ועדת העבודה והרווחה, כנסת 24, פרוטוקול מספר 20, 2021-10-05 13:30

אפרת רייטן: אני מתכבדת לפתוח את הדיון המיוחד שאנחנו עורכים במסגרת ועדת העבודה והרווחה.

אפרת רייטן: היום הוא יום מיוחד שערך ויזם חבר הכנסת מיכאל ביטון היקר, יושב-ראש ועדת הכלכלה, ואני מאוד מברכת אותך על היום הזה.

אפרת רייטן: יום כל כך חשוב לדבר על הנושא הזה.

אפרת רייטן: בשיחות בינינו ובהתייעצויות חשבנו איך אנחנו יכולים גם לשתף פעולה בנושא, וחשבנו מכל כך הרבה סיבות שלקיים דיון בנושא נגישות של ילדים במערכת החינוך יכול להיות פתח לעבודה משותפת, ובכלל לקידום של הנושא הזה קדימה.

אפרת רייטן: ולכן אני מאוד שמחה על קיום הדיון הזה כאן היום.

אפרת רייטן: עוד מעט אקריא פה כמה דברים שכתבתי, אבל קודם כול כמובן, חבר הכנסת ביטון, דבריך, בבקשה.

מיכאל ביטון: תודה ליושבת-ראש הוועדה, לכל חברי ועדת העבודה והרווחה, והבחירה, אין ראויה ממנה לחבר את היום הגדול הזה שמתרחש בכנסת.

מיכאל ביטון: בעצם אנחנו מביאים את המושגים הכואבים, יש לומר, של היעדר שוויון בחינוך, היעדר שוויון הזדמנויות, וגם את התופעה הקשה של תשלומי הורים שמלמדת שאין באמת חינוך חינם בישראל.

מיכאל ביטון: הצד הנוקב הוא שאין שוויון הזדמנויות; הצד האופטימי הוא שיש אלפי אנשי חינוך ויזמים חברתיים, גופים וארגונים, וגם חברי כנסת, שהם לוחמי שוויון וחינוך, וגם את אחת מהם, גם ברקורד שלך, גם בייצוג של הכאבים שהבאת ופתרת, וגם בעשייה שלך כאן.

מיכאל ביטון: אז רק להגיד לכם מה זה האי-שוויון הזה בחינוך ועל מה הוא יושב.

מיכאל ביטון: בסופו של דבר אנחנו רוצים שכל ילד, לא משנה איפה הוא נולד, יקבל הזדמנות שווה למוזיקה – אני בכוונה אומר את זה עוד לפני מתמטיקה – לתנועת נוער, לרובוטיקה, לאבחון דידקטי.

מיכאל ביטון: אתם מדברים פה על צרכים מיוחדים.

מיכאל ביטון: היום שולחים הורה עני של ילד עם הפרעות קשב לעשות אבחון דידקטי, זה עולה 2,000 שקל.

מיכאל ביטון: ככל שאתה עני רמת האבחונים יורדת, ואתה רואה שאיפה שיש כסף יש יותר אבחונים, יותר הקלות.

מיכאל ביטון: איפה שאין כסף הילד לא מאובחן גם עד כיתה ו' ועד התיכון.

אפרת רייטן: ואז הפער גדל.

מיכאל ביטון: פער בלתי אפשרי.

מיכאל ביטון: אנחנו רוצים שלא משנה איפה נולדת, תקבל חינוך טוב בישראל, וידענו לעשות את זה.

מיכאל ביטון: בבית הספר של ילדותי היה חדר אוכל עם מבשלות עד השעה 16:00, עם חדר כלכלת בית, עם חווה חקלאית, עם אחות וחדר ואחות, בלי תשלומי הורים.

אפרת רייטן: נכון.

מיכאל ביטון: מדינה ענייה בשנות השישים והשבעים ידעה לעשות חינוך חינם אמיתי, ולאט לאט התקלקלנו, ואנחנו צריכים לחזור לבייסיק.

אפרת רייטן: חד-משמעית.

מיכאל ביטון: אז אחד הדברים שיוצר אי-שוויון זה תשלומי הורים.

מיכאל ביטון: הדבר השני זה העושר המוניציפלי.

מיכאל ביטון: יש מאות רשויות שלא קיבלו לידיהן אזורי תעשייה או בנקים או משרדי הממשלה, וכך אין להן הכנסות גדולות.

מיכאל ביטון: האזרחים שלהם שווים, הם משלמים ארנונה.

מיכאל ביטון: בירוחם משלמים כמו בתל אביב.

מיכאל ביטון: 93% מהאזרחים משלמים ארנונה בירוחם, אבל בתל אביב חולדאי יכול לעשות חינוך טוב יותר.

מיכאל ביטון: וזה טוב שהוא עושה חינוך טוב יותר, כי חלק מהרווחים שלו מהפעילות העסקית בארנונה חוזר לתושב.

מיכאל ביטון: אנחנו מדינה אחת, אנחנו לא יכולים שתהיה עיריית תל אביב בחינוך מסוים, ובירושלים, וברהט, ובקריית שמונה, אנחנו רוצים מוצר אחד לילד, שוויוני.

מיכאל ביטון: האי-שוויון הזה שנובע מהעושר המוניציפלי מחייב תקצוב דיפרנציאלי, לתגבר את אותן רשויות בכספים להשלמת הפערים.

מיכאל ביטון: אין להם הרבה הכנסות, הם לא יכולים להוסיף לילדים שלהם, המדינה תסייע.

אפרת רייטן: פה נכנסת המדינה.

מיכאל ביטון: יש תקצוב דיפרנציאלי, אבל הוא קטן מדי, הוא מתחיל ביסודי, הוא לא חזק בתיכון, הוא לא בגנים, וכולנו יודעים שבגיל הרך אנחנו בכלל במשבר.

מיכאל ביטון: כמובן שזאת בשורה אדירה שהגיל הרך יגיע אלינו למשרד החינוך ויפוקח, אבל גם המעונות.

מיכאל ביטון: ערים עשירות עם מעונות יפים, ערים עניות בלי מעונות.

מיכאל ביטון: איך עשיתי מהפכה בחינוך בירוחם?

מיכאל ביטון: גייסתי כל שנה 10 מיליון שקל נוספים מתורמים, מקרנות, מאנשים טובים, ובניתי מעונות, ועשיתי מעל 90% בגרות, ועשיתי תנועות נוער, וכל ילד מקבל חוג חינם.

מיכאל ביטון: אבל אנחנו רוצים שהחינוך בישראל יהיה תלו בתרומות?

מיכאל ביטון: אז זה האי-שוויון הכלכלי, שבתוכו יש מרכיבים של אוכלוסיות נשכחות, של קבוצות מודרות.

מיכאל ביטון: אתם בחרתם ללכת על הנושא של הנגשת המערכת החינוכית, וההנגשה היא רחבה יותר ממה שאנחנו מדמיינים.

מיכאל ביטון: כשאנחנו אומרים "הנגשה" אנחנו מדברים על איזה מעלית או איזה ירידה במקום מדרגות.

מיכאל ביטון: לא.

מיכאל ביטון: יש חדרים אקוסטיים לילד עם בעיות שמיעה, יש ילדים אלרגיים, יש ילדים עם חרדות מכל מיני עניינים.

מיכאל ביטון: ההנגשה היא מושג רחב יותר, ועבודה עם ההורים.

מיכאל ביטון: כי לא מספיק להגיד למישהו: הינה, יש לך מעלית וכיסא גלגלים.

מיכאל ביטון: איפה המלווה הבית ספרי שמבקר בבית, ועובדת סוציאלית בית ספרית והמועצה המקומית ומחלקת הרווחה?

מיכאל ביטון: אחד הדברים היפים בוועדה שלך זה שהגורל של ילד לא מושפע רק משש השעות בכיתה, הוא הולך לשכונה לבלוק והוא חלק מהרווחה.

מיכאל ביטון: והחיבור הזה רווחה וחינוך – כשחילי טרופר בא להיות מנהל אגף שלי אז הוא נהיה המנהל של חינוך, רווחה, מתנ"ס ותרבות עם האמירה שהילד הזה מטופל בבית ספר, לצאת לבלוק נדע מה איתו, ונוודא שהוא הלך לחוג – כל זה תחת אותו אדם.

אפרת רייטן: אבל גם פה בעניין הזה של הרווחה הדיפרנציאליות הזאת צריכה לקבל ביטוי.

מיכאל ביטון: בדיוק.

מיכאל ביטון: עשינו בג"ץ נגד מדינת ישראל על אי-שוויון גם בתקצוב דיפרנציאלי בחינוך וגם בתקצוב דיפרנציאלי ברווחה.

מיכאל ביטון: יש נכונות של משרד הרווחה לשנות טבלאות ולנוע, וזה ייקח כמה שנים, אבל לשם אנחנו צועדים.

מיכאל ביטון: אני גם יכול להישאר פה עוד רבע שעה להקשיב, ואני אעשה את זה.

מיכאל ביטון: ותודה לך על היוזמה, ותודה לחברי הוועדה.

אפרת רייטן: בשמחה רבה.

אפרת רייטן: אז אתה נשאר פה.

אפרת רייטן: קודם כול אנחנו שמחים, ואנחנו מודים לך על האפשרות שנתת לנו לדבר על הנושא הזה כאן, ולהזמין את האנשים המכובדים, וגם להיות באירוע היסטורי.

אפרת רייטן: אני חושבת שזאת תהיה פעם ראשונה שבשלב מסוים מי שתיקח את המושכות ותנהל כאן את הדיון היום בוועדה תהיה חברת הכנסת שירלי פינטו.

שירלי פינטו קדוש: תודה רבה.

אפרת רייטן: היא מנהלת הוועדה הראשונה החירשת בכנסת ישראל.

אפרת רייטן: היא תחליף אותי משום שאני צריכה לנסוע למשרד המשפטים לוועדה למינוי שופטים, ולכן זה כבוד רב לי שהיא תגיע לכאן.

שירלי פינטו קדוש: בהצלחה.

מיכאל ביטון: מרגש מאוד.

אפרת רייטן: ואולי אני אשאר פה כמה דקות רק בשביל להיות באירוע.

אפרת רייטן: חיברתי את עניין המשפטנות והסיפור שלנו כאן, והצוות עזר לי גם כדי למצוא בג"ץ שנקרא "שוחרי גיל"ת", שעוסק בזכות לחינוך לילדים עם צרכים מיוחדים עוד משנת 95.

אפרת רייטן: בחרנו לצטט משם משפט וחצי רק כדי להדגיש כמה החינוך הוא דבר חשוב.

אפרת רייטן: אז "החינוך הוא מכשיר חברתי אשר לא ניתן להפריז בחשיבותו.

אפרת רייטן: ..

אפרת רייטן: החינוך הוא חיוני לקיומו של משטר דמוקרטי.

אפרת רייטן: .. חי ומתפקד.

אפרת רייטן: הוא מהווה יסוד הכרחי למימושו העצמי של כל אדם.

אפרת רייטן: הוא חיוני להצלחתו ולשגשוגו של כל פרט ופרט.

אפרת רייטן: הוא חיוני לקיומה של חברה, שבה חיים ופועלים אנשים המשפרים את רווחתם ותורמים, בתוך כך, לרווחתה של הקהילה כולה".

אפרת רייטן: זה החינוך מבחינת התפיסה שלנו, ואנחנו צריכים לעשות כמיטב יכולתנו כדי להנגיש.

אפרת רייטן: עוד נתון שחשוב לדעת, בישראל יש כ-270,000 ילדים עם מוגבלויות מגיל אפס ועד 17 שנמצאים במסגרות חינוך שונות.

אפרת רייטן: מספר כזה כאמור כמובן דורש התייחסות רצינית.

אפרת רייטן: מערכת החינוך שלנו חייבת להיות מונגשת, כמו שאמר חבר הכנסת ביטון, בדרכים שונות ומגוונות, לתת את האפשרות לאותם ילדים לקבל מערכת חינוך שוויונית כלפי הילדים והילדות שלנו, לאפשר להם לקבל חינוך איכותי ומותאם.

אפרת רייטן: וכל זה לא יכול הרי יהיה לקרות אם אנחנו לא ננגיש את המערכת.

אפרת רייטן: ולמרות החשיבות הזו, בשנת 2019 פיקוח של נציבות שוויון לאנשים עם מוגבלויות בבתי הספר, אלא שלמעלה ממחצית מבתי הספר לא היו נגישים.

אפרת רייטן: אז אנחנו רוצים לדון בנושא.

אפרת רייטן: ומייד כשפרסמנו לא פחות מ-40 גורמים ואנשים פרטיים ביקשו לקחת חלק בדיון.

אפרת רייטן: אינני בטוחה ואינני מבטיחה שתצליחו ונצליח לדבר עם כולם כאן, אבל אין ספק שזוהי רק תחילתה של דרך, ונעשה את זה בהמשך.

אפרת רייטן: ואשמח לפתוח קודם כל, שירלי, את רוצה לומר כמה דברים בהתחלה?

שירלי פינטו קדוש: אני אשמח.

אפרת רייטן: אז, בבקשה, שירלי; ואחר כך משרד החינוך.

שירלי פינטו קדוש: אני רוצה להצטרף לדברים שאמרו פה חברי הכנסת לפניי, יושבת-ראש הוועדה וחבר הכנסת ביטון.

שירלי פינטו קדוש: החינוך זה אחד הדברים שבוערים בי באופן אישי, מהסיבה היחידה שאנשים עם מוגבלות שנולדים עם פערים מסוימים בהשוואה לילדים שנולדו ללא מוגבלות – מכל מיני סיבות, אם זה הפערים של המוגבלות הפיזית, החושית, הקוגניטיבית – הפער הזה יכול להצטמצם בקלות אם רק ניתן חינוך עם הזדמנות שווה.

שירלי פינטו קדוש: אני רוצה להגיע לדוגמה קונקרטית של היומיום.

שירלי פינטו קדוש: אני בעצמי הגעתי לבאר שבע, ליריחו, לערד, וראיתי שם את האוכלוסייה הגדולה, בעיקר בעיקר בבאר שבע, של החינוך המיוחד לילדים חירשים, שצועקים שהחינוך שם לא טוב כמו בעיריית תל אביב.

שירלי פינטו קדוש: גם בתל אביב לצערי החינוך עוד לא מושלם, אבל הפער גם בגלל הפריפריה, גם בגלל החינוך המיוחד, חוסר השילוב, הרווח והפוטנציאל לא ממומשים בכלל, ולא בגלל שאיכות המורים לא טובה.

שירלי פינטו קדוש: התקצוב, כמו שאמרתם, הוא לא נכון.

שירלי פינטו קדוש: ומה שאנחנו יוצרים פה זה עתיד צר, מצומצם, ומראש אותם ילדים שנולדים באותם מקומות, כמו בבאר שבע, נגזר גורלם לרעה.

שירלי פינטו קדוש: גורלם חסום, העברית שלהם תהיה דלה, המתמטיקה שלהם תהיה מצומצמת, את הבגרויות הם כמעט וכמעט לא מסיימים.

שירלי פינטו קדוש: בהשוואה לאחוז הילדים עם מוגבלות, אני לא מדברת על בלי מוגבלות, עם מוגבלות שגרים בחיפה, שגרים בתל אביב, שגרים ברמת השרון, הפערים עצומים.

שירלי פינטו קדוש: הפריפריה צועקת לעזרה גם בנושא אנשים עם מוגבלויות.

שירלי פינטו קדוש: ופה בוועדה אני אשמח שנדון ונעלה על סדר-היום גם את הנושא של אנשים עם מוגבלות וגם מוגבלות בפריפריה.

שירלי פינטו קדוש: תקנות הנגישות הפרטניות מ-2019, לדעתי, התקנות האלה מצוינות, מקיפות, ונותנות מענה לצמצום הפערים בחינוך, אבל מה?

שירלי פינטו קדוש: הן לא מיושמות.

שירלי פינטו קדוש: את הדבר הזה אפשר למסגר בלשכה ולהסתכל עליו.

שירלי פינטו קדוש: פשוט לא מיושמות.

שירלי פינטו קדוש: מערכת החינוך מטילה אחריות על הרשות המקומית, והרשות המקומית מטילה את האחריות על מערכת החינוך.

שירלי פינטו קדוש: ההורים והילדים נותרים באמצע ולא יודעים למי לפנות.

שירלי פינטו קדוש: הם אפילו לא יודעים שיש להם את הזכות לקבל הנגשה, אז בשביל מה עשינו את כל העבודה הזאת?

שירלי פינטו קדוש: יש פה חוברת עם אלפי סעיפים, ולא ברור לי בשביל מה.

שירלי פינטו קדוש: אני אשמח לקבל תשובות.

אפרת רייטן: תודה רבה, חברת הכנסת שירלי פינטו.

אפרת רייטן: אז אולי באמת נפתח עם הנציגים של משרד החינוך שנמצאים איתנו.

מיכאל ביטון: היושבת-ראש, אני זז.

מיכאל ביטון: אני פשוט מתרגש מהדקות האחרונות, זה היה פשוט רגע נדיר בכנסת ישראל, אני נוצר אותו בלבי.

מיכאל ביטון: תודה, שירלי.

אפרת רייטן: תודה רבה לך.

שירלי פינטו קדוש: תודה רבה.

אפרת רייטן: נציגי משרד החינוך, כאמור, יושבים איתנו כאן היום בדיון.

אפרת רייטן: מי פותח?

אילן שי: אחד הנושאים שאני מטפל בהם ומלווה אותם זה הנושא של הנגשה.

אילן שי: נמצאות איתי כאן

אילן שי: גם נציגות של מינהל הפיתוח במשרד החינוך, ויש בזום גם נציגים של האגף לחינוך מיוחד ואגף - - - .

אילן שי: ביחס להנגשה במערכת החינוך, כמו שחברת הכנסת פינטו אמרה, בשנת 2018 הותקנו תקנות נגישות פרטנית, תקנות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, התאמות נגישות פרטנית לתלמיד ולהורה, שזהו ההסדר העיקרי לגבי הנגשה במערכת החינוך.

אילן שי: בשונה מאשר הנגשה בתחומים אחרים, ביחס להנגשה במערכת החינוך נקבע הסדר מיוחד כבר בחוק עצמו, כאשר הוא קובע שמוסדות חינוך לא יהיו מונגשים כולם ברמת ההנגשה המלאה, נקרא לה, אלא שיהיו שני הסדרים ביחס להנגשה של מוסדות חינוך.

אילן שי: כל מוסד חינוך, מאז שנת 2019, בהתאם להוראה בחוק, חייב להיות ברמת הנגשה מינימלית שכוללת תא שירותים נגיש לגברים ולנשים, אחד לגברים, אחד לנשים, דרך נגישה מהכניסה לקמפוס של מוסד החינוך ועד למבנה המרכזי במוסד, ופיר מעלית אחד במבנה המרכזי.

אילן שי: זאת אומרת שזה סטנדרט הנגישות המינימלי בהתאם לתקנות הנגישות הכללית במערכת החינוך.

אילן שי: כאשר נרשם תלמיד, שאו הוא או הורה זקוק להנגשה, מבצעים הנגשה פרטנית למוסד החינוך עבור הצרכים של אותו תלמיד או של אותו הורה.

אפרת רייטן: מעבר למה שציינת כאן כרגע.

אילן שי: מעבר להנגשה המינימלית.

אילן שי: בשנת 2018 הותקנו תקנות שמסדירות את סוגי ההנגשה, הפרוצדורה להגשת בקשה, ואיך צריך לטפל בה.

אילן שי: כאשר החובה בחוק ובתקנות על ביצוע ההנגשה היא בבעלות מוסד החינוך.

אילן שי: כשהבעלות במוסד החינוך, במוסד חינוך רשמי זה הרשות המקומית, וגם במוסד חינוכי על-יסודי עירוני כמובן; ומוסד חינוך מוכר שאינו רשמי זה התאגיד שקיבל ממנכ"ל משרד החינוך את הרישיון להפעיל את מוסד החינוך.

אילן שי: כאשר כמובן סוג ההנגשה תלוי במוגבלות.

אילן שי: כאשר מדובר נניח בתלמיד עם מוגבלות בתחום השמיעה מדובר על כיתה אקוסטית, תלמידים עם מוגבלות חושית של ראייה זה באמצעות סימונים של מבנה מוסד החינוך באופן שיאפשר להם להתנהל במוסד; ועזרים מהסוג שמנגיש את הלמידה עצמה.

אילן שי: עם כל סוג מוגבלות יש את הסוגים של ההנגשות, כי יש לפעמים הנגשות מסוימות שמיועדות למספר סוגי מוגבלויות.

אילן שי: בעקבות התקנת התקנות או ערב התקנת התקנות התקבל תקציב ממשרד האוצר עבור מימון של ההנגשה הפרטנית.

אילן שי: התקציב הזה קיים במשרד החינוך ומשרד החינוך מתקצב את הרשויות המקומיות ואת הבעלויות בשיעור של 100%.

אילן שי: זאת אומרת שאין כאן השתתפות של הרשויות המקומיות.

אילן שי: כאשר כמובן מדובר בחלק מהמקרים בעלויות נורמטיביות, עלויות שמשרד החינוך בוחן בהתאם ליועצים שיש לנו, ובוחנים את ההיקף של המימון, ומשרד החינוך מעביר אותו.

אילן שי: חלק מהתקציב גם מועבר לרשויות המקומיות כדי שהן יוכלו להיערך לביצוע ההנגשה.

אילן שי: זאת אומרת שלא הכול ניתן רק בסוף, אלא שיש אבני דרך שבהן חלק מהתקציב ניתן עוד לפני שמושלמות עבודות ההנגשה כדי שלרשות המקומית יהיה איזשהו מימון ביניים.

אפרת רייטן: בהתאם לתוכניות עבודה שיש, אני מניחה, בתקנות האחרות שאנחנו מכירים של נגישות.

אילן שי: כן.

אילן שי: זה לגבי - -

אפרת רייטן: מצב התשתית.

אילן שי: - - התשתית הנורמטיבית וקצת הצעדים התקציביים.

אפרת רייטן: זאת אומרת שאנחנו מתחילים מכוונות מאוד מאוד טובות וברורות לכולם מה צריך להיות.

אילן שי: עד כמה שאני מכיר את המטריה גם לקראת הדיון כשעשינו את ההכנה.

אילן שי: ביחס לרכישת העזרים וההנגשה באמצעות נהלים, עד כמה שאני יודע, התקציב עובר והרשויות המקומיות והבעלויות מבצעות את זה, ואותם עזרים טכנולוגיים מגיעים לתלמידים.

אילן שי: ביחס להנגשה כללית, אותה הנגשה שצריך כל בית ספר מאז שנת 2009 להיות מונגש - - -

אפרת רייטן: מינימלית שעליה דיברת.

אילן שי: כן, אותה הנגשה מינימלית.

אילן שי: אנחנו יודעים שיש פיגור בביצוע של הרשויות המקומיות.

אילן שי: שם גם התקצוב של ההנגשה הפרטניות הוא תקצוב של 100% על ידי משרד החינוך.

אילן שי: לגבי הנגשה כללית, אותה הנגשה מינימלית, התקציב שניתן למשרד החינוך ממשרד האוצר הוא תקציב נורמטיבי של השתתפות בכשליש מהעלות הנורמטיבית.

אילן שי: זאת אומרת שמדובר על - -

מירב צדוק: 110,000 שקלים.

אילן שי: - - 110,000 שקלים לכל בית ספר שעובר הנגשה כללית.

שירלי פינטו קדוש: כמה?

אפרת רייטן: 110,000 שקלים.

אילן שי: 110,000 שקלים.

אילן שי: כאשר ברור שגם כשנתנו את ה-110,000 שקלים לכל בית ספר זה לא אמור לכסות את כל העלות, אלא רק להשתתף בחלק מהעלות על הרשות המקומית.

אפרת רייטן: האם אתם יודעים אם הוצא כל הסכום הזה שניתן לכלל בתי הספר?

אילן שי: כמה זה?

מירב צדוק: אני יכולה להגיד שיש 180 רשויות שקיבלו את התקצוב, 71 לא קיבלו, לא ביקשו, וחמש רשויות בעצם כבר מונגשות, אז הן לא צריכות.

אפרת רייטן: כמה?

מירב צדוק: חמש בסך הכול.

אפרת רייטן: חמש מונגשות?

מירב צדוק: הן לא מונגשות, הן לא היו צריכים את זה, כי בתי הספר כבר היו מונגשים.

אפרת רייטן: למעשה, כבר היו מונגשים.

מירב צדוק: כן, אז אין בעיה.

מירב צדוק: אני רוצה להוסיף עוד משהו קטן לגבי הבנייה החדשה.

שירלי פינטו קדוש: זאת אומרת ש-71 בתי ספר במדינת ישראל לא ביקשו אפילו תקציב להנגשה?

מירב צדוק: 71 רשויות, לא בתי ספר.

שירלי פינטו קדוש: רשויות.

שירלי פינטו קדוש: יותר טוב.

אפרת רייטן: לא ביקשו.

מירב צדוק: לא ביקשו.

שירלי פינטו קדוש: זה המון.

מירב צדוק: יש איזשהו תהליך שהם צריכים למלא טפסים, להעביר אלינו, זה נבחן אצלנו, ואז יוצא התקציב.

מירב צדוק: הם אפילו לא פנו.

מיכל מרים וולדיגר: יכול להיות שהתהליך מאוד מורכב ובגלל זה הם אומרים שהתקציב לא שווה את המאמץ?

מירב צדוק: הוא ממש לא מורכב, כי הם צריכים בסך הכול למלא טופס עם המבנה המרכזי - - -

מיכל מרים וולדיגר: אז אולי זה לא מונגש.

מיכל מרים וולדיגר: איך את מסבירה את זה?

מיכל מרים וולדיגר: זה פער ענק.

מיכל מרים וולדיגר: כלומר, 71 רשויות.

מירב צדוק: אני לא יודעת להגיד לך למה זה קורה, אבל 71 רשויות לא פנו.

מיכל מרים וולדיגר: זה צריך להאיר אצלכם אור אדום.

מיכל מרים וולדיגר: אם 71 רשויות לא פונות אליכם סימן שיש כאן בעיה אולי בהנגשה של הרשויות, הן לא מספיק מודעות לזה.

מיכל מרים וולדיגר: משהו לא הגיוני.

מירב צדוק: שנייה, אני רוצה להגיד עוד משהו.

מירב צדוק: יש רשויות שבעצם יש להם בתי ספר חדשים.

מירב צדוק: החל משנת 2016 כל בית ספר חדש שנבנה כבר נבנה מונגש, כי אנחנו נותנים תוספת של 2% בבנייה חדשה במפתח העלות.

מירב צדוק: זאת אומרת שהם צריכים להיות בהתאם לתקנות, מונגשים כבר.

מירב צדוק: אז כל בתי הספר מ-2016 מונגשים.

אפרת רייטן: ואנחנו לא יודעים אם אותן 71 רשויות נכנסות בקטגוריה שעליה את מדברת.

מיכל מרים וולדיגר: בדיוק, מן הסתם יש להם גם בתי ספר ישנים יותר.

אפרת רייטן: השאלה שיכול להיות שצריכה אולי לסייע – לפני שאת ממשיכה, בבקשה, גברתי, רק מילה – אני חושבת כשאלת המשך למה ששואלת חברת הכנסת וולדיגר זה האם אתם יוזמים פנייה מצידכם, אתם ואולי הנציבות.

אפרת רייטן: תכף נשמע גם מהנציבות במקרים כאלה.

אפרת רייטן: זאת אומרת, מי מרים ומתי את הדגל האדום כשדברים לא קורים?

מירב צדוק: רגע, אני רוצה להגיד עוד משפט.

מירב צדוק: יכול להיות שחלק מהרשויות האלה בעצם כבר קיבלו בפרטני.

אפרת רייטן: אבל אתם לא יודעים את זה.

מירב צדוק: זה לא שאנחנו לא יודעים, פשוט זה דוח שהוצאנו איזה רשויות קיבלו לכאן ולכאן.

אפרת רייטן: אבל אין סינכרון?

מירב צדוק: לא, כי זה שני - - -

אפרת רייטן: אם את לא יודעת אז אולי באמת זה משהו שכדאי מאוד לעשות בו איזושהי פעולה.

מיכל מרים וולדיגר: לבדוק.

מיכל מרים וולדיגר: בלגן.

שירלי פינטו קדוש: צריך להסביר.

שירלי פינטו קדוש: זה בעצם מסביר רק את זה שגם הפניות שאני מקבלת מההורים, שהם מתלוננים שבתי הספר לא נגישים פה ולא נגישים שם, והעירייה אומרת זה לא אנחנו, אין לנו תקציב לזה, זה משרד החינוך.

שירלי פינטו קדוש: יש פה איזושהי ביצה ותרנגולת של חוסר הבנה גם אצל ההורים, גם אצל הצוותים, גם אצל הרשויות מי מנגיש מה, ויוצא מצב שההורים מתלוננים.

שירלי פינטו קדוש: אלו העובדות בשטח.

מירב צדוק: אני רוצה גם להגיד משהו מבחינת הרשויות.

מירב צדוק: הרשויות המקומיות החלשות יותר אומרות: אנחנו מעדיפות לא לעשות את זה, כי ברגע שאנחנו מגיעים בפרטני אנחנו כבר מקבלים 100%.

מירב צדוק: יכול להיות שנבצע את העבודות האלה בבתי ספר ובעצם לא יגיע לשם אף פעם ילד.

מירב צדוק: זאת אומרת שסתם נעשה את העבודות האלה.

אפרת רייטן: נו, אז מה?

מירב צדוק: אני רוצה להגיד מה הטענות של הרשויות.

מיכל מרים וולדיגר: אני רק רוצה להגיד הביצה והתרנגולת עוד פעם.

מיכל מרים וולדיגר: כי יכול להיות שאם ילד נכה, בצורה כזו או אחרת, רוצה לבוא לגור במקום מסוים, הוא בודק ואומר: אוקיי, אין בבית הספר הזה הנגשה, אני לא אבוא לגור שם כי אין הנגשה.

מיכל מרים וולדיגר: את יודעת זה שוב.

שירלי פינטו קדוש: בדיוק.

מירב צדוק: אבל התקנות אומרות ששנה וחצי לפני שהילד נרשם לחינוך מיוחד הוא נרשם לאותו בית ספר.

מירב צדוק: זאת אומרת שהרשות כבר יכולה להיערך ולהכין את בית הספר, כולל כל מה שהילד צריך.

מירב צדוק: להכין לו את בית הספר ממש כמו חליפה לילד, כל מה שהוא צריך.

מיכל מרים וולדיגר: תקשיבי, הורה לילד מחינוך מיוחד חייב מראש שנה וחצי להודיע.

מיכל מרים וולדיגר: את שוב מפילה את זה על ההורה שגם ככה קשה לו.

מיכל מרים וולדיגר: אני לא באה אלייך עכשיו בתלונות, אני אומרת מה שהציעה יושבת-ראש הוועדה, שיכול להיות שאתם צריכים קודם כל לבדוק אצלכם האם יד אחת לא יודעת על היד השנייה, מה קורה, מי מממן את מה.

מיכל מרים וולדיגר: ואם אתם מוצאים שבאמת הרשויות האלה לא קיבלו מימון ובכלל לא בנו, לא יודעת מה, לפנות אליהם ולהגיד: אנחנו רוצים לראות אם יש לכם - - -

אפרת רייטן: הרי יש חובה מינימלית כמו שאמרתם באופן ברור.

מיכל מרים וולדיגר: לעשות פיקוח.

מיכל מרים וולדיגר: אם אין להם הנגשה, תנגישו.

מיכל מרים וולדיגר: הם לא רוצים כסף - - -

שירלי פינטו קדוש: ואם פתאום יש ילד שמתחרש או עובר תאונה, מתעוור, הוא צריך לחכות שנה וחצי בבית עד שמנגישים לו את בית הספר?

אילן שי: לא.

מירב צדוק: לא, אני רוצה להגיד - - -

שירלי פינטו קדוש: ככה זה נשמע לי.

מירב צדוק: הנגשה אקוסטית זה בסך הכול שבועיים עבודה.

מיכל מרים וולדיגר: לא משנה, לא רק על מקרה כזה.

אפרת רייטן: זאת דוגמה ספציפית.

אפרת רייטן: הכוונה היא - - -

שירלי פינטו קדוש: על הנגשה אקוסטית אני יכולה לספר לכם סיפורים שאני מכירה, הם מחכים כבר שנים בכיתות.

אילן שי: אני רוצה לדייק.

אילן שי: כל ילד עם מוגבלות יכול להירשם, לא רק ילדים בחינוך מיוחד, כל ילד עם מוגבלות, גם ילד בחינוך הרגיל יכול להירשם שנה וחצי מראש.

אילן שי: ההסדר הזה הוא תוצאה של הכרעה של המחוקק, שלא תהיה הנגשה ברמה של הנגשה פרטנית בכל בתי הספר אלא שההנגשה תהיה כללית.

אפרת רייטן: ברור.

אילן שי: הנגשה פרטנית תהיה רק כאשר ילד נרשם לבית ספר.

אפרת רייטן: אבל גם אותה אין, אם אני מבינה נכון.

אפרת רייטן: אנחנו מתחילים באמת בדרגה הראשונה הזו שהיא הוראת דין מחייבת כללית לכל בתי הספר, ועוד לפני שהגענו לפרטני אנחנו כבר נתקלים פה בבעיה חמורה.

אילן שי: נכון.

אילן שי: בעצם בהנגשה הכללית פיר המעלית נבחר מכיוון שזו הנגשה שלוקחת הכי הרבה זמן.

אילן שי: אם כל בתי הספר היו ברמה של הנגשה כללית היה בהם את פיר המעלית, אז קצב הביצוע של ההנגשה הפרטנית היה הרבה יותר מהיר מכיוון שלפיר צריך להוציא היתר בנייה, וצריך לעשות שינוי קונסטרוקטיבי בבניין.

אילן שי: אלו דברים שגם הביצוע שלהם וגם ההכנה שלהם לוקחים זמן.

אפרת רייטן: נכון.

אפרת רייטן: אבל למעשה היה מועד בתקנות שכל בתי הספר - - -

אילן שי: בחוק.

אילן שי: מאי 2019.

אפרת רייטן: ב-2019.

אפרת רייטן: הנציבות היא האוכפת?

מירב צדוק: כן.

מיכל מרים וולדיגר: אפרת, אני יכולה רק עוד שאלה לפני שהם עוברים לאכיפה?

מיכל מרים וולדיגר: לא הייתי פה בתחילת הדיון, אז יכול להיות שדיברתם על זה.

מיכל מרים וולדיגר: אני גם שואלת לגבי הנכות, ההנגשה הלא פיזית.

מיכל מרים וולדיגר: כלומר, זאת לא רק הנגשה של מעלית או של הקירות האקוסטיים, אלא לצורך העניין, ילדים וילדות עם הפרעות נפשיות או קשב וריכוז, כל הדברים שצריכים הנגשה, אבל לא הנגשה פיזית.

מיכל מרים וולדיגר: האם זה קשור אליכם?

מיכל מרים וולדיגר: איפה זה עומד?

אילן שי: זה גם מוסדר בתקנות.

אילן שי: תקנות נגישות פרטנית עוסקות לא רק בהנגשה פיזית, אלא גם בהנגשה באמצעות עזרים ונהלים, והן מטפלות בעצם בכל סוגי המוגבלויות.

אילן שי: כאשר ביחס לתלמידים עם בעיות מהסוג שתיארת, זאת אומרת הפרעות התנהגות או בעיות של קשב וריכוז, ברור שזה בעיקר בתחום של נהלים ועזרים ופחות בתחום הפיזי.

מיכל מרים וולדיגר: נכון, אבל אני יודעת שלצורך העניין כל הנושא של הרפורמה בחינוך המיוחד, אני לא מדברת על החינוך המיוחד, אלא על אלה שרוצים להשתלב בתוך בתי הספר הרגילים, יש שם בעיה עצומה של הוועדות ושל הפסיכולוגים החינוכיים.

מיכל מרים וולדיגר: כלומר, יש שם בעיה עצומה.

מיכל מרים וולדיגר: שוב, יכול להיות שזה לא קשור לדיון היום, אבל בעיניי זה לגמרי הנגשה.

מיכל מרים וולדיגר: כלומר, זה לגמרי לקחת ילד שצריך את הליווי היותר אישי עם הפסיכולוג החינוכי בבית הספר ולתת לו את היחס ואת כל העזרים הלא טקטיים, אלא את העזרים שהוא צריך כדי להתקדם בלימודים ולהיות שווה כמו כולם, שהוא לא מקבל אותם.

מיכל מרים וולדיגר: פשוט לא מקבל.

אילן שי: הנושאים שאת מעלה הם נושאים שקשורים לחוק חינוך מיוחד, והיישום של ההוראות של חוק חינוך מיוחד פחות נוגעים לחוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלויות.

אפרת רייטן: כשאנחנו מדברים על הנגשה.

מיכל מרים וולדיגר: הבעיה שזאת הנגשה לכל דבר ועניין.

אפרת רייטן: את צודקת, זה באמת עניין של הגדרות ולאיזה חוק זה נכנס.

אילן שי: כן, אבל ההסדר לגבי זה מוסדר בחוק חינוך מיוחד.

אפרת רייטן: שווה גם באמת לדבר על זה בהמשך.

מירב צדוק: אם אתם רוצים אני יכולה גם לתת לכם נתונים לגבי מספר סתם, בחמש שנים האחרונות הגשנו 7,430 כיתות אקוסטיות, 1,116 הנגשות פרטניות.

אפרת רייטן: זה בהתאם לבקשות שהופנו אליכם.

מירב צדוק: לבקשות.

מירב צדוק: והנגשות כלליות, 728 בתי ספר.

אפרת רייטן: 728 הנגשות כלליות שנעשו בבתי ספר.

אפרת רייטן: אבל עדיין אנחנו מבינים מכם, ואנחנו שומעים עכשיו אצלנו פה בדיון, שהדרך עוד ארוכה מאוד, ויש עשרות, אם לא מאות בתי ספר אחרים שמפרים ברגל גסה את המחויבות שלהם על פי דין.

אפרת רייטן: אז, הנציבות, בואו נדבר איתכם.

אפרת רייטן: שלום, גברתי עורכת הדין.

עירית שביב-שני: הכנתי מצגת.

אפרת רייטן: אני מניחה שהנתונים ששמענו ממשרד החינוך לא זרים לך.

עירית שביב-שני: לא, בכלל לא, אנחנו עוסקים בנושא הזה המון שנים.

אפרת רייטן: אולי תאמרי עוד מילה לגבי הסמכויות שלכם כנציבות, שזה כבר בתוך המצגת.

מיכל מרים וולדיגר: בינתיים עד שהמצגת עולה, האם מה שמשרד האוצר או משרד החינוך מתקצב את העיריות לגבי הנגשות הם סכומים ריאליים?

מיכל מרים וולדיגר: הרי יכול להיות שהעיריות לא מנגישות או נמצאות באיזה סוג של הפרה כי משרד האוצר נותן להם 100 שקל כשבע

מיכל מרים וולדיגר: צם ההנגשה עולה 20,000.

מירב צדוק: להנגשות הפרטניות הם מקבלים 100%, וזאת לא השתתפות.

מירב צדוק: הם מגישים אלינו בקשות עם אומדנים, האומדנים האלה מגיעים לבדיקות של מהנדסים אצלנו, ואנשי מקצוע יועצים שמתמחים בנושא של שיפוץ ובינוי שעובדים איתנו.

מירב צדוק: כך שהם מקבלים 100% מהבקשה.

מירב צדוק: במידה שגם יש איזושהי השגה אז מעבירים את זה.

מירב צדוק: יש לנו איזושהי פרוצדורה פנימית שזה מגיע לבדיקה נוספת.

מירב צדוק: זאת אומרת שאין בעיה אף פעם בפרטנית שיגידו: אנחנו לא עושים כי אין לנו כסף.

מיכל מרים וולדיגר: פרטנית, הכוונה?

מירב צדוק: פרטנית זה כשילד מגיע לבית ספר - - -

אפרת רייטן: בהתחלה תיארו שיש הנגשה מינימלית ויש את ההנגשה הפרטנית הזאת, אז על זה היא דיברה.

אפרת רייטן: בואו ננסה להתקדם.

אפרת רייטן: בבקשה, עירית.

עירית שביב-שני: אנחנו רואים שיש לנו 270,000 ילדים עם מוגבלות בגילאי אפס עד 17.

עירית שביב-שני: בואו נתקדם מהר כי אני מבינה שאין לי הרבה זמן.

עירית שביב-שני: הבסיס החוקי של פעילות הנציבות היא לפי חוק שוויון ואמנת האו"ם בדבר זכויות של אנשים עם מוגבלות.

עירית שביב-שני: אפשר את השקף הזה להעביר כי עורך דין אילן שי תיאר את זה בדיוק.

אפרת רייטן: בדיוק, את הנגישות הכללית והפרטנית.

עירית שביב-שני: רק אגיד שההפרה של החובה בתקנות גוררת סנקציות פליליות ואזרחיות שאני ארחיב עליהן בהמשך.

עירית שביב-שני: זה מאוד חשוב, יש חובה לרשות המקומית לפרסם וליידע את ההורים עם המוגבלות ואת הילדים עם המוגבלות על הזכויות שלהם.

עירית שביב-שני: היא צריכה לפרסם את חוברת המידע שמשרד החינוך הכין באתר שלה, היא צריכה להודיע בעת הרישום לבית הספר שיש זכות להתאמות.

עירית שביב-שני: כאשר יודעים מראש שנניח ילד ילך לאיזשהו בית ספר תיכון מסוים אז חייבים להתחיל את ההנגשה כבר מראש.

שירלי פינטו קדוש: וזה, אני חייבת ולהגיד שלצערי לא קורה.

שירלי פינטו קדוש: כל זה לא קורה, וחובת הידיעה והפרסום גם לצוות ההוראה וגם להורים לא קורה.

עירית שביב-שני: אני חושבת שגם הנושא הזה לוקה בחסר מבחינת המצב בשטח, ואנחנו מבצעים על זה פיקוחים.

עירית שביב-שני: יש לנו פה כל מיני דוגמאות להנגשה פרטנית.

אפרת רייטן: נדגיש שמדובר על פניות שמגיעות מהורים שמבקשים הנגשה פרטנית.

עירית שביב-שני: אלו דוגמאות לסוגי הנגשה שניתן לעשות אם צריך אותן.

אפרת רייטן: וככה בסוגריים גם בהקשר הזה, אם אנחנו כבר בעניין הזה אני רוצה לשאול את משרד החינוך, היו בקשות פרטניות שנדחו?

אילן שי: ודאי שהיו בקשות פרטניות שנדחו, למרות שאני לא חושב שזה כזה נפוץ.

אפרת רייטן: מאיזה טעמים?

אילן שי: האמת שאולי היה עדיף שיתייחסו לזה באגף לחינוך מיוחד לגבי הנגשות פרטניות שהן לא ההנגשות הפיזיות.

אפרת רייטן: אז אנחנו מחלקים את זה, ההנגשות הפיזיות נדחו?

אפרת רייטן: הנגשות פרטניות נדחו?

מירב צדוק: לא.

אפרת רייטן: הנגשות שהן יותר - - -

שירלי פינטו קדוש: שהן חושיות.

מירב צדוק: הוא מתכוון לעזרים, זה החינוך המיוחד.

מירב צדוק: אם הם כאן הם יכולים להגיב.

אילן שי: אני מתאר לעצמי שהיו הנגשות פרטניות שנדחו, אבל בעצם הבקשות מוגשות לרשויות המקומיות.

אילן שי: יכול להיות שגם דברים עלו למשרד החינוך, אבל משרד החינוך מעביר תקציב לרשויות המקומיות, והרשויות המקומיות רוכשות את העזרים.

אפרת רייטן: אבל אליכם הגיעו בקשות להנגשה פרטית שאתם משרד החינוך דחיתם?

אילן שי: אני אתן למשל דוגמה של הנגשות פרטניות שאני יודע שנדחו.

אילן שי: יש למשל חיות שירות מסוימות, היו בקשות על חיות שירות.

אפרת רייטן: למשל?

אילן שי: היו בקשות לחיות שירות.

אילן שי: אני לא בטוח אם זה היה אחרי התקנת התקנות או לפני התקנת התקנות, אבל היו דיונים על הנגשה באמצעות חיית שירות שהיא קוף.

אילן שי: היו בקשות להנגשה פרטנית באמצעות חיית שירות שהיא סוס פוני.

שירלי פינטו קדוש: ולמה זה נדחה אם זאת חיית השירות?

אילן שי: לגבי קוף, העמדה שלנו הייתה שזאת חיית בר שלא מתאימה להיות בבית ספר.

אילן שי: לגבי סוס פוני, מעבר למגזר הכפרי, ששם יכול להיות שיש מקומות שזה התאפשר, אין היתכנות ברוב בתי הספר לחיית שירות מהסוג הזה.

אפרת רייטן: להחזיק פוני בבית הספר בעיר.

אילן שי: כן.

אילן שי: למרות שלאחרונה אישרו, אבל היו דיונים, כולל בלשכה המשפטית, עד כמה שאני זוכר, שאישרנו הנגשה של טיול שנתי באמצעות סוס.

אפרת רייטן: אני מתנצלת שאני נאלצת לעזוב אתכם.

אפרת רייטן: שירלי, את צריכה להיכנס במקומי כדי להמשיך את הדיון.

אפרת רייטן: יש לכם עוד דיון ארוך לפניכם עם הרבה מאוד אנשים שרוצים לדבר.

אפרת רייטן: אני סומכת עלייך לחלוטין שתוכלי לקחת.

שירלי פינטו קדוש: תודה רבה.

אפרת רייטן: אשמח גם להתעדכן משירלי וגם להמשיך לדון.

אפרת רייטן: ואולי מילה אחרונה.

אפרת רייטן: הוועדה שאנחנו מקיימים עכשיו באמת קצת לחוצה בגלל חוק ההסדרים.

אפרת רייטן: אבל מייד בשבועיים-שלושה הקרובים כאשר המתח קצת ירד אני מאוד אשמח, גם אם יש לכם תיקוני חקיקה שתרצו לעשות, גם אם זה בקשר לנציבות, וגם אם זה מבחינת משרד החינוך, וכל דבר שהוא שקשור לנגישות ואתם מבקשים או צריכים את עזרתנו.

אפרת רייטן: כמובן שאנחנו לרשות

אפרת רייטן: כם כדי לנסות לקדם את הנושא החשוב הזה.

אפרת רייטן: תודה רבה.

שירלי פינטו קדוש: אפשר להמשיך.

עירית שביב-שני: גם נתקלנו בכל מיני בקשות שלא אושרו.

עירית שביב-שני: לדוגמה, יש לנו עכשיו בקשה שאנחנו מטפלים בה בנושא תומך הקלדה לילד עם מוגבלות, שהוא ילד על הספקטרום האוטיסטי, הוא זקוק להקלדה לשם תקשורת עם המורים, עם התלמידים.

עירית שביב-שני: כרגע זה משהו שעדיין לא אושר, וזה מטופל אצלנו.

שירלי פינטו קדוש: השאלה שרציתי לשאול בנוגע לנגישות פרטנית שהיא חושית, לדוגמה, אם זה תרגום ותמלול לילדים עם ירידה בשמיעה, הרבה אנשים פונים אליי.

שירלי פינטו קדוש: אני רוצה לדעת האם בגלל סיבות כאלה אתם מכירים איזושהי דחייה?

שירלי פינטו קדוש: האם יש נתונים איזה סוגי בקשות נדחים באספות הורים, אירועים, וכאלה?

עירית שביב-שני: היו לי כמה פניות על אספות הורים שאמרו להורים: אתם תממנו את זה באמצעות סל תקשורת.

עירית שביב-שני: ואנחנו סבורים שלא צריך לממן את זה באמצעות סל תקשורת.

שירלי פינטו קדוש: ומי בעצם אחראי על המימון?

עירית שביב-שני: משרד החינוך.

עירית שביב-שני: הבקשה מופנית לרשות, והרשות יכולה לפנות למשרד החינוך לקבל תקצוב.

עירית שביב-שני: לגבי תלמידים, היו לנו גם כמה בקשות שהיה מאוד קשה לטפל בהן בנושא של הנגשה לשפת סימנים במהלך הלימודים עצמם, שלא כל כך הסתייע.

עירית שביב-שני: אני אתאר את התהליך.

עירית שביב-שני: הרשות המקומית ומשרד החינוך מיידעים את האנשים על הצרכים – בתקווה שמיידעים, אמורים ליידע; הורה מבקש את ההתאמות; ואז בית הספר והרשות המקומית מגבשים את ההמלצה ומתחילים את הביצוע; פונים למשרד החינוך; משרד החינוך מחליט על תקצוב וקביעת לוח זמנים; ואז הרשות המקומית מבצעת.

עירית שביב-שני: יש הבדל שבהנגשה הפיזית, כמו מעלית וכיתה אקוסטית, קודם משרד החינוך נותן את התקציב ואז הרשות מבצעת, ובמקרה של הנגשה טכנולוגית, כמו למשל אייפדים, קודם כל הרשות מבצעת, ואז היא מבקשת את ההחזר ממשרד החינוך.

עירית שביב-שני: הנציבות אוכפת את ביצוע חובות ההנגשה.

עירית שביב-שני: בנושא הנגשה כללית אנחנו מבצעים פיקוח.

עירית שביב-שני: אם בית הספר לא נגיש אנחנו מוציאים מכתב התראה, ואז צו נגישות שבעצם מחייב את הנגשת בית הספר תוך זמן מסוים.

עירית שביב-שני: ואם זה לא מבוצע אז מוגש כתב אישום.

עירית שביב-שני: יכול להיות מוגש כתב אישום.

עירית שביב-שני: יש לנו כיום שבעה תיקים שנמצאים בשלב של בחינת חקירה אחרי צו נגישות שלא בוצע.

עירית שביב-שני: בנושא של הנגשה פרטנית, אנחנו מקבלים פניות ציבור.

עירית שביב-שני: זה אחד הדברים שאני עושה במחלקה שלי, לקבל את פניות הציבור האלה בהנחה שלא עומדים בלוחות הזמנים שקבעו התקנות או שיש איזשהו סירוב לאשר את ההנגשה, אז אנחנו פונים במכתב התראה.

עירית שביב-שני: אנחנו יכולים להוציא צו נגישות או בדרך כלל תביעה אזרחית.

עירית שביב-שני: יש לנו כיום כעשר תביעות בהליכים בשלבים שונים של טיפול.

עירית שביב-שני: אחר כך אני אספר על זה עוד.

עירית שביב-שני: הינה, עכשיו ארחיב על זה.

עירית שביב-שני: חברת הכנסת רייטן דיברה על זה קודם, שבוצעו כ-250 פיקוחים על בתי ספר על הנגשה כללית, ובערך מחצית מהם לא היו נגישים.

עירית שביב-שני: ב-100 מהם לפחות נשלחה התראה, וב-75 תיקים הוצאו צווי נגישות, ולגבי שבעה נבחנת חקירה פלילית.

שירלי פינטו קדוש: אתם רואים שמכתבי ההתראה שאתם מוציאים נענים, שדברים מתקדמים?

עירית שביב-שני: ברוב המקרים נשלחת תשובה.

עירית שביב-שני: לא תמיד התשובה מספקת, ואז עוברים לשלב הבא של צו נגישות במקרה הזה או תביעה אזרחית במקרים של ילדים עם מוגבלות שפונים.

עירית שביב-שני: הגענו למספר מקרים שבהם הגשנו תביעות או עשינו משא ומתן לפני תביעה, שבהם קיבלנו פיצויים של עשרות אלפי שקלים לילדים.

עירית שביב-שני: לדוגמה, במשהד בירושלים, בחולון, בלוד, בשל אי ביצוע ההנגשה, בשל עיכובים.

עירית שביב-שני: לפעמים יש עיכובים של שנים בביצוע ההנגשה, בעיקר בתחום הפיזי, אבל גם בתחומים אחרים.

עירית שביב-שני: החסמים והמכשולים שאנחנו רואים בעיקר בתחום הזה – אנחנו כן רואים שיפור גם בהתנהלות של משרד החינוך וגם עם התקנת התקנות, וגם בעקבות פעילות הנציבות והתביעות שאנחנו מגישים – אבל עדיין יש לנו דברים שלא עובדים מספיק טוב, אין מספיק מידע להורים, לא ברור ממי מבקשים, איך מבקשים.

עירית שביב-שני: גם הצוותים לא תמיד יודעים בדיוק איך מנהלים את התהליך הזה, גם הרשות המקומית.

עירית שביב-שני: יש ביורוקרטיה בקשר בין הרשות למשרד החינוך, צריך להגיש בקשות, לקבל אישורים.

עירית שביב-שני: יש עיכוב בזמנים של הטיפול, זאת בעיה מאוד מאוד גדולה, שהדברים לוקחים המון זמן, לוקחים יותר מדי זמן.

עירית שביב-שני: יש בעיה עם התאמות פדגוגיות של תוכניות לימוד אישיות.

עירית שביב-שני: כל הנושא שמשיק בין חינוך לבין התאמות הוא יותר קשה לביצוע, כי זה לא לתת איזשהו עזר חיצוני כמו מעלית, אלא זה ממש משפיע על החינוך, וצריך לשנות את דרך ההוראה לפעמים או את הנהלים.

עירית שביב-שני: וכמו שדיברו חברי הכנסת בתחילת הישיבה, יש באמת קשיים באוכלוסיות מוחלשות, גם בפריפריה החברתית, גם בפריפריה הגאוגרפית, במגזר הערבי והחרדי.

עירית שביב-שני: הנושא של חינוך מוכר שאינו רשמי, שזה כל החרדי והערבי, הם לא מספיק מסודרים בכלל במשרד החינוך, וגם בנושא הנגישות.

עירית שביב-שני: אני ממש ממש אשמח אם אנשים עם מוגבלות, ילדים עם מוגבלות, הורים עם מוגבלות יפנו אלינו במצבים שבהם ההנגשה לא מתבצעת בזמן.

עירית שביב-שני: קיבלתם תשובה שלילית ואתם חושבים שמגיע לכם, אז תפנו אלינו בדרכים האלה.

עירית שביב-שני: תודה.

שירלי פינטו קדוש: תודה רבה.

שירלי פינטו קדוש: אני רוצה לעבור אל כמה דוברים שממתינים לנו פה בזום.

שירלי פינטו קדוש: יובל וגנר יושב-ראש נגישות ישראל.

שירלי פינטו קדוש: שלום, יובל.

יובל וגנר: שלום לכולם, מזל טוב, חברת הכנסת שירלי פינטו, על הישיבה הראשונה שאת מנהלת.

שירלי פינטו קדוש: תודה רבה.

יובל וגנר: וכמובן תודה ליושבת-ראש הוועדה אפרת, ולחבר הכנסת יושב-ראש ועדת הכלכלה מיכאל ביטון, ותודה בכלל על הדיון המאוד חשוב הזה, שכמו שנאמר, הוא מתעסק בשוויון, שזה נושא הרבה יותר רחב מרק נגישות.

יובל וגנר: אבל אנחנו פה מייצגים את נושא הנגישות, והוא נושא סופר קריטי.

יובל וגנר: חשוב להדגיש שהנושא הזה מטופל כבר הרבה מאוד שנים, והרבה מאוד נעשה.

יובל וגנר: וצריך להגיד גם הרבה מילים טובות להרבה מאוד אנשים וגופים שעוסקים בזה, כי אני טוען שחצי הכוס המלאה מאוד מלאה.

יובל וגנר: עוד מעט נדבר על חצי הכוס הריקה שעדיין מאתגרת, אבל הנציבות, ומשרד החינוך, וארגונים כמו נגישות ישראל, וארגונים נוספים באמת פועלים יום ולילה כדי לשפר את השילוב בחינוך של מורים, הורים, וכמובן ילדים.

יובל וגנר: לגופו של עניין, אני רוצה להציג בקצרה מספר נקודות, את יתר הנקודות העלינו בנייר עמדה.

יובל וגנר: הראשונה היא שנגישות, כמו שאתם יודעים, זה תחום שמתפתח.

יובל וגנר: מה שכתבנו לפני עשר שנים זה לא מה שהיינו כותבים היום, ובטח לא מה שנכתוב מחר.

יובל וגנר: ולכן יש דברים שכבר צריכים לעבור עדכון.

יובל וגנר: לדוגמה, כל הנושא של הנגשת המבנים, בתי הספר.

יובל וגנר: אנחנו טוענים שבתי הספר החדשים צריכים נכון להיום להיות נגישים באופן מלא, לא רק דרך ושירותים ופיר, אלא נגישים באופן מלא טוטלי.

יובל וגנר: אין שום סיבה לייצר היום ב-2021 בית ספר חדש חצי נגיש ולסמוך על הבירוקרטיה והתקצוב החלקי העתידי.

יובל וגנר: הנגשה מראש היא הדרך הכי יעילה, הכי זולה, והכי מונעת פערים חברתיים.

יובל וגנר: אז זה אחד.

יובל וגנר: היינו קוראים פה לוועדה ולמשרד החינוך ולנציבות לעשות רוויזיה בקטע של הנגישות הפיזית.

יובל וגנר: יש את תקנות הנגישות הפרטניות שדובר עליהן, תקנות מודרניות, נפלאות, עם פוטנציאל אדיר.

יובל וגנר: אבל פה יש המון מה לשפר בשיטת העבודה, שזה אומר ונאמר גם הרבה יותר פרסום, הרבה יותר עבודה פרטנית במשרד החינוך לבתי הספר ולהורים.

יובל וגנר: פחות לנסות לפעול בשיטה של לצפות מההורים שיבואו.

יובל וגנר: לעבור לשיטה של פוש, יודעים מי הילדים, זיהינו אותם כבר בגן, מזהים אותם בבית ספר, יש רשימות.

יובל וגנר: אין שום סיבה לא לנהל את זה בצורה מסודרת, כי כל ילד הוא עולם ומלואו, ואפשר לנהל את זה בצורה יותר טובה, אבל הנושא הזה צריך להשתפר.

יובל וגנר: הנושא השלישי הוא ההדרכות.

יובל וגנר: ופה אנחנו חושבים ומדברים גם עם משרד החינוך, גם עם מקס שאחראי על נושא הנגישות במשרד, וגם עם כל האגף לחינוך המיוחד שעושים דברים נפלאים שם.

יובל וגנר: צריך להדריך כך שכל מורה שמלמד בכיתה שיש בה ילד עם מוגבלות משולב ילמד איך מלמדים בכיתה משלבת.

יובל וגנר: זה מקצוע.

יובל וגנר: צריך לראות שמלמדים את זה גם היום באקדמיה, זה דבר שלא קורה.

יובל וגנר: דבר שני, אנחנו בחיים בעולם הזום.

יובל וגנר: נכון שאנחנו נמנעים ממנו, אבל הוא עדיין קיים, והוא יחזור.

יובל וגנר: זום של למידה וירטואלית, למידה טכנולוגית.

יובל וגנר: גם בנושא הזה צריך להדריך לא רק את המורים, אלא גם את התלמידים וגם את ההורים כדי שהמדיה הזאת שמתרחשת לא תפלה לרעה אנשים עם מוגבלות.

יובל וגנר: והנושא הכי חשוב שאני רוצה להגיד לכם, נגישות יש בה המון תחומי חיים שהם קריטיים, תחבורה, בריאות, וחינוך הוא אחד מהם.

יובל וגנר: ילד עם מוגבלות שמשולב בצורה טובה ומצליח לסיים 12 שנות לימוד זה מאפשר לו לעבור אחרי זה לצבא, ואם הוא יסיים את הצבא זה מאפשר לו לעבור לאקדמיה, ואם הוא מסיים את האקדמיה זה מאפשר לו לעבור לעבודה.

יובל וגנר: הצלחה בחינוך היא קריטית.

יובל וגנר: ונשאלת שאלה מאוד מעניינת איך מודדים הצלחה בחינוך.

יובל וגנר: אני לא זוכר את השם של הדוקטור בארצות הברית שלזכותה ייאמר מה שאני הולך להגיד עכשיו, אבל אם אני אזכר אני אגיד לכם, והיא אמרה: המבחן של הצלחה בשילוב בחינוך זה לא הציונים אלא זה השילוב.

יובל וגנר: למה היא התכוונה?

יובל וגנר: שלא רק בבית ספר זה יצליח, אלא שהילד הזה אחרי הצוהריים ייפגש עם חברים בשכונה, וילך לתנועת נוער וישתלב בה, וכשמזמינים חברים הביתה ולימי הולדת גם יזמינו אותו וגם הוא יזמין אותם, והם יגיעו.

יובל וגנר: זה מבחן התוצאה האולטימטיבי.

יובל וגנר: אז לסיכום, שוב אתגר גדול שכולנו שותפים לו.

יובל וגנר: יש לנו הרבה מאוד עבודה ביחד, ואני מאחל לכולנו להתאגד ולעבוד ביחד, כי המטרה גדולה מכולנו.

יובל וגנר: תודה.

שירלי פינטו קדוש: תודה רבה, יובל.

שירלי פינטו קדוש: אני חושבת שבסופו של דבר הרווח הוא גם לחברה הכללית, לא רק לילדים עם מוגבלות.

שירלי פינטו קדוש: החברה הכללית, הלגדול ביחד, להשתלב, זה win win , וכולנו נזכה פה בגדול.

שירלי פינטו קדוש: תודה.

שירלי פינטו קדוש: אני רוצה לעבור לדובר הבא, ראש תחום לחינוך באלו"ט דיאנה בארון – לא נמצאת, לצערנו, חבל על הזמן.

שירלי פינטו קדוש: נעבור לדובר הבא – רן זנו, המרכז הישראלי ללימודי חירשות.

רן זנו: שלום לכולם, לכל חברי הוועדה.

רן זנו: תודה רבה שנתתם לי את זכות הדיבור.

רן זנו: אני רוצה להציג קצת את עצמי.

רן זנו: אני אדם חירש, אב לשלושה ילדים חירשים.

רן זנו: בחינוך שקיבלתי וגם הילדים שלי אני רואה שכמעט ואין שום שינוי.

רן זנו: זאת אומרת, אני ממקור ראשון אז אני יכול להעיד.

רן זנו: יש המון נושאים, אבל אני אצמצם את זה לשתי נקודות עיקריות.

רן זנו: אחת זה ההנגשה הפרטנית.

רן זנו: אין.

רן זנו: למה אין בכלל?

רן זנו: היינו במיח"א חיפה, במשרד החינוך, ביקשתי שיביאו תרגום להורים החירשים.

רן זנו: אנחנו לא יכולים להשתתף בישיבות של ההורים.

רן זנו: אז אמרו לנו: אה, משרד החינוך, זה לא קשור אלינו.

רן זנו: תלכו, תוציאו, ותשתמשו ב-45 שעות תרגום שלכם מסל התקשורת.

רן זנו: אז פניתי לעיריית חיפה.

רן זנו: עיריית חיפה אמרה לי: לא, אי-אפשר, אין לנו תקציב לזה.

רן זנו: אנחנו יכולים לתת לך לשלוש פגישות בשנה, לא מעבר לכך.

רן זנו: וזה המון שנים כך.

רן זנו: זאת אומרת, גם עם הילדים האחרים שלי.

רן זנו: זה לא הגיוני, אי-אפשר להמשיך את זה, זורקים אותנו מאחד לשני, אני כמו כדור.

רן זנו: זאת אומרת שכשיש ישיבות של הורים או אספות הורים אני לא מגיע כי אני לא מבין כלום.

רן זנו: הבעיה השנייה זה מיח"א, אני מדבר על מיח"א חיפה.

רן זנו: בעיקרון זה בכל מיני מקומות בארץ, אבל במיח"א חיפה יש הדרה של שפת הסימנים, הם יותר מתרכזים בשמיעה.

רן זנו: זאת אומרת, להביא פסיכולוגים, להביא רופאים, להביא כל מיני צוותים שמתעסקים בשמיעה.

רן זנו: אני אומר שאני חירש, אני חי טוב, אני יכול להסתדר גם בלי השמיעה, ואז זה אומר שהצוות עצמו לא מסמן, המנהלת לא יודעת לסמן.

רן זנו: אז איך מביאים אנשים שלא מבינים כלום בתרבות שלנו, של אנשים חירשים בקהילה, בשפה?

רן זנו: כלום.

רן זנו: ממש כלום.

רן זנו: ובמקביל, לא מביאים עובדים חירשים שיהיו מודל.

רן זנו: האנשים החירשים עצמם יכולים להגיד לילד החירש מה טוב בשבילו, הוא יכול לראות אותם בתור מודל.

רן זנו: זה כל מה שקורה במיח"א חיפה, רוב הצוות שם שומע, אז אני מרגיש שיש הדרה של שפת הסימנים.

רן זנו: אני שואל את האנשים: אתם יודעים שפת סימנים?

רן זנו: כן, בטח, למדתי קורס בסיסי של 26 שעות, אז אני דובר את השפה.

רן זנו: באמת?

רן זנו: מה, זה להגיד 20 מילים?

רן זנו: זה ממש.

רן זנו: אז אני מבקש מהוועדה לפקח על הנושא הזה של משרד החינוך ועל התוכן.

רן זנו: הילד השלישי שלי, שהוא גם חירש, כל הילדים שלי חירשים, ואני מרגיש שלא צריך להבריא אותנו, אנחנו אנשים בריאים, נורמליים, ואנחנו מסתדרים היטב גם עם המגבלה בשמיעה, וגם עם - - -

שירלי פינטו קדוש: רן, סליחה שאני קוטעת אותך.

שירלי פינטו קדוש: תודה רבה על הדברים שאמרת.

רן זנו: תודה רבה.

רן זנו: אני סיימתי.

רן זנו: אם יהיו עוד שאלות אני כאן.

שירלי פינטו קדוש: רן, קודם כל אני רוצה להודות לך על הדברים החשובים שהעלית כאן בוועדה.

שירלי פינטו קדוש: בגלל הדברים החשובים שהעלית אני רוצה לעבור לדוברת הבאה שהיא אחראית, היא רכזת הנגישות במרכז השלטון המקומי, קוראים לה עדי.

שירלי פינטו קדוש: אני רוצה לשמוע אותה ולשאול בעצם למה יש רשויות שבהן ההורים פונים ולא מקבלים מענה, לא מקבלים את ההנגשה?

שירלי פינטו קדוש: איזושהי סיבה שהרשות פשוט לא נותנת את המענה.

שירלי פינטו קדוש: אני אשמח לתשובה בנושא.

עדי אבירם: אני היום מנהלת תחום הנגישות בשלטון המקומי, ובאתי מתפקיד של רכזת נגישות ברשות, אז מזה אני יכולה להגיד לך שיש פה באמת בעיה.

עדי אבירם: ברגע ששינו את התקנות ואמרו שהאחריות על ההורים, בעצם יש רשויות שמנהלות את זה ביחד עם מתי"א, יש לך מעקב תמידי מה קורה עם ילד.

שירלי פינטו קדוש: לא הבנתי, אחריות עם ההורים?

שירלי פינטו קדוש: את יכולה לחזור שוב?

עדי אבירם: האחריות היום היא על ההורים שצריכים להגיש את הבקשה.

עדי אבירם: זאת אומרת, אם זאת לא רשות מסודרת וזה נוח לה היא לא בונה עם מתי"א.

עדי אבירם: יש רשויות חזקות שבנו עם מתי"א מערך, הילד עלה לגן, כבר יודעים את המסלול העתידי שלו.

עדי אבירם: ואם הוא שינה את המסלול העתידי הרגיל וההורה לא הגיש את הבקשה, אז פה מתחילה פעם אחת.

עדי אבירם: יש לי בעיה עם הגשת הבקשה על ידי ההורים.

עדי אבירם: בוא נגיד שזה צד אחד שהוא מאוד קשה.

שירלי פינטו קדוש: אני רק רוצה להבין מהדברים שלך בצורה פשוטה.

שירלי פינטו קדוש: יש איזשהו הורה שזקוק להנגשה כזו או אחרת עבור הילד שלו או הורה שזקוק לתרגום באספת הורים לשפת סימנים, למי הוא פונה?

שירלי פינטו קדוש: בואי נתחיל מלמי הוא פונה כדי שיהיה ברור.

עדי אבירם: הוא אמור לפנות לרשות.

עדי אבירם: ברשות בחינוך אמור להיות אדם שמתעסק בהכול.

עדי אבירם: אני מדברת איתך כי באתי מרשות גדולה, אז הייתה מחלקה.

שירלי פינטו קדוש: ואותו אדם אמור לתת לו מענה לפי התקנות, נגישות פרטנית וכל מה שהוא צריך.

עדי אבירם: נכון.

עדי אבירם: ברשות ברגע שהגשת הבקשה היא באחריות ההורה.

עדי אבירם: אם ההורה לא הגיש את זה בזמן אלו גלגלים שמאוד קשה להניע אותם בלחץ.

שירלי פינטו קדוש: איך הוא יודע מה לוחות הזמנים?

שירלי פינטו קדוש: לדוגמה, יש אספת הורים שנקבעת לעוד שבוע, זה זמן סביר?

שירלי פינטו קדוש: לא סביר?

שירלי פינטו קדוש: איך מעדכנים את ההורים?

עדי אבירם: זמן סביר לבקש שפת סימנים זה לא שבוע, אבל זה משהו שיודעים אותו הרבה מראש.

עדי אבירם: זה בדיוק כמו התכנון של טיולים.

עדי אבירם: הרשות צריכה להגיש בקשות מראש למשרד החינוך להנגשה של המקומות האלה של הטיולים, לכספים, לאוטובוסים.

עדי אבירם: זאת זכות שמשרד החינוך גם נותן לרשויות, אבל אם הם לא בנו את זה מראש, ותמיד סומכים על ההכנה של ההורים ועל הבקשה של ההורים, גם בהנגשה פיזית יותר, לא בהנגשה - - -

שירלי פינטו קדוש: השאלה אם ההורים מודעים לזכויות שמגיעות להם ולילדים שלהם – למי פונים?

שירלי פינטו קדוש: איך פונים?

שירלי פינטו קדוש: כמה זמן הם צריכים לפנות מראש?

עדי אבירם: זה מאוד תלוי, כי באתי מרשות גדולה שבה בנינו את זה בצורה כזאת, אבל עדיין נתקלתי בבקשות שהגיעו בדקה ה-90 בשביל לעשות מעלית.

עדי אבירם: ואז את אומרת: אוקיי, התקנו את המעלית באיחור של שנה אחרי שהילד נכנס.

עדי אבירם: אבל ההורה הגיש את הבקשה, הוא שלח את האישה בבקשה, ולא סיפרו שהילד צריך הנגשה.

עדי אבירם: הילד עלה מהגן לכיתה א', זאת אומרת שבכיתה א' אתה יודע שאתה צריך, אבל אם הילד לא הלך במסלול הרגיל, הילד לא קיבל את ההנגשה בזמן, כי פתאום החליטו שמכניסים אותו לגן דתי.

שירלי פינטו קדוש: מה זה אומר "המסלול הרגיל"?

עדי אבירם: יש גן באותו אזור רישום ויש את בית הספר היסודי.

עדי אבירם: אם הוא הלך לאזור רישום אחר לבית ספר דתי הוא צריך להגיש את הבקשה מחדש, והרשות לא יודעת שהוא רוצה ללכת לבית ספר דתי.

עדי אבירם: כשהוא מגיע לחטיבה הוא צריך להגיש מחדש.

עדי אבירם: הרשות צריכה לבנות את המסלול הזה.

עדי אבירם: זה עדיין לא יפתור, אבל צריך איזשהו שיתוף אחר שהרשות בונה מסלול עם מתי"א.

עדי אבירם: כשהיא יודעת שיש ילד שמסיים את כיתה ה' היא כבר צריכה להכין את החטיבה, בכיתה ח' היא כבר צריכה להכין את התיכון.

עדי אבירם: ואם מחכים כל הזמן להורה, אז זה משהו חסר.

עדי אבירם: אני לא נתקלתי בזה.

שירלי פינטו קדוש: השאלה אם הרשות המקומית אחראית לפרסם את הזכאות של ההורים – איזה הנגשות, תקנות, כמה זמן יש להם?

עדי אבירם: כן, בהנגשה שנה וחצי.

שירלי פינטו קדוש: איך הם מפרסמים את זה להורים?

עדי אבירם: אמורים לעשות את זה באתר האינטרנט.

עדי אבירם: היום לרוב הרשויות יש באתר האינטרנט את מה שדיברה עליו מירב, את הנוהל והטפסים והרישומים.

עדי אבירם: רוב הרשויות הכניסו את זה לאתר האינטרנט שלהן.

עדי אבירם: אנחנו עובדים על זה כל הזמן בתפקיד היום.

עדי אבירם: אני כל הזמן מעודדת אותם לפרסם באינטרנט, להכניס את המידעים, ללמד את מחלקות הרישום, לוודא את זה, לבדוק את זה, להוסיף את זה כשאלה, כמו ששואלים באירועים.

עדי אבירם: במידה ומישהו נדרש להנגשה פרטנית ברישום אנחנו מעודדים לעשות את זה היום.

עדי אבירם: זה אחד הדברים החזקים כדי לקדם את זה, אבל עדיין יש המון דברים שיהיה לרשות קשה לעשות את זה אם זה יבוא רק אחרי שההורה יגיש את הבקשה.

עדי אבירם: אני רואה את זה.

שירלי פינטו קדוש: אני מסכימה עם הצד של האחריות האישית, אבל אני חושבת שיש כאן אחריות גם על הרשויות המקומיות לדאוג לפנות להורים, הם יודעים איזה ילדים נמצאים במסגרות, לפנות אל ההורים מראש, לשלוח להם פליירים, להביא להם למסגרת.

שירלי פינטו קדוש: ולא כל פעם ההורה צריך להתמודד ולהיות במלחמה ובכוננות כדי לראות שכל המקומות יהיו נגישים לילד.

שירלי פינטו קדוש: שיהיה רצף.

עדי אבירם: נכון.

עדי אבירם: זה מה שבתוכנית, שב-vision שלי להעביר לרשויות, ממש לבנות את הרצף, לשבת עם מתי"א, קודם כול לדעת ברשות בדיוק כל אחד מה מסלול חייו במוסדות החינוך.

עדי אבירם: לגבי ההנגשה הכללית שדיברתם עליה, אז אנחנו יודעים גם על 40% נגיש, שזה לא מספיק.

עדי אבירם: אבל באמת המון רשויות, גם אלה שלא, לא מוכר לי 71 הרשויות שלא, כי מאז שאני בתפקיד בשלטון המקומי דאגתי להעביר להמון רשויות את הטבלאות שמירב דיברה עליהן כדי למשוך את הכספים ואת ההרשאות.

עדי אבירם: אז גם על זה אנחנו עדיין עושים עבודה.

שירלי פינטו קדוש: באמת עלתה פה קודם שאלה של חברת הכנסת מיכל וולדיגר ויושבת-ראש הוועדה אפרת רייטן לגבי זה ש-71 רשויות לא פנו אפילו להנגשת בתי ספר.

שירלי פינטו קדוש: אולי את יכולה לעזור לנו להבין?

עדי אבירם: אז זהו, זה משהו שאני לא מכירה את הכמות הזאת, אני מכירה הרבה פחות.

עדי אבירם: מאז שאני פה נתקלתי עם איזה עשר רשויות שקיבלו ממני את הטופס שהיא דיברה עליו, מה הם צריכים למלא כדי להכין.

עדי אבירם: אני עוזרת להם להכין את הטפסים.

עדי אבירם: עדיין אני יכולה להגיד שה-110,000 שקלים האלה שעליהם דיברו מרתיע המון רשויות.

עדי אבירם: המון רשויות אומרות: כשיגיעו בקשות אני אעשה את הכול פיקס.

עדי אבירם: 110,000 שקלים הם לפעמים רק החלק התכנוני, זאת אומרת שהם לא מכסים הרבה, הם סכום מאוד נמוך.

עדי אבירם: יש כאלה שבחרו להחליט שהם לא עושים את זה, באמת כמו שאמרתם.

עדי אבירם: הפריפריה והערבים, אל תעשו אותם הגרועים.

עדי אבירם: לא, יש אצלם עבודה יפה, הם ממש לא החלק הגרוע.

עדי אבירם: זאת אומרת שזה מכלול כזה שרשויות אמרו: כשיהיה לי פרטני אני אעשה.

עדי אבירם: למה לעשות מראש אם אין.

עדי אבירם: יש כל מיני מחשבות, ואנחנו עובדים כל הזמן על איך לקדם.

עדי אבירם: אנחנו לא נותנים להם להסתכל רק על המטרה של הכסף.

עדי אבירם: אנחנו מלמדים אותם איך לעשות את זה נכון.

עדי אבירם: על 18 בתי ספר קיבלתי כסף אז כשעבדתי.

עדי אבירם: 18 בתי ספר, מיליון ו-800,000.

עדי אבירם: רק על התכנון את צריכה מיליון.

עדי אבירם: היו בתי ספר שהביצוע עלה בהם גם 400,000 שקל.

עדי אבירם: אז הכסף זה לא רק העניין.

עדי אבירם: אנחנו מנסים להעביר את זה היום כתפיסת חיים.

עדי אבירם: אני יושבת עם הרבה רשויות ואנחנו בונים את זה מעבר לכסף, קודם כל שזה יבוא מהבפנים שלהם.

עדי אבירם: אני עובדת איתם פרטני איך לעשות את זה.

עדי אבירם: תראי, אנחנו כבר הרבה יותר מ-40%.

עדי אבירם: הנתון של 40% הוא מלפני שנה.

עדי אבירם: המון רשויות עובדות עובדות עובדות ומתקדמות, ואני מאמינה שיהיה שינוי מהותי, בעיקר בהנגשה הכללית.

עדי אבירם: הפרטנית הוא לא כזה קשה, הוא פשוט העניין של השילוב עם הזמן.

עדי אבירם: חשוב מאוד לעשות את הבקשות בזמן הנכון.

עדי אבירם: אני מאמינה בזה.

שירלי פינטו קדוש: תודה רבה.

עירית שביב-שני: אני רוצה להוסיף משהו.

שירלי פינטו קדוש: אנחנו קצת לחוצים בזמן.

שירלי פינטו קדוש: יש לנו שני דוברים שאני רוצה לתת להם את זכות הדיבור.

שירלי פינטו קדוש: רק בקצרה, אם תוכלי.

עירית שביב-שני: אני רק רוצה להבהיר.

עירית שביב-שני: פשוט ציינתם את 70 הרשויות, חלקן פשוט יישובים כפריים שלא צריכים הנגשה, אז הם פשוט לא תוקצבו.

שירלי פינטו קדוש: הבנתי.

שירלי פינטו קדוש: תודה רבה.

שירלי פינטו קדוש: הזמן שלנו מאוד קצר, ולצערי אנחנו נאלצים לסיים את הדיון בקרוב.

שירלי פינטו קדוש: יש לנו ממש דקת דיבור לכל דובר.

שירלי פינטו קדוש: אני רוצה לתת זכות דיבור לבועז אחד העם, יושב-ראש המרכז הישראלי ללימודי חירשות – לא נמצא; נעבור לדובר הבא – יעל וייס מעמותת אופק ילדינו.

יעל וייס-ריינד: תודה רבה.

יעל וייס-ריינד: אני מודה לכם.

יעל וייס-ריינד: קודם כל אני רוצה להודות באמת לוועדה על הדיון החשוב הזה.

יעל וייס-ריינד: לא אכביר כי אני מבינה שאין לי הרבה זמן.

יעל וייס-ריינד: אני חושבת שאחד הדברים, וגם בועז עמיתי מהמרכז הישראלי ללימודי חירשות, זה דבר שמדאיג אותנו מאוד כבר כמה חודשים, וזאת העובדה שהמפקחת הארצית על לקויות חושיות ועל כל נושא ההנגשה במשרד החינוך יצאה לגמלאות החל מתחילת חודש ספטמבר.

יעל וייס-ריינד: לא התמנה אף אחד במקומה.

יעל וייס-ריינד: פנינו בנושא לשרת החינוך, למנכ"ל המשרד, ולגברת אינה זלצמן, שהיא סמנכ"ל בכירה ומנהלת המינהל הפדגוגי.

יעל וייס-ריינד: לא קיבלנו על כך תשובות.

יעל וייס-ריינד: מה שקורה היום בפועל, נאמר לי, עוד פעם, לא באופן רשמי, שימונה מישהו, אבל כרגע אין אף אחד שאחראי על נושא ההנגשות האלה.

יעל וייס-ריינד: אנחנו חושבים שזה חמור.

יעל וייס-ריינד: זה לא משהו שלא יכלו להתכונן אליו.

יעל וייס-ריינד: ידעו שהגב' שולמית כהן יוצאת לפנסיה, ידעו שצריך למנות מישהו, ולא טרחו.

יעל וייס-ריינד: והיום אין אף אחד שאמון על כל נושא ההנגשה לילדים עם לקויות ראייה ולילדים עם לקויות שמיעה במערכת החינוך, מי שינחיל את התורה, ידריך צוותים.

יעל וייס-ריינד: הנגשה זה לא רק דברים חומריים, זה לא רק מבנים, זה גם כל הנחיית ההנחיות, מורים, מורות תומכות ראייה, מדריכות מחוזיות, מתי"אות.

יעל וייס-ריינד: את כל הדבר הזה פשוט אין מי שמרכז במשרד החינוך.

יעל וייס-ריינד: ואנחנו מבקשים תשובות ממשרד החינוך.

יעל וייס-ריינד: קודם כל מינוי של ממלא-מקום, ממלאת-מקום באופן מיידי עד שימונה מישהו, עד שיצא מכרז, עד שימנו מישהו.

יעל וייס-ריינד: אבל לא ייתכן ששנת הלימודים תיפתח ואין בן אדם בתפקיד הזה.

יעל וייס-ריינד: זה נושא אחד.

שירלי פינטו קדוש: תודה.

שירלי פינטו קדוש: אשמח להתייחסות, פשוט אם את רוצה לסיים בקצרה, ואז התייחסות כללית.

יעל וייס-ריינד: אני אסיים בקצרה על עוד דבר.

יעל וייס-ריינד: אנחנו יודעים גם על הנגשות מאוד פשוטות לילדים עם לקויות ראייה, מגיעות אלינו המון פניות.

יעל וייס-ריינד: יש לי למשל מקרה של ילד שלא התחיל את שנת הלימודים מפני שלא נעשו הנגשות בבית הספר, שזה סימון שבילים, מדרגות, מעקות.

יעל וייס-ריינד: הילד לא יכול להתנייד בבית הספר, וההורים לא יכולים לשלוח אותו.

יעל וייס-ריינד: זאת רק דוגמה.

יעל וייס-ריינד: אז אני יודעת שזה לא בכל הרשויות, אבל יש רשויות שמאוד מאוד מתמהמהות.

יעל וייס-ריינד: נושא של הצללה למנוע סנוור, נושא של תאורה מתאימה.

יעל וייס-ריינד: יש רשות מסוימת שלקח לה חצי שנה להחליף מנורות בבית הספר.

יעל וייס-ריינד: אז אנחנו מבקשים שהפיקוח יהיה יותר חזק על חלק מהרשויות המקומיות שלא עושות את מה שהן צריכות.

יעל וייס-ריינד: ודבר אחרון ממש בקצרה, זה נושא של פעילות בחברת השווים של ילדים עם לקויות ראייה.

יעל וייס-ריינד: זה היה מופעל על ידי משרד החינוך עד שנת הלימודים הקודמת.

יעל וייס-ריינד: זה הועבר לאחריות משרד הרווחה, והם אמורים להפעיל מועדוניות בחברת השווים, זה חלק מהותי, שיקומי, חיוני לילדים עם לקות ראייה, אבל אין תקציב להסעות.

יעל וייס-ריינד: אנחנו מדברים על תקציב מאוד קטן, כי זה מספרים מאוד קטנים, ועדיין לא אושר תקציב להסעות של הילדים לפעילות.

יעל וייס-ריינד: זה גם חלק מההנגשה.

יעל וייס-ריינד: ואיך ייתכן שילד עם לקות ראייה או עיוור לא ילמד איך להתנייד עם מקל או לא ילמד כישורים תפקודיים בסיסיים שיאפשרו לו לתפקד כבן אדם עצמאי?

יעל וייס-ריינד: אנחנו קוראים לוועדה לפנות בדחיפות למשרד הרווחה להסדיר את נושא ההסעות למועדוניות.

יעל וייס-ריינד: אני מודה לכם מאוד.

יעל וייס-ריינד: תודה רבה.

שירלי פינטו קדוש: תודה רבה.

שירלי פינטו קדוש: אני מודה לך על הדברים.

שירלי פינטו קדוש: לפני שאנחנו סוגרים את הדיון אני רוצה לתת לדור ממועצת את התלמידים את זכות הדיבור.

דור שניידר: תודה רבה.

דור שניידר: אני באמת רוצה לברך על הכינוס החשוב הזה.

דור שניידר: אני נמצא כאן היום בשני כובעים, הכובע הראשון כאמור הוא מועצת התלמידים והנוער הארצית, והכובע השני הוא שגם אני תלמיד עם לקות שמיעה, ואני רוצה לגעת בכמה נקודות.

דור שניידר: דובר פה המון על הנגישות הפיזית, אז אני לא אחזור עליה.

דור שניידר: אני רוצה לגעת בהיבטים האחרים, בין אם זה בחינוך הבלתי פורמלי, בשילוב של התלמידים עם צרכים מיוחדים בחינוך הבלתי פורמלי.

דור שניידר: הקורונה פגעה עוד יותר בעמותות שעוסקות בנושאים האלו, אם זה פגיעה כלכלית של על סף סגירה או של סגירה לגמרי של המקומות האלו שמסייעים לתלמידים האלו מבחינה רגשית ולימודית.

דור שניידר: ואני רוצה לגעת בנושא נוסף, בכל העניין החברתי בבתי הספר.

דור שניידר: גם ככה תלמידים עם מוגבלויות וצרכים מיוחדים עוברים הרבה דברים לא פשוטים בכלל, וגם כל מיני פעילויות חברתיות שקורות בתוך בתי הספר מגדילות את הפערים בין התלמידים עם הצרכים המיוחדים לבין בלי הצרכים המיוחדים.

דור שניידר: בין אם זה כשיוצאים להצגות וההצגה לא מונגשת או בין אם זה טיולים או בריכות או כל מיני אירועים שקורים בתוך בתי הספר, שלא מונגשים לתלמידים ויוצרים פערים, ומציבים את התלמידים האלו במקומות לא נעימים.

דור שניידר: נושא אחרון שאני רוצה לגעת בו זה נושא ההתאמות לתלמידים.

דור שניידר: ההתאמות נקבעות על פי הנתונים הרפואיים בלבד בלי כל התייחסות לילד שצריך ולצרכים שלו, וזה יוצר שתי בעיות.

דור שניידר: האחת זה חוסר בהתאמות, לילד חסרות התאמות, לא מספיק מה שהוא מקבל מבית הספר וממשרד החינוך, או עודף בהתאמות.

דור שניידר: התאמות שהן יותר מדי, שמקלות על ילד בצורה מאוד מאוד מוגזמת, שזה מוביל – שמעתי על הרבה סיפורים על ילדים שיודעים שיש להם הכול, כל ההתאמות מונחות בפניהם, והם לא צריכים להתאמץ כי הם יודעים שהם יצליחו גם בלי ההתאמות האלו.

דור שניידר: זה גורר אחר כך השלכות גם על הצבא, גם על הלימודים באקדמיה, גם על החיים בכלל בשל ההקלה, ושלפעמים מלווה גם ברחמים שלא צריכים להיות.

דור שניידר: אני מודה על הכינוס הזה, ומקווה שמפה ייצאו הלאה עם הרבה נקודות שאמרו פה אנשים חשובים לפניי, ושבאמת הנושאים האלו יטופלו.

דור שניידר: תודה רבה.

שירלי פינטו קדוש: תודה רבה.

שירלי פינטו קדוש: תודה לך על הדברים.

שירלי פינטו קדוש: אני רוצה לבקש התייחסות של משרד החינוך.

שירלי פינטו קדוש: יש עוד דוברת אחת לפני, אני מתנצלת.

שירלי פינטו קדוש: לי מויאל, מנכ"לית לי"ן, למען ילדים נכים בישראל.

לי מויאל: שלום לכולם.

לי מויאל: תודה רבה על זכות הדיבור.

לי מויאל: יש כמה נושאים שלא כל כך נגעתם בהם, וחשוב לי גם להביא אותם.

לי מויאל: כל נושא של ציוד שיקומי במסגרות.

לי מויאל: הורים רבים פנו אליי שהם צריכים לשלם מכיסם על הציוד השיקומי.

לי מויאל: וגם אם יש ציוד שיקומי יוצא הרבה פעמים שכמה ילדים נמצאים על אותו ציוד, ומשתמשים באותו ציוד, שזה משהו נוראי, גם הזנה.

לי מויאל: בחלק מהמעונות ומהמקומות ההזנה נופלת על ההורים אם יש הזנה מיוחדת, אנשור ודברים כאלה.

לי מויאל: אלו גם דברים שלא מקבלים.

לי מויאל: בנוסף לזה רציתי מאוד לדבר על המחסור הענק במסגרות חינוך מיוחד.

לי מויאל: השנה יש 1,000 ילדים שלא קיבלו שיבוצים למסגרות מותאמות, חלקם נאלצו להישאר בבית עם ההורים, וחלקם משובצים במקומות שלא מתאימים להם.

לי מויאל: אנחנו מדברים בעיקר על הגיל הרך, שזה מאוד מאוד קריטי להתפתחות של הילד בשלבים המוקדמים האלה, או שפשוט אין להם הנגשה והם גם נזרקו למערכת בלי מצופים, מה שנקרא.

לי מויאל: עוד דבר שאני רוצה לדבר עליו שגם לא דובר זה על סייעות, זה סוג של הנגשה.

לי מויאל: אין ספק שסייעת היא ההנגשה העיקרית לילד שמשולב במסגרת הרגילה.

לי מויאל: בתור אימא שהילדה שלה הייתה משולבת שלוש שנים בחינוך הרגיל – משתמשים בסייעות לצורכי המסגרת, מונעים מהם לדבר עם ההורים, ממש אומרים להם: אתם לא מדברים עם ההורים, אתם מדברים איתנו, אנחנו מעבירים להורים את המידע.

לי מויאל: הם משתמשים בהן.

לי מויאל: כמה פעמים קרה שהמורה השאירה את הסייעת שלי עם הכיתה והלכה להכין לעצמה קפה.

לי מויאל: התלוננתי על זה ולא התייחסו אליי.

לי מויאל: זה דבר נוראי שבאמת צריך לשים עליו את הדעת ולפקח עליו.

לי מויאל: אי-אפשר להשתמש בסייעת שמיועדת לילד עם צרכים מיוחדים לצורכי המסגרת.

לי מויאל: סייעת שייכת לילד, היא לא שייכת למורה, והיא לא שייכת לבית הספר.

לי מויאל: היא שייכת לילד על מנת לעזור לו ולהנגיש לו את הכיתה ואת השיעור ואת כל הקשיים שלו.

לי מויאל: עוד דבר זה שאם יש כמה ילדים משולבים בכיתה יש סייעת אחת לשני ילדים, שלושה ילדים.

לי מויאל: עוד פעם, פוגעים פה בזכות הילד לקבל את הסייעת.

לי מויאל: דבר אחרון שחשוב לי להגיד זה עניין ההסעות.

לי מויאל: ההסעות לא מונגשות, לא מותאמות, לא המלווים, אין פיקוח על הנהגים.

לי מויאל: לצערנו, בימים האחרונים כבר שמענו על כמה מקרים, על ילד בן שנתיים עם צרכים מיוחדים שנשכח בהסעה, על ילדה שהוטרדה מינית, על ילד שהורידו אותו במקום לא נכון, כשההורה לא חיכה והילד חצה כביש לבד.

לי מויאל: אין פה הנגשה, הרשויות המקומיות זורקים את זה מאחד לשני, ההסעות לא מונגשות, שזה מאוד קריטי.

לי מויאל: ילדים עם כיסא גלגלים שמקבלים רכב שלא מותאם לכיסא גלגלים, ילדים עם פגיעות גפיים עם קשיי הליכה, ומביאים איזשהו שרפרף כדי שהם יעלו להסעה במקום שיהיה מעלון או איזושהי יכולת לעלות להסעה עצמה.

לי מויאל: דברים שבאמת יש לשים עליהם גם את הדעת.

לי מויאל: זה רק חלק מהנקודות שיש לי, העברתי.

לי מויאל: יש לי עוד נקודות, אבל על חלק מהן דיברו, אם זאת הנגשה לא פיזית שהיום מאוד קשה.

לי מויאל: אני יכולה להגיד לך שאני כבר חצי שנה מחכה לטאבלט מונגש עם לוח תקשורת לבת שלי, ועדיין לא קיבלתי את זה.

לי מויאל: את כל האישורים הגשתי כבר בשנה שעברה, ועד עכשיו אף אחד לא אומר לי איפה זה עומד בכלל.

שירלי פינטו קדוש: לא קיבלת שום תשובה בנושא?

לי מויאל: לא.

לי מויאל: אני לא יודעת גם למי לפנות.

לי מויאל: המורה אומרת לי שהיא תבדוק, והיא בודקת, וגם לה אין תשובות.

לי מויאל: והרשות המקומית עדיין לא טיפלה בזה.

לי מויאל: יש דברים יותר חשובים, והילדה שלי עד עכשיו נמצאת ללא לוח תקשורת, ילדה שלא מדברת ואין לה דרך אחרת לתקשר עם הצוות.

לי מויאל: וזה לא רק אצלי, פגשתי במקרים לגבי טאבלטים מונגשים.

לי מויאל: בהמון מקומות לוקח חודשים על חודשים עד שהילד מקבל את הטאבלט המונגש שלו, אם בכלל.

לי מויאל: תודה רבה.

שירלי פינטו קדוש: תודה.

שירלי פינטו קדוש: תודה לך על הדברים.

שירלי פינטו קדוש: יש לנו את מנחם גולדין בזום מארגון קשר משפחות עם צרכים מיוחדים?

שירלי פינטו קדוש: תעלו את דיאנה, ובינתיים אני מבקשת ממשרד החינוך ומנציגי הרשויות המקומיות להשיב ולהתייחס בקצרה לדברים שנאמרו פה ולשאלות שעלו מהדוברים בזום.

שירלי פינטו קדוש: הבעיות שעולות פה הן לא מעטות.

שירלי פינטו קדוש: עולות פה בעיות של ההסעות, ובנוסף גם 71 הרשויות שלא פונות להנגשה, אותם תלמידים שחיים באותן ערים לא מקבלים את ההנגשה.

שירלי פינטו קדוש: אני רוצה לחשוב יחד איתכם אפילו על פתרונות איך – זה חוסר מודעות של הרשויות?

שירלי פינטו קדוש: של ההורים?

שירלי פינטו קדוש: למה הם לא מקיימים את התקנות האלה?

שירלי פינטו קדוש: דיאנה.

דיאנה בארון: תודה רבה.

דיאנה בארון: תודה, כבוד היושבת-ראש, תודה לכל הנוכחים על זכות הדיבור.

דיאנה בארון: רצינו להתייחס למשהו שפחות עלה בדיון, ולמרבה הצער כשמשרד החינוך הגיב לנושא הזה, עורך דין אילן שי, אז הוא ציין שהוא לא יכול לדבר על דרישות שלא נוגעות לזכות מכוח חוק החינוך המיוחד.

דיאנה בארון: רציתי לדבר על אוכלוסיית התלמידים עם האוטיזם.

דיאנה בארון: יש היום 32,000 תלמידים עם אוטיזם במערכת החינוך, וכדי להבטיח שוויון בחינוך והנגשה לשוויון, אז בעצם צריך לוודא לא רק את הזמינות של החינוך, אלא גם שכל ילד וילדה יקבלו את ההזדמנות האמיתית ללמוד במערכת החינוך שמפתחת כישורי חיים ומלמדת מיומנויות וכישורים שיעזרו להם לחיות חיים עצמאיים ומשמעותיים בקהילה בהמשך.

דיאנה בארון: אז בעצם חייבים לדבר על הנגשה מותאמת מוגבלות בהתאם לצרכים של התלמיד או התלמידה.

דיאנה בארון: אנחנו מאוד מתחברים למה שמנכ"לית עמותת לי"ן אמרה בנושא הסייעות.

דיאנה בארון: כשמדברים על הנגשה חייבים לדבר גם על סייעות.

דיאנה בארון: גם בחינוך המיוחד וגם בחינוך הרגיל יש מחסור אדיר בסייעות.

דיאנה בארון: שנת תשפ"ב נפתחה במחסור של כ-1,500 סייעות ברשויות המקומיות ברחבי המדינה.

דיאנה בארון: תלמיד משולב שנמצא על הרצף האוטיסטי שצריך סייעת שילוב ולא ניתנת לו, אז מדובר בעצם בפגיעה אקוטית בנגישות שלו לחינוך.

דיאנה בארון: התלמיד הולך בעצם בלי המכשיר או הכלי שעוזר לתווך לו את הסביבה, ולהתגבר על חסמים שעומדים בפני ילדים עם אוטיזם מעצם המוגבלות בסיטואציות חברתיות או לימודיות גם בשיעורים וגם בהפסקה.

דיאנה בארון: ומה שקורה זה שהסייעות הן עובדות של הרשויות המקומיות, אבל האחריות המקצועית היא של משרד החינוך.

דיאנה בארון: יש פינג-פונג כזה של העברת האחריות לגבי הסדרת המקצוע מאחד לשני.

דיאנה בארון: אבל המצב הוא שמרבית הסייעות, גם הסייעות שמגויסות, הן חסרות הכשרה לעבודה עם תלמידים עם מוגבלויות, ומוגבלויות קוגניטיביות ספציפיות.

דיאנה בארון: אז עד שהמקצוע של הסייעות לא יוסדר בדין ולא יהיה מקום נורמטיבי כמו תקנות שיחייב את הרשויות המקומיות או את משרד החינוך בהכשרה, יגדיר תנאי סף מתאימים, ויסדיר את הדרישות - - - יישאר כמו שהוא, וזה ימנע גיוס של כוח אדם, וכוח אדם איכותי ומוכשר.

דיאנה בארון: והמחסור בסייעות ימשיך, והנגישות לשילוב ולחינוך ימשיכו.

דיאנה בארון: אז בעצם מה שאנחנו מבקשים זה שכדי להבטיח שוויון אמיתי וחינוך חינם עבור תלמיד עם מוגבלות, ולמנוע מהם בעצם את מה שקורה בפועל, זה שהורים משלמים באופן פרטי כדי להביא סייעות יותר איכותיות – הם בעצם משלימים להם את ההכנסה בשביל לגייס סייעות ולתת לילדים שלהם את האפשרות להשתלב – אז משרד החינוך צריך לקחת אחריות, לגבש תוכנית עם יעדים בשביל לתת מענה ריאלי לתלמידים עם מוגבלות שזקוקים לסייעת במערכת החינוך, ולהשקיע את המשאבים שצריך בשביל להבטיח שוויון.

דיאנה בארון: תודה רבה.

שירלי פינטו קדוש: תודה רבה.

שירלי פינטו קדוש: נושא הסייעות הוא בהחלט אחד המחדלים שחייבים פתרון בהול, במיוחד עכשיו כשהתחלנו שנת לימודים חדשה ויש הרבה תלמידים שלא נכנסים לבית הספר, חייבים לטפל בנושא הזה.

שירלי פינטו קדוש: תודה.

שירלי פינטו קדוש: נציגי משרד החינוך, אשמח להתייחסות לכמה דברים, אשמח שתתמקדו ולא נתפזר בכל השאלות שעלו כאן, ובשאלה אחת שחשובה לי וראיתי שחזרה פה גם כמה וכמה פעמים, איך אנחנו פותרים את הנושא של החוסר?

שירלי פינטו קדוש: היה פה נתון של 71 רשויות מקומיות שעדיין לא הגישו בקשה ואפילו לא פנוי להנגשה, איך אנחנו פותרים ומשפרים את זה, לדעתכם?

מירב צדוק: אני רוצה עוד פעם להבהיר, כי עכשיו פונים אליי בווטסאפ בלי סוף לגבי ה-70 רשויות.

מירב צדוק: אני רוצה לתקן.

מירב צדוק: מדובר על 70 רשויות שלא תוקצבו, זה אומר רק בהנגשה הכללית.

מירב צדוק: זאת אומרת שיכול להיות שבפרטנית הם כבר סיימו את כל בתי הספר שלהם.

מירב צדוק: יכול להיות שחלק מהרשויות הן יישובים כפריים שלא צריכים הנגשה, כי בעצם בתי הספר בקומה אחת והכל נגיש.

מירב צדוק: בחלק מהרשויות יכול להיות שאין בתי ספר.

שירלי פינטו קדוש: כמה רשויות צריכות את ההנגשה המינימלית הזאת ולא פנו אליכם?

מירב צדוק: אני לא יודעת להגיד לך, אין לי את הנתון הזה.

מירב צדוק: בואו נתקן את זה, זה ממש לא 70 רשויות שלא פנו.

שירלי פינטו קדוש: תוכלו לבדוק את זה לפעם הבאה?

מירב צדוק: לפעם הבאה כן.

מירב צדוק: אבל רק בואו נדגיש את זה, כי אני פשוט מותקפת מכל הכיוונים לגבי הנתון הזה.

מירב צדוק: אז אין נתון כזה, אני מבהירה, מדובר על 70 רשויות שיכול להיות שתוקצבו במקומות אחרים.

מירב צדוק: הם פנו אלינו במסגרות אחרות, אבל לא בכללית.

שירלי פינטו קדוש: אז אני אשמח כן להבין למה ישנו פער בין הפניות שאני מקבלת מהשטח, ושמענו פה מהורים ומעמותות על חוסר הנגשה בתקנות הנגישות הפרטניות, שהם לא מקבלים את ההנגשה, לבין מה שאנחנו שומעים פה בוועדה.

שירלי פינטו קדוש: איך אנחנו מפרסמים את זה יותר לצוות ההוראה, לרשויות המקומיות, להורים?

שירלי פינטו קדוש: איך אנחנו מייעלים את התהליך?

אילן שי: ביחס לפרסום, יש חובה לרשויות המקומיות לידע את ההורים.

אילן שי: אני יודע שמבחינת הפרסום באתרי האינטרנט של רשויות מקומיות, ובאפיקי פרסום אחרים שנעשים במקביל לתהליך הרישום הכללי למוסדות החינוך, נעשה פרסום.

אילן שי: אם גם נעשה פרסום, גם אם יש עמוד אינטרנט, לא תמיד אנשים מגיעים אל עמוד האינטרנט או אל הפרסום הזה.

אילן שי: אפשר לקיים דיון ולראות איך אפשר לחדד את זה.

אילן שי: במיוחד לחדד את האפשרות שקיימת כבר הרבה שנים להורים לבצע רישום מוקדם.

שירלי פינטו קדוש: אני רוצה להעלות פה אופציה, אנחנו יודעים איפה חלק מאותה אוכלוסייה נמצאת, ואפשר לעשות איזשהו צעד מעבר לאתרי האינטרנט, אפשר להגיע לבתי הספר הייעודיים, לכיתות הייעודיות, לחלק פלאיירים, להסביר בצורה בהירה מה מגיע לאותו ילד עם מוגבלות, להורים שלו, מה הזכויות, איך הוא פונה.

שירלי פינטו קדוש: אפשר לעשות את זה פשוט יעיל יותר, להעלות את זה.

שירלי פינטו קדוש: כי לאתר אינטרנט הרבה הורים לא נכנסים, לא יודעים, או שזה נמצא באיזושהי לשונית שפחות נכנסים אליה.

שירלי פינטו קדוש: צריך משהו ויזואלי שמקבלים.

שירלי פינטו קדוש: זה משהו שאפשר להכניס גם במוסדות החינוך עצמם.

אילן שי: אני אביא את זה למשרד ונראה איך אפשר לקיים דיון על כיצד אפשר להביא את המידע באופן יותר יעיל להורים.

שירלי פינטו קדוש: ואני אשמח גם לקבל עדכונים במסקנות פה לוועדה.

מירב צדוק: אם אפשר אני אשמח להגיד שוב שלדוגמה ההורה עם מוגבלות השמיעה עם שלושת הילדים החירשים, אני אשמח מאוד אם הוא יפנה אלינו כדי שנבדוק את הפנייה שלו, ואם אפשר לסייע לו.

שירלי פינטו קדוש: זאת נקודה חשובה.

שירלי פינטו קדוש: אשמח להצטרף.

שירלי פינטו קדוש: כל ההורים לילדים גם מוגבלות, הורים עם מוגבלות, כמו שרן זנו העלה פה לוועדה, ואמר שהוא לא קיבל הנגשה.

שירלי פינטו קדוש: אני אשמח גם להתייחסות של משרד החינוך למה טרטרו אותו ממקום למקום.

שירלי פינטו קדוש: זה משהו שלא ברור להורים, אחריות של מי זה, אם זאת אחריות של הרשות המקומית, כן או לא.

שירלי פינטו קדוש: את התקציב מקבלים ממשרד החינוך או שאני טועה?

אילן שי: האחריות על ביצוע ההנגשה היא תמיד של הרשות המקומית או של התאגיד שמנהל את בית הספר.

אילן שי: רוב בתי הספר זה רשויות מקומיות, אבל יש גם בתי ספר שהם תאגידים שקיבלו רישיון להפעלת בית ספר.

אילן שי: משרד החינוך מתקצב את הרשויות המקומיות, אבל האחריות על ביצוע ההנגשה היא תמיד של הרשות.

שירלי פינטו קדוש: אז ביצוע ההנגשה היא של הרשות?

אילן שי: כן.

שירלי פינטו קדוש: הם אחראים להביא את ההנגשה.

שירלי פינטו קדוש: הורה כמו רן שפונה לתיאום פונה לרשות המקומית.

אילן שי: נכון, ההורה פונה לרשות המקומית.

אילן שי: אם הרשות המקומית מבקשת תקציב עבור ביצוע הנגשה היא צריכה לפנות למשרד החינוך.

שירלי פינטו קדוש: תודה רבה.

שירלי פינטו קדוש: אני אשמח לתשובה, לתגובה של שתי דקות של עדי מהרשויות המקומיות.

עדי אבירם: אני רוצה להגיד קודם כל שמבחינתי בשלטון המקומי הוקמה מינהלת לפני שנה שהמטרה שלה הייתה כל הנושא של נגישות, יותר מבני ציבור, מקום שאינו בניין, ולקחנו את זה לפן הכללי.

עדי אבירם: אנחנו יושבים עם רשויות פרטני, עוזרים להם לבנות תוכניות, כולל חינוך, כולל הכול.

עדי אבירם: אחד המודלים הראשונים שאני יושבת איתם זה איך להפוך את החינוך, איך לבנות את התוכניות, וזה משהו שקיים אצלנו.

עדי אבירם: אין ספק שצריך לעשות עוד המון עבודה.

עדי אבירם: ובנגישות הכללית עשרה ביקשו ממני בחצי שנה האחרונה את הטפסים, ועזרתי להם להכין.

עדי אבירם: עם כל הקורונה בחצי שנה האחרונה הייתי במספיק רשויות כדי לגלות מה הכשלים ואיפה הקשיים.

עדי אבירם: אז המטרה של המינהלת של השלטון המקומי היא לא רק מה שעשו בנושא של חוק ההסדרים, אנחנו ממש עוזרים פרטני לרשויות, ונגיע לכל תקלה ולכל דבר.

עדי אבירם: זאת המטרה, והראש שלי הוא שם.

עדי אבירם: באמת לראות מי צריך יותר עזרה, מי צריך יותר הכוונה, ובעיקר בחינוך.

עדי אבירם: ואנחנו עושים עבודה על זה.

שירלי פינטו קדוש: תודה רבה.

שירלי פינטו קדוש: אני אשמח לקבל את תשובת עיריית חיפה, בבקשה.

רוזט ברמן: הצטרפתי לא מזמן, אשמח שתעדכנו אותי בבקשה על מה בדיוק.

שירלי פינטו קדוש: בעצם אנחנו דנים פה בדיון בוועדה על הורה חירש שיש לו שלושה ילדים חירשים, הילדים מתחנכים במעון יום שיקומי במיח"א חיפה.

שירלי פינטו קדוש: הוא טוען שהוא פנה אליכם לקבל תרגום לאספות הורים וקיבל סירוב, הוא פנה לרשות המקומית וקיבל סירוב לבקשה.

שירלי פינטו קדוש: אשמח להתייחסות שלכם למקרה הזה בהתאם לתקנות שדיברנו עליהם.

רוזט ברמן: אני אשמח לבדוק את הנושא, כי אני לא מכירה את הפנייה הזאת, ולתת תשובה.

שירלי פינטו קדוש: תודה.

שירלי פינטו קדוש: אשמח גם לעדכונים.

רוזט ברמן: בסדר גמור.

שירלי פינטו קדוש: תודה.

שירלי פינטו קדוש: פספסנו איזשהו דובר?

שירלי פינטו קדוש: אני רוצה לסכם את הדיון.

שירלי פינטו קדוש: אני רוצה לבקש ממשרד החינוך ומהרשויות המקומיות לרכז מהשלטון המקומי – העלינו פה בוועדה את כל הנושאים, צריך להעלות את כל המודעות, מעבר לאתרי אינטרנט, לתקנות נגישות הפרטניות.

שירלי פינטו קדוש: מ-2018 ועד היום לא ראינו שום התקדמות בפרסום להורים, לצוותים.

שירלי פינטו קדוש: לקבל תשובות איך אפשר לייעל את העלאת המודעות לזכויות של ההורים, איך לפרסם את זה.

שירלי פינטו קדוש: אולי לפרסם את זה בטלוויזיה, בעלונים שמגיעים להורים לבתי הספר לילדים.

שירלי פינטו קדוש: לחשוב על פתרונות יותר יצירתיים, יותר עדכניים לעידן של היום.

שירלי פינטו קדוש: ברגע שנעלה את המודעות הזאת אני בטוחה שנצמצם פה פערים ועוולות בנגישות שקורים במערכת החינוך, ונשפר את רמת ההנגשה והשילוב של אותם ילדים במערכת.

שירלי פינטו קדוש: כי מה שהתקנות רוצות זה פשוט שיהיה שילוב.

שירלי פינטו קדוש: אני מקווה שלאט לאט נוכל להתקדם ביחד בשביל להוביל שהתקנות האלה ייושמו ויקבלו את המיצוי המלא שלהן, את הפוטנציאל האמיתי.

שירלי פינטו קדוש: תודה רבה לכולם על הדיון.

שירלי פינטו קדוש: הישיבה נעולה.