאוכלוסייה, אז אנחנו יודעים שהעלייה, הגירה היא גורם סיכון משמעותי.

מיכל שיר סגמן: אנחנו יודעים על שיעורי אובדנות?

יוכי סימן טוב: בעבר, למשל ב-2006 הייתה לנו שנה נוראה.

יוכי סימן טוב: 2005–2006 היו לנו שנים נוראות עם עולים מאתיופיה.

יוכי סימן טוב: אני לא מדברת על מאות אנשים.

יוכי סימן טוב: כל ילד הוא עולם בפני עצמו.

יוכי סימן טוב: אם אנחנו מדברים על שמונה עד עשרה מתאבדים בשנה בכל המערכת, ולשמחתנו זה לא עולה אלא יורד למרות שמספר התלמידים עולה, שוב, קשה לי להגיד לשמחתנו כי כל ילד הוא עולם בפני עצמו.

יוכי סימן טוב: העולים מאתיופיה היו 50% מהמתאבדים, זאת אומרת, אם היו עשרה מתאבדים, היו חמישה או שישה עולים מאתיופיה.

יוכי סימן טוב: היינו מאוד מוטרדים מזה.

יוכי סימן טוב: עשינו פעולות מאוד עמוקות.

מיכל שיר סגמן: באיזה טווחי גילאים?

יוכי סימן טוב: בדרך כלל בגיל חטיבה עד תיכון.

יוכי סימן טוב: בעבר זה היה יותר תיכון.

יוכי סימן טוב: היום הגיל של התנהגויות הסיכון ירד.

יוכי סימן טוב: השיעור לא עלה אבל הגיל יורד.

מיכל שיר סגמן: הגיל יורד בלי קשר לעלייה, אגב.

מיכל שיר סגמן: הגיל יורד כלל ארצי לצערנו הרב.

יוכי סימן טוב: נכון, בכל התנהגויות הסיכון.

יוכי סימן טוב: לשמחתנו בשנים האחרונות אין שום בולטות לילדים עולים.

יוכי סימן טוב: פה ושם יש לנו מקרה אבל אין בולטות לעולים בהתאבדויות.

יוכי סימן טוב: אני חושבת שזה הולך בד בבד עם ההרגשה שיש שיפור.

יוכי סימן טוב: אני לא מתעלמת מהבעיות בכלל.

יוכי סימן טוב: שלא ישמע ממני שאני אומרת, הכול טוב, הכול יפה.

יוכי סימן טוב: ממש לא, אבל יש איזושהי מגמה של שיפור אצל ילדים יוצאי אתיופיה ויוצאי ברית המועצות לשעבר, שלהם הייתה הבולטות בנושא של התאבדויות בעבר וממש רואים הסתגלות.

יוכי סימן טוב: בתחום של התאבדויות אין בולטות בשנים האחרונות.

יוכי סימן טוב: כחלק מהתפיסה של הכלה והשתלבות יש לנו תוכנית למניעת אובדנות שהיא תוכנית של תשעה מפגשים.

מיכל שיר סגמן: לא רק לעולים.

יוכי סימן טוב: לא עשינו תוכנית ייחודית לעולים כי התפיסה היום היא של הכלה והשתלבות.

יוכי סימן טוב: כן עשינו ניסיון עם הורים יוצאי אתיופיה.

יוכי סימן טוב: זה לא כזה קל.

יוכי סימן טוב: ההורים לא מרבים לבוא בערב.

יוכי סימן טוב: לא ציינתי שיש לנו מדריכות מקצועיות דוברות שפות, שזה יתרון אדיר.

יוכי סימן טוב: היו מקרים ששלחתי את המדריכה לבית של עולים, ממש הביתה וזה היה הצלה.

יוכי סימן טוב: זה לא היה במסגרת תפקידה.

יוכי סימן טוב: אמרתי לה, אם את מוכנה.

יוכי סימן טוב: היא נסעה מרחקים ארוכים, אני לא אגיד את העיר.

יוכי סימן טוב: נסעה מרחקים ארוכים ביום שישי להיות שם עם המשפחה וזה עשה את ההבדל כי נכנסה לשם מישהי.

יוכי סימן טוב: זה באמת פעולה יוצאת דופן, אבל כשצריך יש לנו התגייסות יוצאת דופן של המדריכות שדוברות את השפה ועלו בעצמן, שנורא עוזרת.

יוכי סימן טוב: היה ניסיון של עבודה עם הורים.

יוכי סימן טוב: זה היה ניסיון טוב אבל זה לא קל ליישם את זה ברחב כי ההורים לא ממהרים לבוא כשזה לא ציונים ואסיפת הורים רשמית.

יוכי סימן טוב: לא פיצחנו את זה מספיק טוב אבל אנחנו עובדים עם כלל הילדים על נושא של דברים שאותי משמחים.

יוכי סימן טוב: אחר כך משאבי התמודדות, אחר כך מה ההבדל בין דיכאון לסתם מצב רוח רע, ואחר כך מדברים ממש על התאבדויות ומה ההבדל בין הלשנה לדיווח מציל חיים.

יוכי סימן טוב: זה אנחנו עושים אצל כולם כשאנחנו תמיד ממפים לפני שאנחנו מתחילים את הפעולה הזאת.

יוכי סימן טוב: קודם כל יש שאלון שבודק מי התלמיד בסיכון גבוה, שהוא יקבל טיפול פרטני לפני כן, שזה באמת פעולה מאוד רחבה.

יוכי סימן טוב: אחר כך עושים עבודה עם כלל הכיתה.

יוכי סימן טוב: כמובן שאנחנו מתייחסים לעלייה כגורם סיכון.

יוכי סימן טוב: התוכנית הזאת היא לא עדיין בכל המערכת.

יוכי סימן טוב: לקח לנו זמן עד שהבנו שהיא יעילה כי צריך להיזהר לא לפגוע.

יוכי סימן טוב: האחריות הראשונה של איש מקצוע זה לא לקלקל, אז בדקנו ואנחנו מלווים מקצועית עם פרופסור גיל זלצמן ופרופסור ענת ברונשטיין קלומק ששניהם בעלי שם בין-לאומי בנושא של מניעת אובדנות.

יוכי סימן טוב: זה בהחלט דבר שאנחנו רוצים להרחיב אותו.

יוכי סימן טוב: אם הגענו שנה שעברה ל-250 כיתות, אז השנה אנחנו רוצים 450 עד 500 כיתות.

יוכי סימן טוב: כל שנה אנחנו קופצים במספר הכיתות ואני מקווה שכל הדברים האלה יועילו.

יוכי סימן טוב: יש לנו בהחלט מיקוד על עלייה כגורם סיכון.

מיכל שיר סגמן: בתוך תקופת הקורונה הרי הרבה ילדים ישבו בסגרים בבית והלחץ הנפשי והמשבר, גם שמענו על עלייה ברצון להתאבד ועל מצבים נפשיים מאוד קשים של כלל ילדי ישראל, בייחוד בני הנוער.

מיכל שיר סגמן: אני מנסה לחשוב מה קורה לילד עולה שגם ככה חברתית יכול להיות שיותר קשה לו, יושב בסגר, מבודד מהחברה ומהסביבה שלו.

יוכי סימן טוב: אני יכולה לספר אפילו שבקהילה שאני גרה בה יש לנו זוג עולים שהגיעו בשיא תקופת הקורונה עם ילד קטן.

יוכי סימן טוב: זאת באמת חוויה לגמרי לא קלה וטירה תספר יותר על העבודה הספציפית עם העולים.

מיכל שיר סגמן: בבקשה טירה.

טירה גלינויר: אם תרצי, ברשותך, אני קצת אתן לך נתונים על תלמידים עולים במערכת החינוך.

טירה גלינויר: תלמיד עולה חדש מכל המדינות זכאי בתואר עולה חדש עשר שנים.

טירה גלינויר: מאתיופיה, 15 שנה.

טירה גלינויר: יש לנו 44,394 תלמידים במערכת.

טירה גלינויר: זה קצת ירד בגלל השנתיים שעברנו, מתוכם 7,065 תלמידים עולים חדשים הגיעו בשנתיים האחרונות.

טירה גלינויר: הם עלו מ-84 מדינות.

טירה גלינויר: הם מדברים ב-38 שפות ודיאלקטים כולל שפת הסימנים.

טירה גלינויר: הם לומדים ב-379 בתי ספר, פיזור עצום, וב-2,578 גני ילדים.

טירה גלינויר: הם חיים בלמעלה מ-400 יישובים.

טירה גלינויר: אנחנו חוגגים במערכת החינוך השבוע את שבוע העליות.

טירה גלינויר: בציון יום העלייה המערכת חוגגת שבוע שלם בכלל מוסדות החינוך, מבוקר עד ערב בשיתוף פעולה פורמלי ובלתי פורמלי.

מיכל שיר סגמן: מספרים להם שהיום הזה נקבע לפי ציון תאריך עברי של יהושע בן נון שהגיע בעלייה הראשונה?

טירה גלינויר: לגמרי, ואנחנו גם מספרים להם על העולה הראשון שהיה אברהם אבינו, וזה צמוד לפרשת לך לך.

טירה גלינויר: אנחנו מאוד מגדילים את שיתוף הפעולה עם הרשויות ועם משרד העלייה והקליטה ועם הסוכנות בשביל לייצר איזשהו אקוסיסטם ולתת לתלמיד העולה ולמשפחה שלו עוגן ואינפורמציה בלתי פוסקת.

טירה גלינויר: הקורונה עשתה אותנו ממש טובים יותר לאוכלוסיית היעד.

טירה גלינויר: גם פתחנו קבוצות להורים בשפות.

טירה גלינויר: כמו שאמרת, הסגר, הבדידות, ראינו בה בדידות כפולה גם כי אין שפה, גם אין התמצאות, גם נשארים בבית.

מיכל שיר סגמן: תלמיד עולה, אם יש לו כל משבר, גם משבר שהוא לאו דווקא בגלל עלייה אלא משבר אישי, אבל נגיד שיש באמת משבר עדיין של שפה, כי גם אם הוא יודע להתבטא בתמסור לי את הכדור, יכול להיות שלהוציא משהו בפנים - - - .

מיכל שיר סגמן: האם הוא יודע ללכת ליועצת בית הספר לצורך העניין, שאולי יש לה אנגלית לצורך העניין, אמהרית או ספרדית או צרפתית?

טירה גלינויר: לרוב בתי הספר שיש בהם תלמידים עולים, הם מקבלים הדרכה מסודרת.

טירה גלינויר: יש מדריכה שמגיעה גם להנחות את המורים שמלמדים אותה.

טירה גלינויר: הם גם משתתפים בהכשרות מקצועיות, אבל יש לנו מגשרים חינוכיים שאנחנו מכשירים אותם.

טירה גלינויר: הם דוברי שפות.

טירה גלינויר: אנחנו מוצאים קול קורא לרשויות.

טירה גלינויר: יש לנו 119 מגשרים גם בגני הילדים, גם בבתי הספר, על כל הרצף החינוכי.

טירה גלינויר: הם מגשרים חינוכיים, הם מקבלים הכשרה מקצועית.

מיכל שיר סגמן: כולל חינוך מיוחד?

טירה גלינויר: תלמידים בחינוך המיוחד מקבלים את הזכאות של תלמיד עולה.

טירה גלינויר: האקוסיסטם זה באמת להנגיש לכל מוסד חינוכי שיש ברשות המקומית את כלל השירותים שניתנים לתלמיד העולה, ולא חשוב אם זה ממשרד העלייה שיש לנו איתם המון שיתופי פעולה תמידיים, ועם הסוכנות.

טירה גלינויר: אני רק יכולה לתת לכם דוגמה.

טירה גלינויר: היה את מבצע "צור ישראל".

טירה גלינויר: בתחילת השנה העולים החדשים מאתיופיה שוכנו בחמש רשויות.

טירה גלינויר: פיזרנו אותם ב-15 רשויות לימוד גם בשביל להרחיב ולא לצמצם למוסדות חינוך אחדים.

טירה גלינויר: זה הכול תוצאה של עבודה משותפת שאנחנו עושים.

טירה גלינויר: אנחנו מתרגמים להורים כל דבר כמו שאמרנו.

טירה גלינויר: יש גם את העלייה של בני המנשה שהיא מאוד מיוחדת.

טירה גלינויר: אפילו בקוקית אנחנו מתרגמים.

טירה גלינויר: ממש חשוב לנו.

טירה גלינויר: אנחנו מאמינים שהורים יודעים הם הורים יותר חזקים, יותר מודעים.

טירה גלינויר: בחופש הגדול, מתוך הראייה הזאת של להסתכל על הילד כשלם, גם לימודי, גם חברתי וגם רגשי, עשינו אולפני קיץ ב-40 רשויות כי הבנו שהילדים והמרחק, ולא תמיד הידע בטכנולוגיה הוא טוב ובבית לא תמיד יש מי שיתווך את הסיטואציה.

טירה גלינויר: עשינו אולפני קיץ ברשויות המקומיות ובתוך זה הכנסנו גם זהות ושייכות.

טירה גלינויר: הם יצאו לטיולים.

טירה גלינויר: עשינו שיתוף פעולה עם אגף של"ח במשרד, שהמש"צים התנדבו ועשו ימי ODT.

טירה גלינויר: אנחנו ממש מכווני מטרה.

מיכל שיר סגמן: תודה רבה.

מיכל שיר סגמן: אורנה יוסף ממשרד הקליטה כבר איתנו בזום?

אורנה יוסף: כן, אני כאן.

אורנה יוסף: בוקר טוב לכולם, אני עובדת סוציאלית מחוזית במשרד העלייה והקליטה במחוז תל אביב והמרכז, שמחה לראות פה הבוקר את כולם.

אורנה יוסף: חשוב לי אולי ממש במילים קצרות לומר שהמנהלת האגדית שלנו, מנהלת שירות הרווחה במשרד העלייה והקליטה, שרה כהן שייצגה אותנו בכבוד רב בוועדות האלה בצורה מקצועית, פרשה אחרי 40 שנה, אז אני מנסה פה למלא את תפקידה בצורה הטובה ביותר.

מיכל שיר סגמן: בהצלחה רבה.

אורנה יוסף: תודה.

אורנה יוסף: אני אוכל להתחיל בזה שבעצם משרד העלייה והקליטה הוא משרד מתכלל ומשלים לשאר המשרדים, כמו שמשרד החינוך דיברו קצת לפניי פה.

אורנה יוסף: אנחנו באמת עסוקים באופן רציף ותמידי להיות משרד-על שיודע לתווך את כל השירותים הניתנים על ידי משרדי ממשלה אחרים, בצורה שנותנת את הזרקור ואת הצרכים ואת הקשיים שהמשרד שלנו יכול לומר אותם בצורה מאוד רגישה ומאוד מקצועית כתוצאה מלמידה של באמת שנים ארוכות.

אורנה יוסף: אתם רוצים לשמוע קצת נתונים שנמצאים אצלנו בנושא אובדנות, לאן אנחנו רוצים לקחת את זה?

מיכל שיר סגמן: בוודאי נתונים.

אורנה יוסף: אוקיי.

אורנה יוסף: אני אולי אתחיל טיפה בנתונים חיוביים.

אורנה יוסף: על פי הנתונים שקיימים אצלנו, הנתונים היותר עדכניים, בין 2010 ל-2017 אנחנו רואים ירידה במספר האובדנות בקרב העולים.

אורנה יוסף: הנתונים בעיקר מתמקדים ביוצאי אתיופיה וברית המועצות.

מיכל שיר סגמן: למה רק אתיופיה וברית המועצות?

אורנה יוסף: יש נתונים גם של עולים אחרים.

אורנה יוסף: יש רובריקה שמציינת על עולים אחרים מבלי לפרט את עליית המוצא.

אורנה יוסף: אני חושבת שיש מקום לשים זרקור גם על עוד קבוצות.

מיכל שיר סגמן: יש המון עולים ממדינות המערב, אנגליה, ארצות הברית, צרפת, ברזיל שיש עכשיו עלייה גדולה לפי מה שאני שומעת.

אורנה יוסף: בהחלט אני חושבת שיש מקום.

אורנה יוסף: אנחנו בעצם מקבלים את הנתונים ממשרד הבריאות וכל המשרדים שבעצם נותנים את הנתונים.

אורנה יוסף: אנחנו כל הזמן מבקשים לפרוס ולתת מקום גם לעוד קבוצות, ולדעת ולקבל תמונה רחבה ומדויקת יותר לגבי כלל העולים.

אורנה יוסף: מה שנכון, שהאחוזים הבולטים בקרב האובדנות הם בקרב יוצאי אתיופיה וברית המועצות.

אורנה יוסף: יש ירידה בשנים האחרונות לשמחתנו.

אורנה יוסף: אני חושבת שזה גם כתוצאה מעבודה שנעשית בשטח בשנים האחרונות וגם כתוצאה מירידה במספר העולים בעשור האחרון לעומת העשור הקודם.

אורנה יוסף: חשוב לי לומר שבמשרד אצלנו אנחנו עסוקים בהכשרות בקרב העובדים, של יועצי הקליטה שנמצאים בכל הלשכות והמרחבים בכל הארץ יחד עם המועצה לאובדנות ו"עמל מעל ומעבר".

אורנה יוסף: נותנים הכשרות של שומרי סף לזהות את המשפחות שיותר קשה להן, שיש נטייה למצוקות קשות.

מיכל שיר סגמן: זה אומר שיתוף פעולה עם משרד הרווחה, עם משרד הפנים, רשויות מקומיות?

מיכל שיר סגמן: מה המשמעות של מה שאת אומרת?

אורנה יוסף: המשמעות היא שאנחנו בעצם נותנים הכשרה שנבנתה יחד עם משרד הבריאות.

אורנה יוסף: בונים תוכנית שהיא אמורה לתת נקודות מאוד ברורות.

אורנה יוסף: יועצי הקליטה שפוגשים את העולים פנים מול פנים, הרבה פעמים הם התחנה הראשונה שלהם בישראל.

אורנה יוסף: בונים תוכנית שבעצם נותנת כלים ליועצי הקליטה לשמוע את העולה שיושב מולם ואולי בפעם הראשונה מעלה את המצוקה שלו בפניהם.

אורנה יוסף: בעצם פה מתחיל ההליך הזה שאנחנו גם כעובדות סוציאליות מחוזיות יודעות לתת את האוזן, את השיחה, את הכלים למי ולאן פונים.

אורנה יוסף: זה הכשרה שהיא מאוד חשובה.

אורנה יוסף: הרצנו אותה בשני סבבים בפער של כמה שנים גם כדי לרענן את הזיכרון ואת תשומת הלב של העובדים בעניין הזה, ואנחנו מקווים שגם כתוצאה מההכשרה הזו אנחנו רואים בעצם את הירידה בנתונים כמו שאמרתי מקודם.

אורנה יוסף: אנחנו בתקופת הקורונה וקצת לפניה הקמנו מוקד טלפוני לסיוע נפשי לעולים חדשים בחמש שפות.

מיכל שיר סגמן: אילו שפות?

אורנה יוסף: ספרדית, אמהרית, צרפתית, רוסית ואנגלית, חמש שפות שונות שנתנו בין 16:00 אחר הצוהריים עד 21:00 בתקופת הקורונה.

אורנה יוסף: במבצע "שומר החומות" אנחנו בצעם הגברנו את שעות הפעילות, ככה שעולים יכלו לפנות בתקופות הלא פשוטות האלה ובעצם להיעזר במשרד שלנו ולקבל מענה.

מיכל שיר סגמן: תודה רבה אורנה.

מיכל שיר סגמן: אני רוצה לעבור בבקשה למשרד הרווחה והשירותים החברתיים, וורקי קסיי.

וורקי קסאי: שירותי הרווחה נותנים מענה לאוכלוסיות עולים כמו לכל אוכלוסייה שמגיעה לשירותי הרווחה, בהתאם לצרכים של כל משפחה.

וורקי קסאי: אנחנו עושים אבחון של אינטק שנועד לזהות את המצב.

וורקי קסאי: אם אנחנו מדברים על ילדים, אז כמובן להבין מה המצב של הילדים ומה הצרכים שלהם, ונותנים להם את המענים שלהם הם זקוקים.

וורקי קסאי: במסגרת הרווחה פיתחנו לפני מספר שנים מענה שהוא אינטק - - -

מיכל שיר סגמן: את נקטעת לנו.

מיכל שיר סגמן: אם את שומעת אותנו, תנסי להתנתק ולהתחבר.

מיכל שיר סגמן: אנחנו נעבור הלאה ונחזור אליך.

מיכל שיר סגמן: בבקשה, ישעיהו יחיאלי.

ישעיהו יחיאלי: שלום, אני מנהל את תוכנית נעל"ה.

ישעיהו יחיאלי: תוכנית נעל"ה נכנסה עכשיו לשנתה ה-30, הביאה עד היום לארץ 19,000 ילדים וילדות מכל רחבי העולם ללימודי תיכון בישראל, בתקווה שהם יישארו בארץ ואולי גם יביאו את ההורים שלהם אחריהם.

ישעיהו יחיאלי: התוכנית היא תוכנית ממשלתית.

מיכל שיר סגמן: הביאו את ההורים, כבר מדובר על ילדים גדולים יותר.

ישעיהו יחיאלי: מדברים על גילאי תיכון.

ישעיהו יחיאלי: רוב תלמידי נעל"ה מגיעים לארץ בכיתה י'.

ישעיהו יחיאלי: חלקם מגיעים גם בכיתה ט'.

ישעיהו יחיאלי: הם באים לשלוש-ארבע שנים, עושים פה בגרות ישראלית ואז הם נדרשים להחליט האם להישאר בארץ או לא.

ישעיהו יחיאלי: מערכת החינוך בישראל עושה עבודה טובה ולמעלה מ-90% מהם נשארים כאן ומשרתים, נכנסים להשכלה הגבוהה ומשתלבים בחברה הישראלית על כל רבדיה.

מיכל שיר סגמן: על כמה ילדים מדובר?

ישעיהו יחיאלי: כרגע מדברים על 2,000 ילדים בארץ מבערך 56 מדינות.

ישעיהו יחיאלי: האחרונים עוד בדרך.

ישעיהו יחיאלי: בגלל הקורונה כל העסק של הבאת הילדים מתעכב, אבל רוב התלמידים החדשים כבר פה.

ישעיהו יחיאלי: אנחנו מחכים לעוד איזה 60–70 ילדים שאמורים להגיע בחודש הקרוב.

ישעיהו יחיאלי: מטבע הדברים, כל מה ששמענו עד עכשיו מתייחס לאוכלוסיית העולים שמבורכת בהם ארצנו.

ישעיהו יחיאלי: הילדים שהגיעו עם הוריהם ונקלטו במערכת החינוך, לא כל הילדים האלה החליטו שהם רוצים לעלות לארץ.

ישעיהו יחיאלי: אחד מהמשברים שלהם, שבעצם הם מוצאים את עצמם במדינה חדשה בגלל החלטה של מישהו אחר, דהיינו ההורים או המשפחה הרחבה.

ישעיהו יחיאלי: בנעל"ה כמובן שההחלטה לעזוב את הבית ולבוא לארץ לבד היא גם החלטה של הילדים והם חלק מכל התהליך עד הגעתם לארץ, לכן לפחות ברמת המוטיבציה הם בוודאי כאלה שרוצים להיות כאן.

מיכל שיר סגמן: איזה נקודות משבריות או מקום שאתה חושב שהמדינה יכולה לעשות יותר, אתה מזהה כשאתה פוגש את אותו הנוער?

ישעיהו יחיאלי: נתאר מה המדינה עושה.

ישעיהו יחיאלי: המדינה נתנה את הניהול של נעל"ה, את הפעלת התוכנית בידי העמותה לקידום החינוך שזאת עמותה שבזמנו משרד החינוך הקים לצורך פרויקטים חינוכיים ייחודיים, וגם תוכנית נעל"ה מתקיימת בתוך האגודה הזאת.

ישעיהו יחיאלי: אנחנו לצורך העניין בנינו בתוכנו יחידה קלינית שמורכבת מפסיכולוגים קליניים ומעובדים סוציאליים קליניים, כולם מסודרים לפי שפות.

ישעיהו יחיאלי: הזכירו כבר קודמיי את חשיבות העבודה בשפות שונות, והעניין הוא לא רק השפה כאינסטרומנט של תקשורת, אלא יש פה גם עניין תרבותי.

ישעיהו יחיאלי: יש לנו ילדים שבאים ממדינות שבהן ללכת לפסיכולוג זה סטיגמה שלילית ולכן הם ינסו להתחמק מזה עד כמה שאפשר.

ישעיהו יחיאלי: יש ילדים שבאים ממדינות שבהן יש לך מצוקה כי קטנה, אתה קצת מבולבל, קצת לא מסתדר, לא קם בבוקר, אתה מייד הולך לפסיכולוג וזה לגמרי בסדר גמור.

ישעיהו יחיאלי: אנחנו צריכים לגשר על הפערים האלה, אז הקמנו בתוכנו יחידת קלינית מוכרת להתמחות על ידי משרד הבריאות.

ישעיהו יחיאלי: יש לנו פסיכולוגים מומחים, יש לנו פסיכולוגים מתמחים וכמו שאמרתי קודם, העניין הוא לא רק השפה אלא גם יש פה עניין של תרבות.

ישעיהו יחיאלי: הפסיכולוג או המטפל, לא משנה מי הוא, הוא צריך להיות בקיא בשפה שבין המילים, בתרבות שממנה בא הילד או הנער שנמצא בפניו.

ישעיהו יחיאלי: אנחנו רגילים פה למשברים של הסתגלות, געגועים לבית.

ישעיהו יחיאלי: ילדים פה לא רואים את ההורים שלהם לפחות עשרה חודשים.

ישעיהו יחיאלי: בקורונה זה התארך לכמעט שנתיים.

ישעיהו יחיאלי: מתחילת הקורונה, בעצם מהעוצר הילדים לא נסעו לשום מקום והם עברו פה קיץ שלם בלי לראות את ההורים שלהם חוץ מבזום, לכן היחידה הזאת מתפקדת בעצם כמרפאה ארצית לבריאות נפש, שתפקידה למנוע חלילה מחלות נפשיות או חלילה סיכון אובדני, כל הדברים שכל מערכת בריאות נפש מתמודדת איתם.

ישעיהו יחיאלי: אנחנו מתחילים את העבודה עוד כשהתלמידים בחו"ל.

ישעיהו יחיאלי: כל הפסיכולוגים שלנו פוגשים את הילדים האלה לפני הגעתם לארץ על מנת לוודא שיש להם את הכוחות והיכולות להתמודד עם תוכנית כזאת.

ישעיהו יחיאלי: זה הלוקסוס שלנו לעומת עלייה שכל מי שבא, ברוך הבא.

ישעיהו יחיאלי: בנעל"ה לא כל מי שרוצה, בא.

ישעיהו יחיאלי: אנחנו מקבלים לשירותנו כמחצית מהפונים אלינו.

מיכל שיר סגמן: יש לי שאלה אליך, כמו גם אותה שאלה תהיה מופנית גם למשרדי הממשלה.

מיכל שיר סגמן: כמה עולים יוזמים מפגש בעקבות איזושהי מצוקה שיש להם?

מיכל שיר סגמן: לא רק אנחנו מוכנים לספיגה או פגשנו אותם כשהם עלו או פגשנו אותם לפני שהם עלו כמו במקרה שלך, אלא כמה הרגישו שהם מסוגלים, מכלל סך כל העולים.

מיכל שיר סגמן: כמה יזמו?

מיכל שיר סגמן: כמה אמרו אוקיי, יש לי כתובת, אני מרגיש ככה או אחרת אז אני פונה.

ישעיהו יחיאלי: לפני כמה, אני אתאר לך ולמשתתפים איך זה עובד אצלנו.

מיכל שיר סגמן: השאלה הזאת מופנית לכל משרדי הממשלה.

ישעיהו יחיאלי: הפסיכולוג של נעל"ה מגיע לכל פנימייה פעם בשבוע, ולא משנה אם זה בצפת או באילת.

ישעיהו יחיאלי: אנחנו מגיעים לכל מקום פעם בשבוע ואנחנו עומדים לרשות הילדים ולרשות הצוותים החינוכיים.

ישעיהו יחיאלי: הטכניקה שבה אנחנו עובדים היא כמו הדרכת הורים, גם זה הוזכר כאן.

ישעיהו יחיאלי: הצוותים החינוכיים שעובדים עם הילדים הם כמו ההורים שלהם לצורך העניין, ולכן הפסיכולוג שמגיע, הוא נפגש קודם כל עם הצוות החינוכי, מברר מה קרה בשבוע האחרון.

ישעיהו יחיאלי: אם יש ילד שקצת נראה לא טוב וראוי שהוא יפגוש אותו, עושה תהליך אינטק ואז מחליטים האם מכניסים את הילד הזה לטיפול, האם זה טיפול קצר מועד או טיפול ארוך מועד.

ישעיהו יחיאלי: כמו כן, מכיוון שאנחנו ראינו את הילדים האלה כבר בחוץ לארץ, אגב, בשנתיים האחרונות אנחנו עושים את זה בזום, אז עד אנחנו נסענו ממדינה למדינה וראינו את הילדים יחד עם הוריהם במשך יום שלם.

ישעיהו יחיאלי: יש ילדים שאנחנו מסמנים אותם מראש למעקב פסיכולוגי.

ישעיהו יחיאלי: יש ילדים שאנחנו מסמנים אותם מראש לטיפול פסיכולוגי.

ישעיהו יחיאלי: כל הילדים האלה נכנסים למעקב וטיפול מרגע הגעתם.

ישעיהו יחיאלי: כל הילדים בנעל"ה יודעים שיש שירות כזה ואם הם רוצים לפנות, הם יודעים שפעם בשבוע מגיע פסיכולוג כזה והם יכולים לראות אותו, לכן אנחנו לא מחכים להם, אנחנו פונים אליהם.

מיכל שיר סגמן: יש איזשהו משהו שאתה חושב שאנחנו יכולים לסייע, המדינה יכולה לעזור להשתפר בנושא?

ישעיהו יחיאלי: אני חושב שהמודל שפיתחנו בנעל"ה הוא מודל שראוי להעתקה גם בקרב אוכלוסיות תלמידים עולים בעיקר בגיל ההתבגרות שבו בעצם שני משברים נפגשים ביחד, משבר גיל ההתבגרות שהוא חל על כל מתבגר, לא משנה מה איתו, ומשבר הגירה או עלייה שחל על התלמידים העולים.

ישעיהו יחיאלי: אני חושב שאם היו יחידות כאלה כמו שלנו ברשויות, שהיו פונות ולא רק מחכות שיפנו אליהן, זה היה יכול לשפר את השירות בעשרות מונים, ואנחנו רואים את זה בנעל"ה.

ישעיהו יחיאלי: ברוך השם אין לנו ילדים כמעט בודדים שמגיעים לאשפוז בבתי חולים פסיכיאטריים.

ישעיהו יחיאלי: יש לנו כמה מקרים כאלה בשנה וברוך השם מקרה האובדנות האחרון שהיה בנעל"ה היה לפני 16 שנים.

מיכל שיר סגמן: אוקיי, תודה רבה ובהצלחה.

מיכל שיר סגמן: יישר כוח.

מיכל שיר סגמן: נחזור לוורקי קסאי, משרד הרווחה.

מיכל שיר סגמן: וורקי, יש לי שאלה אחת לפני שאת מתחילה.

מיכל שיר סגמן: כמה פניות יזומות יש של המשרד אל המשפחה וכמה פניות יש של משפחה לבקשת עזרה?

מיכל שיר סגמן: בעצם זאת שאלה של מודעות גם של משרד הרווחה לצורך העניין, כמה אתם עושים מעקבים על ילדים.

מיכל שיר סגמן: מצד שני, כמה יודעים שאתם קיימים ככתובת ופונים אליכם?

וורקי קסאי: ראשית אני אומר שפניות יכולות להגיע גם דרך יועצות חינוכיות כשמזהים איזושהי מצוקה או קשיים שקיימים והילד זקוק לאיזשהו מענה רגשי או טיפולי כזה או אחר וצריך לערב את הרווחה, אז הפניות יכולות להגיע גם מגורמים נוספים, לא רק על ידי פניות יזומות של המשפחות עצמן.

וורקי קסאי: מהרגע שיש פנייה, לא משנה מאיזה גורם, אנחנו עושים את הבדיקות שזה כולל ביקורת בית.

וורקי קסאי: אנחנו עושים אינטק כדי להבין את הצרכים של המשפחה, וחשוב לעשות אינטק שהוא גם מודע הקשר תרבותי, כלומר, זה צריך להיות גם בשפה של הפונה, גם להבין כמו שנאמר כאן לפני כן, את התרבות שממנה מגיע העולה וכך גם לגבי הילדים, הצרכים שלהם.

וורקי קסאי: יש תוכניות ייעודיות לילדים עולים בגיל הרך, תוכניות שהן מונגשות בשפה על ידי סומכות שעובדות עם האימהות או האבות בתחום של הגיל הרך ובכל מה שקשור להתפתחות המוטורית העדינה וכו'.

וורקי קסאי: מה שהתחלתי לומר לפני שנקטעתי, זה שיש לנו תוכנית שאנחנו מפעילים אותה בעשרה יישובים, שהיא בכמה שפות, בצרפתית, אוקראינית וגם אמהרית.

וורקי קסאי: בכל שירותי הרווחה, למעשה בשער הכניסה יש עו"ס שהיא דוברת שפה, ואם היא לא דוברת שפה אז לצידה יש מלוות משפחה שהיא דוברת שפה כדי להבין שעושים אינטק שהוא הרבה יותר מעמיק כדי להבין את הצרכים.

וורקי קסאי: לא כל מי שמגיע לרווחה הוא גם באמת בהכרח קליינט של רווחה.

וורקי קסאי: יכול להיות שהוא זקוק רק לניתוב והכוונה והדרכה למוסדות האחרים.

וורקי קסאי: הוא צריך למשל הפנייה למשרד החינוך או משהו כזה והוא לא ממש יודע, צריך קצת תיווך, אז אנחנו עושים את כל התהליך הזה של באמת להבין גם מה הצרכים של הפונה.

וורקי קסאי: הרבה פעמים אני חושבת שהפניות היזומות שמגיעות אלינו מצד המשפחות זה בשלב שבו נבנה איזשהו אמון, נבנה איזשהו קשר והם מרגישים שיש להם כתובת, יש להם אדם שהם יכולים לסמוך עליו ושהוא דובר את שפתם הרבה פעמים, והוא סוג של ערוץ וכתובת בשבילם שהוא יכול לסייע להם בכל הצרכים שלהם.

מיכל שיר סגמן: כמה יוזמים אליכם?

מיכל שיר סגמן: זה בדיוק מתקשר למה שאת אמרת על צעדים בוני אמון, אז קודם כל שאלה אחת, האם באמת מדובר על כל השפות והתרבויות שיש את הקשב הזה?

מיכל שיר סגמן: מן הסתם המדינה בדרך כלל הולכת על המסות הגדולות.

מיכל שיר סגמן: באמת מדובר על יוצאי אתיופיה ויוצאי ברית המועצות לשעבר.

וורקי קסאי: וגם צרפת היום.

וורקי קסאי: אנחנו מנסים לתת מענה גם לדוברי צרפתית.

מיכל שיר סגמן: צרפתית, אנגלית, פורטוגזית.

וורקי קסאי: נותנים גם כמובן באנגלית אבל בתוכנית הספציפית הזאת כרגע אין לדוברי אנגלית.

וורקי קסאי: יכול להיות שזה משהו שאנחנו כן נעשה.

וורקי קסאי: כרגע אני לא יכולה באמת לתת נתונים מספריים להגיד כמה היוזמה היא מצד הפונים.

וורקי קסאי: אני יודעת להגיד מתוך הניסיון ומתוך העשייה המקצועית, זה שבאמת הנושא הזה של פניות יזומות יושב על קשר שהוא בונה אמון ותחושה שיש כתובת, כי לא תמיד רוצים גם להגיע לשירותי הרווחה ולא תמיד רוצים להיתפס כנזקקים.

וורקי קסאי: זה משתנה כמובן מתרבות לתרבות אבל עדיין זה לא מקום שתמיד רוצים להגיע אליו.

וורקי קסאי: אני חושבת שהקשר שנוצר באמצעות אנשים שהם דוברי שפה, הוא מגדיל בצורה משמעותית את הקשר בין הפונים לבין העולים החדשים שזקוקים למענים הטיפוליים ושירותי הרווחה.

וורקי קסאי: אם אנחנו מדברים על אוכלוסייה של ילדים מטופלים כמובן במרכז לילד ולמשפחה, אם צריך להביא שירותי תרגום כדי לתת את המענה בשפה שלהם, אז כמובן שאנחנו נותנים את המענה.

מיכל שיר סגמן: בכל עירייה או מועצה מקומית יודעים מי זו משפחה של עולים?

מיכל שיר סגמן: יש רישום של משפחות עולים?

וורקי קסאי: בנתונים של המשרד, כן, אני יכולה לדעת.

מיכל שיר סגמן: יש איזושהי העברת מידע בין משרד הקליטה, משרד הרווחה, עירייה, מועצה מקומית, משרד החינוך?

מיכל שיר סגמן: האם יש מכלול שקולט משפחות של עלייה ויודע לא רק שיש צורך, אלא באופן כללי שמדובר על משפחות עולים.

וורקי קסאי: אני אגיד שמבחינת המספרים שלנו אנחנו לא כל כך יכולים להעביר מידע על משפחות של עולים, אבל כן ברור שאנחנו מקבלים מידע ממשרד הקליטה, ממשרד החינוך כמו שתיארתי לפני כן.

וורקי קסאי: יש לנו את המידע שלנו הפנימי כמערכת, ואם אנחנו צריכים להפנות משפחה כזו או אחרת לגורם כלשהו בתוך הרשות המקומית על מנת לקדם את ההליך הטיפולי, אז ברור שאנחנו נעשה את כל מה שנדרש במסגרת גם הנהלים וההנחיות שאנחנו נדרשים לבצע.

מיכל שיר סגמן: אם מזהים איזושהי בעיה עם ילד עולה, משרד החינוך או משרד הבריאות, האם מישהו יודע לדבר עם משרד הרווחה או האם משרד הקליטה יודע מראש לבוא ולהגיד, יש כאן איזושהי בעיה ולהודיע למשרדים השונים?

מיכל שיר סגמן: כמה שפה יש בין המשרדים כדי לייצר סוג של רצף וקישור סביב אותו ילד, בסוף אותה משפחה?

מיכל שיר סגמן: אני מבינה ממך שאין את זה.

וורקי קסאי: אני לא יכולה להגיד שאין את זה.

וורקי קסאי: כשמדובר במקרה שדורש התערבות - - -

מיכל שיר סגמן: רק כשנדרשת התערבות.

מיכל שיר סגמן: את יודעת אם יש בעיה, אז הם מופנים לרווחה.

מיכל שיר סגמן: האם משרד הרווחה יודע כמה משפחות עולות יש ואיפה הן יושבות לפני שיש בעיה?

וורקי קסאי: לפני שיש בעיה אני יודעת על הנתון הכללי ממשרד הקליטה.

וורקי קסאי: אני יכולה לדעת כמה משפחות עולות, גם לפעמים בפילוח של ארץ המוצא, נתונים כלליים שאני אקבל ממשרד הקליטה ולפי זה אני יכולה לבנות תוכנית עבודה.

וורקי קסאי: אם אני יודעת למשל שיש יותר דוברי צרפתית בנתניה, אז מן הסתם נגיד כשאני רוצה לקדם את התוכנית סביב נושא כמו שתיארתי, מודל קליטה יישובי, אז שם אני אפתח את התוכנית.

וורקי קסאי: אם אני יודעת שבחיפה זה יותר מאוקראינה שהם דוברי רוסית, אז שם.

וורקי קסאי: יש את הנתונים האלה.

וורקי קסאי: זה לא שאני לא יודעת כמה עולים יש בכל ישוב.

מיכל שיר סגמן: תודה רבה.

מיכל שיר סגמן: אני רוצה בבקשה לעבור לרות דיין מדר מהמרכז לשלטון מקומי.

מיכל שיר סגמן: לאחר מכן, לצערי יש לי דיון נוסף.

מיכל שיר סגמן: חברת הכנסת יסמין פרידמן תחליף אותי בניהול הדיון.

מיכל שיר סגמן: בבקשה רות דיין מדר, מרכז השלטון המקומי.

רות דיין מדר: תודה גבירתי.

רות דיין מדר: אני מבקשת להתייחס לשתי סוגיות חשובות שאני חושבת שחשוב שהוועדה תדע ולראות איך אפשר לפעול להבא בנושא הזה.

רות דיין מדר: כשהתחלנו את הקורונה בעצם הוגדרו ברשויות המקומיות מי הם עובדים חיוניים.

רות דיין מדר: נתקלנו בקושי די גדול להגדיר את מנהלי מחלקות עלייה וקליטה כעובדים חיוניים.

רות דיין מדר: ברור כמה חשוב מנהל מחלקת עלייה וקליטה ברשות המקומית לעולים שרק עלו ארצה, שלא יודעים את השפה, שנמצאים תחת סגרים, לא מבינים את ההנחיות.

רות דיין מדר: גם אנחנו לא הבנו את ההנחיות.

מיכל שיר סגמן: בסוף הצלחתם לייצר שהעובדים ייחשבו כחיוניים או באיזושהי מתכונת מסוימת?

רות דיין מדר: אחרי שהפעלנו הרבה מאוד לחץ וביקשנו ממשרד הקליטה שגם הוא יפעיל את קשריו מול משרד הפנים, ברור שרשות מקומית שמצאה לנכון לקחת את העובד, אבל לא תמיד זה היה כי ברור.

רות דיין מדר: מרוב לחץ ואי הבנה של הסיטואציה עד הסוף בחרו אוכלוסיות מסוימות מבין אנשי המקצוע ברשות המקומית כעובדים חיוניים, אבל תוך כדי תנועה זה נפתח.

רות דיין מדר: אני חושבת שצריכה להיות הגדרה ברורה שבעת חירום עובד רשות מקומית בתחום עלייה וקליטה חייב להיות עובד חיוני.

רות דיין מדר: אם דיברנו בתחילה על אובדנות, אנשים, לא היה להם לא עבודה, לא בית, לא יכלו אפילו לצאת ולשכור לעצמם דירה אחרי שהיו בדירת הקלט במשך שבועיים-שלושה.

רות דיין מדר: אין ספק שכל זה משפיע באופן מהותי על הילדים שהם מזהים את הקושי ואת המצוקה של ההורים שלהם, ולכן אני חושבת שזאת סוגיה שצריך להגדיר אותה בצורה ברורה, שמנהל מחלקת עלייה וקליטה הוא עובד חיוני בעת חירום.

רות דיין מדר: נושא נוסף שכרגע גבירתי עסקה בו זה כל הנושא של איגום המידע ואיגום הידע.

מיכל שיר סגמן: זה משהו שחוזר על עצמו כמעט בכל הדיונים, לא משנה אפילו במה, השיח הבין-משרדי שמתקיים הרבה מאוד פעמים בגלל רצון טוב של עובדים באותו משרד אבל לא כנוהל.

רות דיין מדר: אז אנחנו באמת קיימנו דיון לפני כחודש עם משרד העלייה והקליטה שהביע נכונות רבה לפעול יחד עם משרד החינוך, עם משרד הרווחה, עם משרד הבריאות, עם המשרד לאזרחים ותיקים, בעצם כל המשרדים, עם משרד העבודה בהיבט של העבודה, ובאמת לרכז את כל המידע ואת כל הנתונים שיתרכזו ברשות המקומית.

רות דיין מדר: שהרשות המקומית גם תעביר את המידע בניהול, מה שנקרא באיזון חוזר למשרדי הממשלה כדי שיהיה לנו נתון לגבי העולים, הצרכים שלהם, השמנת יתר, סכרת, נושאים בריאותיים, נושאים חינוכיים.

רות דיין מדר: בעצם גם לאגם משאבים שלא יהיה עוד תוכנית ועוד תוכנית, ולראות באמת מה האפקטיביות של התוכנית.

רות דיין מדר: שתהיה דטא לרשות המקומית מי נותן מה, מה הצרכים, מה באמת הילדים צריכים, מה המבוגרים צריכים, איזה תוכניות נעשות על ידי כלל המשרדים על מנת בעצם לתת מענה לעולים כדי שישתלבו בצורה מיטבית.

מיכל שיר סגמן: אתם מקבלים את המידע?

רות דיין מדר: לרשות המקומית יש את המידע.

רות דיין מדר: היא גם מקבלת את המידע, היא גם מנהלת את המידע.

רות דיין מדר: היא יודעת בעצם לתת מענה לכל עולה מרגע שהוא מגיע.

מיכל שיר סגמן: אני מתנצלת רות שאני קוטעת אותך, אני מעבירה את השרביט לחברת הכנסת פרידמן.

מיכל שיר סגמן: אני נאלצת לעזוב.

מיכל שיר סגמן: (היו"ר יסמין פרידמן)

רות דיין מדר: רציתי בבקשה שגברת נחמה אפרתי, מנהלת מחלקת עלייה וקליטה ברעננה, תציג בעצם את הפעילות שלהם ברשות המקומית בזמן הקורונה ולאחריה במענים הרגשיים למשפחות ולילדים.

נחמה אפרתי: בוקר טוב, שלום לכולם, באמת פירטו פה את הצרכים המיוחדים של ילדים עולים חדשים, והייתי אומרת שבעצם בתחום של המענים הרגשיים יש מן מדרג כזה שעובר מהצרכים הרגשיים הכביכול נורמטיביים ועד למצבי קיצון שתיארו פה, שדורשים איזשהו טיפול רגיש תרבות.

נחמה אפרתי: אני רוצה לבוא ולומר שגם במדרג הנמוך כשאנחנו מדברים על עולים חדשים, מדובר באמת בתופעות מאוד קשות של בידוד חברתי.

נחמה אפרתי: אם אני מדברת בהקשר של קורונה, מה שהתאים מבחינת למידה מרחוק לילדים בתמיכה של הוריהם, אז תדמיינו מה זה עולה חדש שהבטיחו לו חיים תוססים עם חברים, עם יכולת להסתובב בחוץ בלי להרגיש מאוים, כי הוא בא מדרום אפריקה או מברזיל, וכל החלומות האלה לא מתממשים.

נחמה אפרתי: אני זוכרת עדיין מאוד טרי מקרה של משפחה שהגיעה מהודו עם שני ילדים בגיל ההתבגרות, ב-9 במרץ, ממש בתחילת הקורונה ולא השתלבו פיזית במערכת החינוך, רק לאחר שבועות, זאת אומרת שבמשך חודשים היה איזשהו קשר עם בית הספר אבל הנערים בעצם חוו בידוד חברתי, התנפץ להם החלום של לחיות חיים פעילים פה בישראל, ואני חושבת שזה מאוד ייחודי.

נחמה אפרתי: נכון, ילדים עולים חדשים ונוער עולה לא נחשבים לנוער בסיכון, אבל הגירה היא בהחלט גורם סיכון.

נחמה אפרתי: אני באמת רוצה לשים את זה בהקשר של הטיפול הרגשי, כי הכלים שאנחנו צריכים להתמודד איתם כרשות מקומית הם בפירוש מהעולם הטיפולי גם כשמדובר בנוער או בילד כביכול עולה נורמטיבי.

נחמה אפרתי: אני יכולה לתת כמה דוגמאות של פעילויות שאנחנו עושים, אבל בעיקר כללי ברזל.

נחמה אפרתי: יותר ריצ'ינג אאוט.

נחמה אפרתי: נשאלה השאלה האם אנחנו מקבלים רק עולים שפונים אלינו?

נחמה אפרתי: לא.

נחמה אפרתי: בהחלט צריך לעשות יותר ריצ'ינג אאוט, יותר להשתמש בפלטפורמה הבית-ספרית שהיא כביכול פלטפורמה נורמטיבית, לגיטימית כדי לעשות את הריצ'ינג אאוט הזה.

נחמה אפרתי: לא לחכות שהם יפנו לשירותים הטיפוליים כי פשוט השירותים הטיפוליים לא נגישים להם, או כמו שבאמת הנציג של נעל"ה הזכיר, הם בעצם מנוגדים לקודים התרבותיים שהעולים באים מהם.

נחמה אפרתי: בחלק מהמדינות מי שבעצם נתן תמיכה למשפחה זאת הייתה הקהילה היהודית שאולי היה שם איזה איש טיפול, אולי הייתה יותר תמיכה כלכלית.

נחמה אפרתי: הכלים האלה לא נמצאים ובעצם אין מנוס אלא באמת להפנות אותם ולעזור להם, להנגיש להם את השירותים הקיימים.

נחמה אפרתי: אני יכולה לתת עוד דוגמאות.

נחמה אפרתי: כמו שאמרתי, יותר מסגרות של טיפול רגשי בכל המדרגים בתוך המסגרות הקיימות, בתוך האולפנים של בתי הספר, בגני ילדים.

נחמה אפרתי: דבר נוסף, להנגיש להם לא רק מבחינת השפה את השירותים, אלא מבחינת הקודים התרבותיים.

נחמה אפרתי: ללכת כמה צעדים אחורה ולהסביר להם, כל אחד לפי תרבותו, שבמדינת ישראל על מנת שהילד יוכל לקבל פסיכולוג, וזה לגיטימי לקבל פסיכולוג פה, אז יש איזשהו נוהל וזה בסדר וזה לא מכתים את הילד בצבא.

נחמה אפרתי: יש פה עניין של סודיות מקצועית.

נחמה אפרתי: אנחנו ברעננה למשל, יש לנו שירות שנקרא דלת פתוחה בתוך השירות הפסיכולוגי העירוני.

נחמה אפרתי: התברכנו בהרבה מאוד פסיכולוגים שהם דוברי שפה ויש לנו מקבץ של פסיכולוגים דוברי שפות שבעצם נותנים טיפול קצר מועד למשפחות עולות, ולא חייבים להגיע למצב משברי או של ילד בסיכון כדי ליהנות מהטיפול קצר מועד הזה, הזמינות וכמובן השירות שניתן בשפה.

נחמה אפרתי: השפה היא שפה תרבותית, היא לא רק שפה טכנית.

נחמה אפרתי: הייתי מוסיפה לעובדה, שהיום אנחנו מקבלים משפחות גם שמגיעות אחרי משבר בחו"ל.

נחמה אפרתי: לפעמיים העלייה או ההגירה היא בעצם הייתה כתוצאה מאיזשהו טריגר משפחתי, כלכלי, תעסוקתי, חינוכי שהיה למשפחה בארץ המוצא.

נחמה אפרתי: אנחנו מקבלים את המשפחה הזאת פוסט משברי וזה מוסיף עוד רובד לכל ההתמודדות שלהם פה בארץ בקליטה.

נחמה אפרתי: העולים של פעם הם לא העולים של היום ולכן גם הכלים חייבים להיות אחרים ומותאמים יותר.

נחמה אפרתי: אני יודעת שיש כמה אנשים שמרימים גבה ואומרים, מה לרעננה ונוער בסיכון וכו'.

נחמה אפרתי: אני חושבת שדווקא בערים החזקות הפערים הם יותר כואבים, מה גם שאנחנו מקבלים פה עולים מ-22 מדינות, אז נכון, במקומות שיש עלייה אתיופית ורוסית, אז זה מאוד פשוט, אנחנו מגייסים עובדת סוציאלית או פסיכולוגית דוברת השפה, אבל האתגר הוא באמת להתאים את השירות ולדייק בעצם את הצרכים של כל ילד וילד לא רק מבחינת השפה אלא מבחינת הפרופיל של המשפחה, מבחינת הציפיות.

נחמה אפרתי: אני פה חוזרת לניפוץ הציפיות שיש למשפחות על רקע משבר ההגירה, על רקע גיל ההתגברות ועל רקע הקורונה.

יסמין פרידמן: תודה רבה.

יסמין פרידמן: אנחנו עוברים למשרד הבריאות, יעל פומרנץ.

יעל פומרנץ: נעים מאוד, אני סגנית מנהלת היחידה למניעת אובדנות במשרד הבריאות ומשמשת גם כמנהלת בפועל בימים אלה.

יעל פומרנץ: יש פה גם איתי את הצוות, אורית מועלם ושירה עזרן מהיחידה.

יעל פומרנץ: אנחנו מברכות על הדיון הזה.

יעל פומרנץ: בעצם התוכנית הלאומית למניעת אובדנות, אני יודעת שהדיון הזה מתעסק במענים רגשיים במובנים רחבים יותר.

יעל פומרנץ: המיקוד שלנו הוא כמובן נושא מניעת אובדנות.

יעל פומרנץ: בהתייחס לנקודות שעלו פה, אז חשוב לי לציין שהתוכנית הזו היא תוכנית בין-משרדית, בהמשך למה שציינתם, האם יש פה ראיה בין-משרדית לטיפול בנושא, התוכנית שלנו היא בהחלט בראייה כזאת.

יעל פומרנץ: לשון החלטת הממשלה ממש של התוכנית שלנו מדברת על הנגשה תרבותית ושפתית ואנחנו עושים את המרב כדי ליישם זאת.

יעל פומרנץ: אנחנו בהחלט גם יודעים שיש עוד עבודה לפנינו ואנחנו.

יעל פומרנץ: בהחלט גם בתוכנית העבודה שלנו קדימה נמצאים עוד ועוד אלמנטים כדי להרחיב ולהעמיק ולשפר את העבודה הזאת.

יעל פומרנץ: חשוב לי לציין דברים שקרו לאחרונה אצלנו.

יעל פומרנץ: הידקנו מאוד את שיתוף הפעולה עם משרד העלייה והקליטה.

יעל פומרנץ: הוא כמובן שותף לתוכנית הלאומית, כמו גם משרד החינוך ויוכי שדיברה פה קודם והצוותים שלה, ומשרד הרווחה שגם נמצא פה.

יעל פומרנץ: כולם שותפים בעצם לתוכנית הזאת.

יעל פומרנץ: בעצם מה שעשינו קצת בתקופה האחרונה, נתנו זרקור ייעודי בתוכנית על הנושא של טיפול ומניעת אובדנות בעולים.

יעל פומרנץ: אנחנו יותר ויותר משלבים תהליכים וידיים, לדוגמה, מזמינים מפקחות של משרד העלייה והקליטה לוועדות היגוי ברשויות.

יעל פומרנץ: אותן ועדות, יושבים בהן נציגים שונים ממשרד החינוך, הרווחה, ארגונים שונים.

יעל פומרנץ: בעצם המטרה היא להסתכל בראייה מאוד רחבה על איך נותנים את המענה הטוב ביותר לאוכלוסייה הזאת.

יעל פומרנץ: אני רוצה לפתוח סוגריים ולהתייחס לנושא שעלה פה, האם יש יוזמה של אוכלוסיות העולים השונות בעקבות איזושהי מצוקה שעולה.

יעל פומרנץ: כמו אחרים שציינו פה, זה מורכב.

יעל פומרנץ: אין הרבה יוזמה.

יעל פומרנץ: מצד שני, המטרה של הפעילויות שלנו, הפעילויות הקהילתיות השונות שאנחנו עושים בתוכנית היא באמת להעלות את המודעות, לנרמל את השיח סביב מניעת אובדנות ולהנגיש את השירותים כדי לקדם ולעודד את הפנייה שלהם ככל שניתן.

יעל פומרנץ: גם פה יש באמת עוד כברת דרך לעשות, אבל אנחנו רואים שיש מקומות שאנחנו עושים הכשרות והרצאות שונות וזה בהחלט יכול לעודד את הפנייה ולהפוך אותה יותר נגישה.

יעל פומרנץ: עוד דברים נוספים שקורים בתוכנית הלאומית זה הכשרות שונות.

יעל פומרנץ: ממש התאמנו את המצגות וההכשרות שלנו לעולים, בדגש על בני העדה האתיופית ילידי אתיופיה וחבר העמים.

יעל פומרנץ: מבחינת שיעורי האובדנות, כרגע הם השיעורים הגבוהים יותר.

יעל פומרנץ: בהמשך למה שציינו פה בוועדה, זה לא אומר שאין לנו הסתכלות על עוד אוכלוסיות ואז בעצם אנחנו פותחים עוד דלת לעוד אוכלוסיות ומעמיקים את הידע, מתאימים את התוכן, ממש לוקחים ומתייעצים עם אנשי מקצוע מאותה עדה כדי באמת לעשות את ההנגשה התרבותית והשפתית בצורה הטובה ביותר שאנחנו יכולים.

יעל פומרנץ: דיברנו כאמור על הכשרות שומרי סף שקורות בתוכנית, גם הכשרות למטפלים כדי שידעו לתת מענה רגשי מותאם יותר.

יעל פומרנץ: בהמשך לנושא של הדיון הזה, אז גם פה אנחנו הולכים ומעמיקים את הידע.

יעל פומרנץ: המטרה שלנו היא להנגיש אפילו בצורה של אונליין בעידן הקורונה הנוכחי, ולהנגיש לכמה שיותר מטפלים את הידע הזה כדי שידעו לדעת לטפל בבני אוכלוסיות שונות בצורה המיטבית, ולהבין שצריך לשים משקפיים אחרות כשהם פוגשים מישהו מתרבות אחרת.

יעל פומרנץ: בשנה האחרונה קיימנו הכשרות שומרי סף בשיתוף פעולה עם משרד העלייה והקליטה ב-11 מרחבים, גם בסוכנות היהודית.

יעל פומרנץ: כל אחד ואחד כזה שהכשרנו כשומר סף, הוא נוגע בעשרות ומאות, ועם השנים באלפי אנשים, זאת אומרת, אנחנו מרחיבים מאוד את המאגר שלנו של אנשים שיודעים להסתכל על נושא של מניעת אובדנות בקרב עולים.

יעל פומרנץ: המטרה שלנו היא כמובן להרחיב את זה ואני קוראת פה לכל מי שנמצא, מוזמנים לשתף איתנו פעולה.

יעל פומרנץ: אנחנו נשמח לתת הכשרות ולהעמיק את שיתופי הפעולה עם כל הגורמים.

יעל פומרנץ: התוכנית שלנו היא באמת כוללת הרבה מאוד גופים.

יעל פומרנץ: חשוב לי להגיד שכל פלטפורמה חדשה שגם נוצרת בתוכנית, אנחנו מסתכלים עליה גם בראייה תרבותית ושפתית.

יעל פומרנץ: בימים אלה נפתחת איזושהי פלטפורמת אונליין, שאלון להערכת סיכון למניעת אובדנות.

יעל פומרנץ: כל אחד מאיתנו יוכל למלא את השאלון הזה ולבדוק על עצמו ועל אחר סביבו האם יש שם איזושהי נורת אזהרה אדומה, האם יש פה איזשהו חשש לאובדנות.

יעל פומרנץ: שאלון כזה ברגע שנריץ, נעשה פיילוט ונתקף, בעצם אנחנו נתאים תרבותית ושפתית.

יעל פומרנץ: אם אנחנו רוצים להגיע לילדים ובני נוער דוברי שפות שונות, השאיפה שלנו היא להגיע דרך שאלון כזה לכמה שיותר אוכלוסיות, גם צעירים.

יעל פומרנץ: פה כמובן יש הרבה זהירות שאנחנו צריכים לקחת בחשבון, והתאמה לילדים ונוער זה לא מובן מאליו.

יעל פומרנץ: עוד ראוי לציין בהקשר של התוכנית למניעת אובדנות, השותפים שלנו לא פה כולם אז אני אגיד עליהם מילה.

יעל פומרנץ: לדוגמה, עמותת ער"ן שנותנת הנגשה שפתית בקווים חמים 24/7.

יעל פומרנץ: גם אם אין להם מענה זמין תמיד 24/7, אז אפשר לפנות אליהם אם זה בשפות שונות, בספרדית, בצרפתית וכו', וחוזרים אליהם ונותנים את המענה למי שפונה ושהוא במצוקה נפשית, אובדנית וכו'.

יעל פומרנץ: גם משרד הרווחה שהוא שותף של התוכנית, נותן מענה לבני משפחה שכולים.

יעל פומרנץ: אחרי שהייתה התאבדות וצריך לסייע לאותם בני משפחה, גם שם אפשר לתת מענה לילדים ובני נוער עולים דוברי שפות שונות, וכן ראוי להגיד שהם מציינים שבאמת קשה להם להגיע.

יעל פומרנץ: לא כולם יודעים על השירות וגם פה יש עוד עבודה לעשות כדי באמת להנגיש את זה ולהיות מסוגלים באמת לפתוח כמה שיותר קבוצות כאלה.

יעל פומרנץ: משרד הרווחה מבחינתו מוכן, ערוך.

יסמין פרידמן: תודה רבה.

יסמין פרידמן: יש לנו פה בקשה של דיאנה זולוטוחין ממועצת התלמידים.

יסמין פרידמן: אני תוהה אם היא עצמה ממועצת התלמידים.

תמי ברנע: כן, היא תלמידה.

יסמין פרידמן: אותך הכי מסקרן אותי לשמוע, האמת, על נקודת המבט שלך.

דיאנה זולוטוחין: אני תלמידה בכיתה י"א מבית ספר ויצו נחלת יהודה.

דיאנה זולוטוחין: אני יכולה לספר שכן יש קשיים רבים לעולים החדשים בעיקר בקטע של השפה.

דיאנה זולוטוחין: כשיש קושי בשפה, אז קשה יותר להתחבר עם תלמידים אחרים.

דיאנה זולוטוחין: נגיד אצלי בבית ספר יש תלמידי כיתות נעל"ה.

דיאנה זולוטוחין: בהתחלה קשה להם נורא להתחבר בגלל השפה העברית.

דיאנה זולוטוחין: הם מעדיפים לא לדבר עם אנשים כי הם מתביישים.

דיאנה זולוטוחין: כשהם יודעים כמה מילים, הם מתביישים להגיד אותם.

דיאנה זולוטוחין: כמו שאמר מנהל נעל"ה, אצלי בבית במשפחה שלי כן יש עדיין את הסטיגמה הזאת של ללכת לפסיכולוג או ליועץ בבית ספר אפילו.

דיאנה זולוטוחין: זה אומר שאתה בעייתי ושיש לך בעיות.

דיאנה זולוטוחין: זה סטיגמה אחת שכבר תקועה הרבה מאוד זמן.

יסמין פרידמן: בסביבה שאת נמצאת בה, את מרגישה שיש מענה?

דיאנה זולוטוחין: אני מרגישה שיש מענה.

דיאנה זולוטוחין: אני יכולה ללכת ליועצת.

דיאנה זולוטוחין: מבחינתי הסטיגמה הזאת זה שיישאר בעבר.

דיאנה זולוטוחין: אם יש לי בעיה, אני רוצה לדבר על משהו, אני הולכת ליועצת או למישהו אחר בבית הספר שמוסמך לזה.

דיאנה זולוטוחין: כן יש את האפשרות הזאת ללכת לפסיכולוג אולי מטעם בית ספר, אז אני כן הולכת.

דיאנה זולוטוחין: אני כן יכולה ללכת ולקבל את העזרה הזאת ואפילו לדבר עם מישהו.

יסמין פרידמן: יש עוד משהו שתרצי לשתף אותנו בו, דיאנה?

דיאנה זולוטוחין: רק אני אסכם בזה שאנחנו, מועצת התלמידים והנוער הארצית נתמוך ונקדם כל מיזם הקשור בשילוב תלמידים או עולים במערכת החינוך, מתוך הבנה כי התלמידים האלו שווי ערך לכל תלמיד במערכת החינוך, וניתן למצות את התרומה הרבה ושילובם בחברה ובמערכת החינוך בפרט.

יסמין פרידמן: ראשית אני חייבת להגיד לך שבעיניי, ואני ממש לא מקצועית ולא כלום, אני חושבת שנקודת המבט שלכם היא הכי חשובה.

יסמין פרידמן: אתם יודעים מה אתם צריכים, אתם יודעים מה חסר, למה אתם זקוקים, מה יעזור לכם, ואני חושבת ששיתוף הפעולה שלכם, בני הנוער שעלו הוא הכי חשוב, אז אני ממש מעריכה את הרצון שלכם.

דיאנה זולוטוחין: בגלל שאני בעצמי עליתי מאוקראינה, אז אני יודעת מה זה לעבור את כל הקשיים האלה של החברה והשפה.

יסמין פרידמן: לפני כמה שנים עלית?

דיאנה זולוטוחין: עוד מעט יהיה שמונה שנים.

יסמין פרידמן: ממש קטנה הגעת.

דיאנה זולוטוחין: כן.

יסמין פרידמן: יקרה, שיהיה לך יום נפלא, תודה רבה שעלית.

יסמין פרידמן: יום טוב.

יסמין פרידמן: אמציה דויטש.

אמציה דויטש: שלום, בוקר טוב, אני מהנהגת ההורים הארצית.

אמציה דויטש: אני לא פה כאיש מקצוע אלא אני רוצה להביא קצת מהצד של הקהילה שאני חושב שהיא זאת שנמצאת גם באיזושהי חזית גם לסייע וגם לפעמים לשים לב לבעיות.

אמציה דויטש: אני לא עולה.

אמציה דויטש: ההורים שלי עלו.

אמציה דויטש: אבא שלי הגיע אחרי בריחה בשואה, לפני הקמת המדינה כילד צעיר.

אמציה דויטש: אימא שלי באה לביקור ב-1958 ונשארה עד היום.

אמציה דויטש: אני חושב שזה גם מסמל את הדור שלנו.

אמציה דויטש: הדור הקודם, אני חושב שרוב דור ההורים הכירו את חווית העלייה.

אמציה דויטש: בדור שלנו היום ההורים ברובם לא מכירים את החוויה הזאת.

אמציה דויטש: אנחנו מכירים אולי עולים אבל אנחנו בעצמנו לא עברנו את הדבר הזה.

אמציה דויטש: אני אספר לכם שכשהייתי בצבא הייתי מפקד.

אמציה דויטש: הגיעה אליי חיילת צעירה ישר מטירונות, חוששת אם להצדיע לי או לא, ואז היא מספרת לי שהיא בוגרת של נעל"ה.

אמציה דויטש: זה לפני 20 ומשהו שנה.

אמציה דויטש: עוד לא הכרתי את נעל"ה.

אמציה דויטש: היא הסבירה לי מה זה.

אמציה דויטש: אמרתי לה, ההתבלטות שלך לא במקום.

אמציה דויטש: אנחנו צריכים להצדיע לך.

אמציה דויטש: כשהגעת כבוגרת צעירה לבד לפני ההורים שלך, עם כל האתגרים האלה וכל הקשיים שאת עוברת, אנחנו המקומיים שבחיים לא עברנו כזה דבר, אנחנו בעצם צריכים להצדיע לך.

יסמין פרידמן: חד משמעית.

אמציה דויטש: אני חושב שזה מסמל באמת את ההבדל בין מה שהיה לפני כמה עשרות שנים להיום.

אמציה דויטש: אנחנו לא מכירים.

אמציה דויטש: אני חושב שהילדים שלנו הם אלה שנמצאים היום בחזית, ואני מדבר גם על הילדים שלנו הוותיקים, הצברים, וגם על הילדים של העולים.

אמציה דויטש: הילד הוא בדרך כלל במשפחה של העולים, הראשון שנכנס למסגרת.

אמציה דויטש: בדרך כלל כמעט למוחרת ההגעה שלו, אני אתעלם רגע מהקשיים של הקורונה שהיו עכשיו שקצת עיכבו את זה, הוא הראשון שנכנס למסגרת.

אמציה דויטש: הוא הראשון בדרך כלל שלומד את השפה.

אמציה דויטש: ההורים עדיין מתעסקים במציאת דירה, הם עדיין מתעסקים בללמוד את השפה, הם עדיין מתעסקים בלחפש עבודה, ואנחנו יודעים שילדים קולטים את השפה מהר יותר.

אמציה דויטש: הילד הזה נמצא היום בחזית.

אמציה דויטש: אנחנו רואים אותם מגיעים אחר כך לעירייה או לחברת חשמל.

אמציה דויטש: ההורים באים עם הילד הקטן הזה שהוא בן 15 או בן 10 והוא מתרגם להם.

אמציה דויטש: הוא פתאום עומד מול הרשויות בשם ההורים שלו כי הם לא מבינים את השפה.

אמציה דויטש: אנחנו צריכים לשים לב לזה וחשוב שגם ברשויות כולם יהיו מודעים לזה שלפעמים המשפחה באה עם הילד וצריך לדעת לעבוד גם מול משפחה כזאת.

אמציה דויטש: הילדים שלנו, של הצברים שנמצאים בכיתה, הם גם בחזית יחד עם הילדים האלה.

אמציה דויטש: הם אלה שקולטים אותם, הם אלה שיכולים להינעל על סטיגמות, הם אלה שיכולים לאתר בעיות, הם אלה שיכולים לעזור להם בלימוד השפה או בשגרה.

אמציה דויטש: צריך לזכור שהילדים האלה עוברים מעולם אחר לעולם אחר.

אמציה דויטש: הרי התרבות שונה.

אמציה דויטש: איך בית ספר נראה?

אמציה דויטש: איך תנועת נוער נראית?

אמציה דויטש: אפילו התחביבים וענפי הספורט שונים.

אמציה דויטש: אם ילד שיחק פוטבול בארצות הברית, עכשיו יחפש פה חבר שיודע, הוא לא ימצא כזה.

אמציה דויטש: הכול שונה כאילו אנחנו עושים אתחול לכל הפנאי שלהם ולכל הסביבה שלהם והתרבות שלהם.

אמציה דויטש: יש לנו תפקיד, הילדים וההורים, בעצם לעלות על הדברים האלה ולסייע.

אמציה דויטש: אני חושב שהקהילה היא זאת שצריכה לקחת את האחריות.

אמציה דויטש: זה לעודד את הילדים שלנו להכיר, להזמין, לסייע לעולים, להסביר לילדים שלנו את הקשיים שלהם.

אמציה דויטש: אנחנו צריכים לסייע גם להורים.

אמציה דויטש: למשל, בבית ספר שלי הגיעה משפחה דוברת פורטוגזית, לא מדברת מילה עברית.

אמציה דויטש: פורטוגזית זו שפה יחסית נדירה לשפות האחרות של העולים.

אמציה דויטש: המנהלת שאלה אותי, מה נעשה?

אמציה דויטש: תוך כמה דקות בוואטסאפ מצאנו משפחה דוברת פורטוגזית והיא ישר אימצה אותם ועזרה להם, וזה לא רק בבית ספר, זה גם בחיים בכלל כמו שהזכרתי.

אמציה דויטש: חשוב מאוד שגם ברשויות ידעו להשתמש בנו ההורים ובקהילה הצברית גם בשביל לעזור בעניין הזה ולתת את כל הסיוע.

יסמין פרידמן: תודה רבה.

יסמין פרידמן: מיטל בק מהמועצה הלאומית לשלום הילד, איתנו?

מיטל בק: שלום, בוקר טוב, תודה רבה חברת הכנסת פרידמן על זכות הדיבור.

מיטל בק: ילדים עולים הם קבוצה מובחנת של ילדים, שמלבד כל ההתמודדויות הרגילות של ילדים ובני נוער בישראל ובעולם, של חיפוש עצמי, זהות אישית, בדיקת גבולות, דברים שאנחנו מכירים, בעצם גם מתמודדים עם קשיי קליטה והגירה שזה בעצם שלל התמודדויות ששמענו עליהן היום.

מיטל בק: זה גם מרחק משמעותי לפעמים מבני המשפחה הקרובה הגרעינית שמתגוררת לפעמים ביבשת אחרת, עם קשיי הסתגלות, לימוד של שפה חדשה, כניסה לחברה ולתרבות אחרת, מגורים במסגרת שלא עם בני המשפחה הגרעינית ועוד שלל התמודדויות.

מיטל בק: הגירה, אנחנו יודעים, היא מהווה גורם סיכון.

מיטל בק: בשנתון שאנחנו מפרסמים במועצה לשלום הילד מדי שנה ובו אנחנו מפרסמים נתונים על ילדים בישראל, אנחנו רואים למשל שנכון לשנת 2018, מתוך כלל הילדים שמוכרים לשירותי הרווחה, כ-17% מהם הם ילדים עולים.

מיטל בק: זה נתון מאוד משמעותי.

מיטל בק: נתון נוסף הוא שלמשל בין השנים 2015 ל-2019 ירד שיעור הדיווחים לעובדים סוציאליים לחוק נוער בגין קטינים עולים מ-14.5% ל-10.7%, זאת אומרת שיש לנו פה גם ירידה בדיווחים.

מיטל בק: משני הנתונים אנחנו עדיין רואים שיש כמות לא מבוטלת של ילדים שבעצם נמצאים בתוך שירותי הרווחה, וזה נתון שאי אפשר להתעלם ממנו.

מיטל בק: בנוסף לכל הקשיים שאנחנו מדברים עליהם היום, צריך להוסיף גם כמובן את משבר הקורונה איתו כל הילדים בארץ ובעולם מתמודדים בשנה וחצי האחרונות.

מיטל בק: אנחנו יודעים שחלק מהשיח הבריאותי הוא לא רק שיח על בדיקות או על חיסונים, אלא גם שמירה על הבריאות הנפשית של הילדים שהיא לא פחותה בחשיבות שלה.

מיטל בק: אנחנו יודעים גם שההגדרה של ילדים ונוער בסיכון התרחבה מאוד בשנה וחצי האחרונות הללו.

מיטל בק: בצוות הבין-משרדי שהמועצה שותפה לו, בנו תוכנית מקיפה לילדים ונוער ליום שאחרי המגיפה.

מיטל בק: העקרונות המרכזיים של התוכנית הזאת עוסקים בעצם בשלושה דגשים חשובים: גם בשימת דגש על חוסן רגשי בקרב תלמידים, מענה חברתי ורגשי לכל הצרכים שלהם בשנה הזאת, גם תמיכה בצוותי חינוך, כלומר גם תמיכה רגשית והכשרות מקצועיות לצוותים המקצועיים.

מיטל בק: אנחנו בעצם כוללים פה גם את היועצות החינוכיות, את השפ"חים, את השפ"י, את הצוותים הפרא-רפואיים, כל מי שבעצם מלווה את הילדים ומהווה איזושהי מעטפת עבורם בהיבט הרגשי.

מיטל בק: גם תגבור לצוותי הטיפול במערכת החינוך, שבדיונים קודמים שהיו גם פה וגם בוועדת חינוך, שמענו שיש צורך מאוד גדול בתגבור של הצוותים כדי שיהיה אפשר לאתר בעצם את התלמידים שנמצאים במצוקה ולהגביר את המאמצים בתחום הזה.

מיטל בק: שלושת הדגשים האלו הם גם חשובים ברמה הארצית עבור כלל הילדים בישראל כמובן, אבל ביתר שאת עבור ילדים עולים.

מיטל בק: שמענו בדיון על התוכניות וההתערבויות השונות בשביל להוות בעצם עוגן לילדים האלו ולבני המשפחה שלכם בתקופה הכול כך מורכבת שהם נמצאים בה, בתקופת ההגירה שהיא באמת יכולה להימשך גם למשך שנים.

מיטל בק: שמענו שיש צורך גם בחיזוק של הקשרים ושל שיתופי הפעולה בין המשרדים הרלוונטיים.

מיטל בק: בתוך עולם זכויות הילדים אנחנו רואים כמה חשיבות יש לשיתופי הפעולה הללו וגם לשיח הבין-משרדי ולאיגום המשאבים כדי באמת שהתוכניות יהיו יעילות ובאמת ייצרו שינוי בשטח.

מיטל בק: אנחנו במועצה לשלום הילד קוראים למשרדים להמשיך ולשכלל את המענים האלו תוך התאמה תרבותית כפי שהיא נדרשת בעצם בפועל בשטח, תוך שימת דגש למצבי סיכון וצרכים ייחודיים, ככה שכל הילדים העולים יהיו עטופים במערכת תמיכה שמותאמת לצרכים שלהם ובמיוחד לילדים ולנוער שנמצאים מתוכם, בתוך הקבוצה הזאת בסיכון מוגבר.

מיטל בק: עד כאן.

יסמין פרידמן: תודה רבה.

יסמין פרידמן: ורד אחיהון נמצאת איתנו?

יסמין פרידמן: את רוצה להתייחס לדיון?

ורד אחיהון: תודה, אני מהסוכנות היהודית.

ורד אחיהון: קודם כל תודה על המפגש החשוב והמשמעותי.

ורד אחיהון: אנחנו ביום עלייה נמצאים פה, אז יום עלייה שמח.

ורד אחיהון: אם אנחנו כבר מדברים על עולים, זה אחד הפרמטרים החשובים שבאמת חוגגים וצוהלים את בואם אומרים חג עלייה שמח.

ורד אחיהון: לכל העולים שמגיעים לתוך מרכזי הקליטה יש מעטפת תומכת מהרגע שהם הגיעו, ואנחנו עובדים עם כל המשרדים הרלוונטיים, אם זה משרד החינוך, אם זה משרד הרווחה וכמובן משרד הקליטה בשיתוף פעולה כדי לתת מעטפת תומכת רגשית לילד ולמשפחה.

ורד אחיהון: בתוך מרכזי הקליטה יש לנו את העובדים הסוציאליים שהם אמונים.

ורד אחיהון: חלקם הגדול הוא דוברי השפה.

ורד אחיהון: אם מדובר בעולים מאתיופיה, כולנו יודעים שהעניין הרווחתי, העבודה הסוציאלית וללכת ולספר על קשיים זה לא משהו שמגיעים אליו, ולכן הרבה פעמים הפניות שלנו הן יזומות.

ורד אחיהון: אנחנו פונים אליהם ולא מחכים שהם יגיעו אלינו בגלל העניין שאנחנו יודעים שהם לא מכירים את זה.

ורד אחיהון: יש כל מיני תרבויות שלא מדברים ולא משתפים את מי שלא קשור לסוגיה, לכן רוב העבודה שלנו היא עבודה שהיא יותר יוזמת, שהעובדים הסוציאליים יוזמים שיחות, פוגשים את העולים.

ורד אחיהון: יש לנו מערך נכון מרגע שהם נקלטו ועד לרגע שיוצאים כדי לבדוק מה הצרכים של העולים, גם צרכים סוציאליים וגם צרכים אחרים של השתלבות וכדומה וכל המעטפת.

ורד אחיהון: מכיוון שהשיח הוא על כל העניין הרגשי, אז באמת בפן הזה אני יכולה להגיד שרוב העבודות שלנו עם הילדים הן בעצם סביב הסוגיה של חוסן, בניית החוסן.

ורד אחיהון: אם אנחנו מדברים על כל מה שהיה בתקופת "שומר החומות" או "עמוד ענן", ויש לנו עולים גם שהגיעו עכשיו תוך כדי הקורונה, והקורונה כשלעצמה מביאה את הקשיים ואת הבידוד, לכן כל הסיפור הזה היה יותר עם טיפולים רגשיים-תרבותיים מותאמים לאוכלוסייה, אם זה קשישים ואם זה מבוגרים ואם זה ילדים.

ורד אחיהון: מלבד המענים שנותנים ברשויות המקומיות או במשרד הקליטה או במשרד הרווחה, אנחנו כסוכנות היהודית מגייסים תרומות כדי לתת עוד מעטפת אם משהו צריך, כי אנחנו יודעים שהאוכלוסייה, אם נוציא אותם חזקים יותר, אז הקליטה שלהם וההשתלבות שלהם תהיה קלה יותר ונעימה יותר ומותאמת יותר.

ורד אחיהון: בתקופות האלה אנחנו יוצרים קשרים של חוסן באופן של יותר פעילות, לצד הצורך שאם יש מישהו שצריך טיפול אישי, משפחתי, אינדיבידואלי, זה גם מבחינת סדנאות, אם זה סדנאות של תרפיה ואם זה סדנאות צילום, שתוך העשייה הזו אנחנו בעצם יכולים לגלות נקודות אזהרה בקרב הילדים, בקרב המשפחה, שהילד או הנער או המשפחה לא מרגישה שהנה הוא צורך את הצורך הזה, אלא זה טיפול כללי ותוך כדי זה גם עובד סוציאלי שהוא אמון על כל המעטפת הזאת, בעצם יכול לגלות ולזהות את הנורות האדומות ולתת לו את הכלים המתאימים.

ורד אחיהון: כמו שאמרנו, אם עולים צריכים בתוך בתי הספר דרך יועצות החינוכיות, דרך המגשרים שהם פועלים אצלנו, אז אנחנו כמשרד שפוגש את העולים ביום הראשון שהם מגיעים, באמת דואגים למפות ולעבוד עם כל המשרדים הרלוונטיים כדי לתת מענה הולם ומתאים לצורך שלו.

ורד אחיהון: יש לנו במטה בירושלים בחורה שאמונה על כל העניין של הרווחה.

ורד אחיהון: מלבד העובדים הסוציאליים יש לנו את מנהלי האזורים שאמונים על תחום הרווחה.

ורד אחיהון: עליהם יש את מנהלת הרווחה שהיא עובדת עם משרד הקליטה אגף הרווחה, ומשרד הרווחה כמובן, ובעצם מנסה לתת מענים מתאימים לצורך של המשפחה וגם הילד ושאר העולים שנמצאים בהתאם לפילוח שלהם, כי הצורך הוא שונה.

יסמין פרידמן: תודה רבה.

יסמין פרידמן: לפני שאנחנו מסכמים את הדיון, אורנה יוסף ביקשה לתת כמה נתונים, משרד הקליטה.

אורנה יוסף: תודה על ההזדמנות.

אורנה יוסף: אני רוצה לענות על כמה שאלות שנשאלו קודם.

אורנה יוסף: לגבי הנתונים שמועברים, בעצם נתוני עלייה, היום בעצם משרד העלייה והקליטה מעביר נתונים מוסדרים ומאורגנים למחלקות הקליטה ברשויות.

אורנה יוסף: הנתונים מועברים רק אליהם ובשאיפה שבעצם כל רשות תדע לנהל את זה בצורה נכונה מול המחלקות השונות ברשות, ואני מקווה שזה נעשה כך.

אורנה יוסף: לגבי יוזמה של עולים.

אורנה יוסף: בעצם היום משרד העלייה והקליטה מהווה כתובת כמעט בלעדית לפנייה של עולים.

אורנה יוסף: יש לנו מוקד טלפוני פעיל אליו מגיעים אלפי שיחות ביום בנושאים שונים של חינוך, רווחה, דיור, אין סוף נושאים.

אורנה יוסף: נושאי הרווחה מגיעים אלינו, העובדות הסוציאליות המחוזיות, ואנחנו בתוקף תפקידנו מנסים לתת מענה לנושאים האלה ולהנגיש לעולים את השירותים שנמצאים בשטח.

אורנה יוסף: חשוב לי להגיד בעניין הזה של הנגישות.

אורנה יוסף: אנחנו שומעים בשעה האחרונה באמת על הפרויקטים והתוכניות הנפלאות שקיימות בשיתוף פעולה מלא עם המשרד שלנו, אבל חשוב להגיד שהיום בעצם יש חוסר קריטי של אנשי מקצוע דוברי שפה.

אורנה יוסף: כמה שאנחנו נרצה להנגיש את השירותים האלה, אנחנו ממש מתקשים כי אין אנשי מקצוע דוברי שפה, אם זה פסיכיאטרים, פסיכולוגים, עובדים סוציאליים.

אורנה יוסף: משרד העלייה והקליטה הוציא קול קורא להכשרה של עובדים סוציאליים לפני כמה שנים עם אחד המוסדות האקדמיים, אבל זה לא מספיק וחסר בשטח אנשי מקצוע דוברי שפה.

אורנה יוסף: אני חושבת שזה מתווסף על הקושי שקיים ממילא.

אורנה יוסף: אנחנו מתקשים לראות את ההתקדמות בנגישות טובה יותר של נותני השירותים.

אורנה יוסף: התורים הארוכים ומסורבלים.

אורנה יוסף: דיברנו על הקושי של העולים לפנות לעזרה.

אורנה יוסף: אני חושבת שאם הדברים האלה יהיו קצת יותר מפותחים ויתנו לעולים את ההזדמנות הזאת עם דלת פתוחה, עם הכרה של התרבות, עם נגישות שפתית ולא רק שפתית טכנית כמו שנאמר אלא באמת הכרת התרבות ולתת מקום לזה שמענה רגשי הוא לא טאבו, אני חושבת שאנחנו נראה התקדמות בנושא הזה וחשוב מאוד לתת את הדעת בעניין הזה.

אורנה יוסף: שיתופי הפעולה בין משרדי הממשלה השונים - משרד העלייה והקליטה כמעט מוביל בצורה שוטפת ותמידית בכל נושא הרווחה ובכלל.

אורנה יוסף: אני חושבת שיש עוד עבודה לעשות, אבל אם אנחנו מדברים על ילדים היום, בעצם יש לנו את הפלטפורמה של תוכנית 360, תוכנית לילדים ונוער בסיכון שהיא בעצם פלטפורמה מאוד רלוונטית לנושא עליו אנחנו מדברים היום.

אורנה יוסף: בעשר השנים האחרונות התוכנית הזאת פועלת למען ילדים ונוער בסיכון.

אורנה יוסף: כמובן שהמשרד שלנו יושב סביב השולחן ברמת המטה, ברמות המחוזיות והמקומיות.

אורנה יוסף: אני חושבת שיש מה ללמוד מהפלטפורמה הזאת וליישם אותה בנושאים נוספים.

אורנה יוסף: זה הדברים שהיה לי לומר.

אורנה יוסף: תודה רבה.

יסמין פרידמן: תודה רבה אורנה.

יסמין פרידמן: קודם כל בנימה אישית אם יורשה לי.

יסמין פרידמן: כל הנושא של מצוקה נפשית בבני נוער נוגע בי באופן אישי.

יסמין פרידמן: למרות שהבן שלי לא עולה חדש, נאלצנו לעבור איתו לא מעט בעקבות חרדות קשות מאוד, אז זה נוגע בבטן הרכה, בטח ובטח שמדובר בעולים, ואני מנסה לחשוב על בני הנוער האלה שגם צריכים להתמודד עם מצוקות נפשיות וגם השפה וגם התרבות, זה נראה לי קשה.

יסמין פרידמן: הוועדה קוראת לחזק, לתגבר את הצוותים הטיפוליים והייעוציים בבתי הספר.

יסמין פרידמן: כידוע, ישיבת הוועדה מוקלטת ומשודרת והפרוטוקול וגם שידור הישיבה יפורסמו באתר האינטרנט של הכנסת.

יסמין פרידמן: אני קובעת כי לפי סעיף 120 לתקנון, ככל שתהיה בקשה או שיעלה הצורך, יימחקו מהפרוטוקול המפורסם לעיון הציבור פרטים מזהים של דוברים או של קטינים שעליהם דובר בדיון, או חלקים מסוימים מתוך הדברים שנאמרו לפרוטוקול ככל שהדבר נדרש כדי להגן על עניינם של קטינים או ככל שהדבר נדרש לבקשת מי שהשתתף בישיבה, אם העמדת הפרוטוקול לעיון הציבור עשויה לגרום לו נזק או לזולתו.

יסמין פרידמן: תודה רבה לכולם, יום טוב.