הוועדה המיוחדת לעובדים זרים, כנסת 24, פרוטוקול מספר 3, 2021-08-15 13:00

אבתיסאם מראענה: צהריים טובים לכולן ולכולם.

אבתיסאם מראענה: אני רוצה לפתוח את ישיבת ועדת העובדות והעובדים הזרים היום בהשתתפות בצערה של משפחת סאהר איסמעיל שנרצח הבוקר.

אבתיסאם מראענה: רצח מזעזע, טרגדיה נוראית.

אבתיסאם מראענה: אני רוצה לשלוח למשפחתו, לאלמנתו ולילדתו הקטנטונת חיבוקים ולהשתתף בצערם על רצח כל כך מיותר.

אבתיסאם מראענה: אני מנצלת את ההזדמנות הזו לקרוא למשטרה לעשות את עבודתה ברצינות ולמגר את האלימות ושפיכות הדמים בחברה הערבית.

אבתיסאם מראענה: הגיע הזמן שהדבר הזה יסתיים.

אבתיסאם מראענה: המחיר הוא כבד מדי.

אבתיסאם מראענה: זה הזמן שלנו כחברה ישראלית לחזק אחד את השנייה ולחזק את המשטרה שתעשה את עבודתה, בתקווה שזה יהיה הרצח האחרון, שארגוני הפשע בחברה הערבית יידעו שיש פה כוח, יש פה מדינה, יש פה שלטון והאלימות תמוגר.

אבתיסאם מראענה: אני רוצה להתנצל בפתח דבריי, הבריאות שלי לא בשיאה אבל היה לי מאוד חשוב כן לקיים את הדיון הכל-כך חשוב הזה לפני שאנחנו יוצאות לחופשה מרוכזת, שיהיה לנו על מה לחשוב ולהמשיך לעבוד גם בתקופה זו.

אבתיסאם מראענה: אני יודעת שיש מטופלות ומטופלים שצריכים וצריכות אותנו מאוד ומחכים ומחכות לעזרתנו.

אבתיסאם מראענה: כולי תקווה שנצליח להביא את הבשורה בהקדם.

אבתיסאם מראענה: בדיון שהתקיים לפני מספר ימים הצפנו בוועדה את האתגרים שעומדים בפני המטופלות והמטופלים.

אבתיסאם מראענה: הנושא היה מאוד-מאוד חשוב.

אבתיסאם מראענה: הדיון היום יעסוק בעיקר בזכויות העובדות והעובדים הזרים, מהגרות ומהגרי עבודה.

אבתיסאם מראענה: אני אתן את זכות הדיבור הראשונה לאלעד כהנא מ"קו לעובד".

אבתיסאם מראענה: אני אתן לך את הזמן להציף בפנינו את האתגרים, את המשמעויות, את הקשיים שנתקלות ונתקלים בהם העובדות והעובדים הזרים, מהגרות ומהגרי עבודה.

אבתיסאם מראענה: הבמה שלך.

אבתיסאם מראענה: בבקשה, אלעד.

אלעד כהנא: אני אעלה כמה בעיות מרכזיות שאנחנו מזהים.

אלעד כהנא: אנחנו עמותה שעובדת כבר 30 שנה עם עובדים מוחלשים במשק, בפרט מהגרי עבודה, בענף הסיעוד, שהוא הענף הגדול ביותר להגירת עבודה.

אלעד כהנא: חלק מהבעיות האלה נובעות מהחוק, חלק נובעות מהיעדר חוק, חלק נובעות מנהלים או מכרזים של גופים שונים.

אלעד כהנא: אני אדבר על הכול אבל אני חושב שכל אחת מהבעיות מונחת לפתחה של רשות אחרת.

אלעד כהנא: אני רק אתחיל ואומר שלפי הנתונים של רשות האוכלוסין וההגירה יש היום כ-55,000 מהגרות עבודה בסיעוד, רובן נשים – כ-80%-85% – מכל מיני מדינות, העיקריות הן: פיליפינים, סרי לנקה, הודו, אוקראינה, אוזבקיסטן ומולדובה אך יש גם מדינות נוספות.

אלעד כהנא: זה ענף די חריג – זה מוזר לדבר עליו כענף חריג כי הוא הענף הגדול ביותר אבל הוא כן חריג ביחס לענפים אחרים שיש בהם הגירת עבודה, כמו בניין וחקלאות – גם בכך שאין מכסות על העובדים ושאפשר גם להישאר פה הרבה מעבר ל-5 השנים שקבועות כנקודת המוצא בחוק הכניסה.

אלעד כהנא: מה שאומר שהעובדות שמגיעות לכאן מתבגרות פה הרבה יותר, בעבודה מאוד-מאוד שוחקת, ורובן נשים, שזה גם יוצא דופן מענפים אחרים.

אבתיסאם מראענה: מה אחוז הנשים?

אלעד כהנא: בין 80% ל-85% לפי הנתונים של הרשות.

אלעד כהנא: זה גם ענף שעד יוני האחרון לא היה בו הסכם בילטרלי.

אלעד כהנא: בענפי הבניין והחקלאות יש הסכמים בילטרליים.

אלעד כהנא: זה אומר שכל העובדות שנמצאות פה, אולי למעט כמה עשרות שהגיעו עכשיו מהפיליפינים, הגיעו בלי הסכמים בילטרליים.

אלעד כהנא: משמע, עם דמי תיווך מאוד-מאוד גבוהים.

אלעד כהנא: מכיוון שההסכם שעכשיו חל הוא רק עם הפיליפינים זה לא צפוי להשתנות מהותית.

אלעד כהנא: זאת אומרת, עובדות ממדינות אחרות שאין אתן הסכמים בילטרליים, כמו סרי לנקה, הודו, מולדובה וכו', ימשיכו כרגע להבנתי להגיע בלי הסכמים כאלה ועם דמי תיווך.

אבתיסאם מראענה: מהם דמי התיווך?

אבתיסאם מראענה: אתה יכול להרחיב על כך?

אלעד כהנא: כן.

אלעד כהנא: כשעובדת – לא רק בענף הזה אבל בענפים האחרים יש הסכמים בילטרליים – רוצה להגיע לישראל לעבוד באופן חוקי אצל מעסיק שגם יכול להעסיק אותה באופן חוקי מצדו, היא בעצם צריכה גורם מתווך.

אלעד כהנא: היא לא יכולה למצוא בעצמה את המעסיק.

אלעד כהנא: גם להסדרת האשרה צריך לפנות דרך לשכה פרטית בישראל.

אלעד כהנא: בפועל לא מגיעים סתם כך גם ללשכה הפרטית בישראל.

אלעד כהנא: השתרשה תופעה שהיא מאוד מוכרת – ואני חושב שאין עליה מחלוקת היום עם אף אחד, לא במדינה, לא בבית משפט, לא באקדמיה – שבמדינות המוצא של העובדים יש כל מיני גורמי תיווך מקומיים שבתמורה לתשלום מאוד-מאוד גבוה של כסף מקשרים את העובדים עם הלשכות בארץ כדי שהם יוכלו להגיע לפה באופן חוקי.

אלעד כהנא: אותם גופים בחו"ל גובים – למיטב ידיעתי, זה משתנה במדינה ובתקופה – 10,000 דולר כסכום התחלתי, וזה עלה עכשיו, ממה שאנחנו יודעים, בקורונה.

אלעד כהנא: זה סכום מאוד-מאוד גבוה, במיוחד אם אנחנו זוכרים מאיזה מדינות העובדות האלה מגיעות ושכשהן מגיעות לארץ הן גם עובדות כמעט תמיד בשכר מינימום, זאת אומרת שזה לא משהו שמכוסה מאוד מהר.

אלעד כהנא: לפי הנתונים שלנו, בין השנה לשלוש הראשונות זה רק החזר חובות.

אלעד כהנא: שלוש השנים הראשונות לעבודה זה רק החזר החובות שנוצרו בשביל לקחת את ההלוואה שתאפשר את אותם דמי תיווך להגיע לארץ.

אבתיסאם מראענה: אנחנו כמדינה חשופות לכל מה שקורה מבחינת דמי התיווך?

אבתיסאם מראענה: אנחנו יודעות איך זה קורה בעצם?

אלעד כהנא: אני חושב שזו שאלה שצריך להפנות למדינה, אבל אני כן אגיד שבגלל שאלה כספים שמשולמים בחו"ל יש קושי מעשי למדינה להתחקות אחרי מה שקורה שם.

אלעד כהנא: בגלל זה הפתרון שנחשב לפתרון הכי טוב הוא חתימת הסכם היא מדינת המוצא על ידי מדינת ישראל כדי שיהיה הליך גיוס מפוקח, הליך גיוס ממשלתי, שהרבה פעמים גם יש בו ממד של רנדומליות, למשל איזושהי הגרלה, שגם עובדות שעמדו בתנאי הסף עדיין יעברו איזושהי הגרלה כדי שתהיה פה איזושהי שרירותיות ואנשים לא ישלמו את אותם דמי תיווך, לא ישלמו שוחד וכו'.

אלעד כהנא: כאמור, זה עובד בענפים שבהם זה קיים, בבניין וחקלאות, ואנחנו נצטרך לראות איך זה יעבוד עם הפיליפינים.

אלעד כהנא: אני מניח שגם יהיו קשיים ותקלות שכולנו נצטרך לעקוב אחריהם.

אלעד כהנא: אני חושב שהאתגר הבא בתחום הזה – ועל זה כבר אני חושב שהמדינה תוכל לספר – הוא מה קורה במדינות אחרות שאתן עדיין לא נחתמו הסכמים.

אלעד כהנא: אני אגיד שבענף החקלאות למשל, ברגע שנחתם הסכם עם תאילנד רק מתאילנד מגיעים מהגרי עבודה ברישיון לעבוד בחקלאות.

אלעד כהנא: זה לא כך מן הסתם בסיעוד.

אלעד כהנא: זה שנחתם הסכם עם הפיליפינים לא אומר שרק מהפיליפינים יגיעו עובדים ועובדות.

אבתיסאם מראענה: למה?

אלעד כהנא: להבנתי, כדי לא לפגוע במטופלים הסיעודיים, בפרט כאלה שדוברי רוסית, אני מניח שיש להם צורך מאוד גדול בעובדים דוברי רוסית.

אלעד כהנא: לכן אני חושב שהאתגר פה הוא לקדם חתימה של הסכמים נוספים.

ענבל משש: נחתם גם עם סרי לנקה ויש משאים ומתנים, אבל תכף נעדכן.

אלעד כהנא: נכון, נחתם גם עם סרי לנקה בפברואר או מרס 2020 אבל למיטב ידיעתי הוא עוד לא מיושם.

אלעד כהנא: זה משהו שגם מבדיל את ענף הסיעוד מענפים אחרים, אותם שעבודי חוב.

אלעד כהנא: וכמובן, סוגיה שעלתה פה גם בדיון בשבוע שעבר, בג"ץ גלוטן, פסק דין של בית המשפט העליון מלפני 10 שנים שקבע ברוב דעות שחוק שעות עבודה ומנוחה לא חל על עובדות סיעוד שעובדות במתכונת העסקה ביתית.

אלעד כהנא: זה היה בג"ץ שאנחנו היינו בו וטענו שזה כן חל, וגם עמדת המדינה הייתה שהחוק אמור לחול.

אלעד כהנא: עמדת המדינה הייתה שהחוק הזה במתכונתו לא מתאים לענף ומצריך איזשהו שינוי חקיקה שהמדינה טענה שהיא מקדמת.

אלעד כהנא: מרגע שניתן פסק הדין שקבע שלא חל כלום לא קודם כלום – לפחות לא כאן, אני לא יודע, אולי בישיבות פנימיות.

אלעד כהנא: אנחנו בעצם 10 שנים כמעט מפסק הדין הסופי ולא ברור מה חל על העובדות האלה.

אבתיסאם מראענה: אז איך זה מתנהל?

אבתיסאם מראענה: החוק לא חל ואז מה קורה עם שעות העבודה והמנוחה?

אלעד כהנא: קודם כל, בעוד שפסק הדין התמקד בשאלה מאוד ספציפית של החובה לשלם תמורת שעות נוספות לעובדות שעובדות מעבר ל-8 שעות ביום, בפועל ההשלכות שלו ברגע שהוא קבע שהחוק לא חל הן יצירת מתכונת עבודה מאוד-מאוד בעייתית של 24/6.

אלעד כהנא: העובדות לא בהכרח עובדות את כל 24 השעות טכנית, אבל הן כן צריכות להיות זמינות לעבודה.

אלעד כהנא: כמובן שזה תלוי גם במצב המטופל.

אלעד כהנא: יש מטופלים שדורשים שהעובדת כל שעה תחליף אינפוזיה או טפטפת, יש עובדות שפחות, אבל הן עדיין צריכות להיות זמינות למטופל.

אלעד כהנא: זה יצר השלכה על השאלה של כמה הפסקה צריך לתת לעובד במהלך היום ומי אמור לדאוג למטופל במהלך הזמן הזה.

אלעד כהנא: ההנחה היא שהנטל הוא על העובדת אם היא רוצה הפסקה הרבה פעמים.

אלעד כהנא: היא צריכה למצוא מחליף או מחליפה.

אלעד כהנא: היא צריכה להתחנן שהמשפחה אולי תבוא ותעזור.

אלעד כהנא: אם המשפחה לא יכולה אין הפסקה.

אלעד כהנא: זה יצר שאלה על אורך יום המנוחה השבועי.

אלעד כהנא: בחוק הוא אמור להיות 36 שעות וברגע שנקבע שהחוק לא חל זה קוצר בפסיקת בתי הדין לעבודה ל-25 שעות.

אלעד כהנא: יש לזה המון-המון זרועות ואני מניח שיהיו עוד הרבה שאלות שיצוצו מעת לעת.

אלעד כהנא: יש פה גם שאלה גדולה של חוסר ודאות מה כן המצב הקיים.

אלעד כהנא: רק זה מייצר, אני חושב, עבודה.

אלעד כהנא: אני חושב שהציפייה של בית המשפט העליון כשהוא נתן את פסק הדין הזה הייתה שבאמת אמור להיות הסדר חלופי, לא ידוע מה תוכנו ואם הוא יהיה טוב או לא טוב, אבל זה לא קרה.

אלעד כהנא: אני חושב שזה משהו שהמדינה צריכה לקחת על עצמה להסדיר, לא רק לטובת העובדות, גם לטובת המטופלים.

אלעד כהנא: מטופל שהעובדת שלו בעבודה שגם כך היא קשה עובדת עם כזו מתכונת – זה בוודאי ישפיע עליו.

אלעד כהנא: עובדת שהיא שחוקה, שכנראה תהיה עייפה, אולי לא מרוכזת.

אלעד כהנא: אפשר לחשוב על הרבה רעיונות פה.

אלעד כהנא: אני לא בטוח שצריך לדבר על תוספת תשלום לשעות נוספות.

אלעד כהנא: אפשר לחשוב גם על הרחבת מענים למטופלים הסיעודיים במהלך היום, למשל הרחבת זכאויות למרכזי יום והנגשה שלהם, שהמטופל הסיעודי יוכל להיות בהם אולי בזמן שהעובדת מתרעננת.

אלעד כהנא: אולי תגמול של בני המשפחה של המטופל שיבואו לעזור.

אלעד כהנא: אני סתם זורק רעיונות שמן הסתם כל אחד מהם מורכב, אבל משהו צריך להיות מותנע מכיוון המדינה פה.

אלעד כהנא: חוץ מזה, זו גם העסקה שהיא העסקה פרטית.

אלעד כהנא: זאת אומרת, עובדות, אם הן מועסקות דרך המטופל הסיעודי – יש גם חברות סיעוד, תכף אני אגע בזה – לא מקבלות תלושים, אין חובת הפקדה לחשבון הפיקדון.

אלעד כהנא: ברוב הענפים האחרים של מהגרי עבודה המדינה יצרה חשבון פיקדון ממשלתי שמנוהל על ידי בנק המזרחי, שזכה במכרז, ומעסיקים צריכים להפריש אליו את הזכויות הסוציאליות של העובדים.

אלעד כהנא: זה נועד גם לוודא שהכספים האלה יופרשו להם כי קרנות הפנסיה שאליהן הכספים היו אמורים להיות מופרשים לא מוכנות לבטח מהגרי עבודה, וגם שהעובד ייצא כשנגמרת לו האשרה כי הכספים האלה יתקבלו אצל העובד במועד היציאה.

אלעד כהנא: זה לא חל בענף הסיעוד על העסקה פרטית.

אבתיסאם מראענה: למה?

אלעד כהנא: אין תקנות לזה.

אלעד כהנא: זו גם שאלה שצריך להפנות למדינה.

אלעד כהנא: זה אומר שאם בסוף ההעסקה למעסיק הסיעודי אין את הכסף – אין את הכסף.

אלעד כהנא: המקרים הכי קשים שאנחנו נתקלים בהם זה כשהמעסיק הסיעודי נפטר.

אלעד כהנא: בהעסקה הזו הרבה פעמים אנחנו מדברים על מטופלים קשישים, בהנחה שיחסי עבודה עובדים טוב העובד אמור ללוות את המטופל עד למותו, בימיו האחרונים, ולכן זו העסקה שהרבה פעמים נגמרת בפטירת המעסיק ולפעמים העיזבון ריק, אין שום דבר בעיזבון, אין כסף להיפרע ממנו.

אלעד כהנא: הגיעו לנו עובדות שעבדו פה 10 ו-15 שנים אצל אותו מטופל וחלק גדול מהכסף אמור להיות פנסיה ופיצויי פיטורין – היום זה 12.5% מהשכר – וזה לא הופרש, אין מאיפה להיפרע ואין מאיפה לקבל.

אבתיסאם מראענה: כמה מקרים כאלה מגיעים אליכם ל"קו לעובד"?

אלעד כהנא: לא המון.

אלעד כהנא: אני חושב שבשנה האחרונה הגיעו אלינו שתיים או שלוש עובדות, אבל כשהן כן מגיעות זה מקרים מאוד-מאוד קשים.

אלעד כהנא: זו באמת עובדת שנתנה את עצמה, בטח אם אצל אותו מטופל, וליוותה אותו, ואז היא מגלה שהכול ריק ונגמר ואין מאיפה להפקיד.

אלעד כהנא: אני כן חושב שמעבר לחובת ההפקדה, מעסיק שאין לו כסף כנראה יתקשה להפקיד גם במהלך הזמן, ופה המדינה צריכה להיכנס ולעזור לאותם מעסיקים בעינינו.

אלעד כהנא: מהצד השני של המעסיק הסיעודי יש גם את חברת הסיעוד הרבה פעמים, לא תמיד.

אלעד כהנא: זה חברה שזכתה במכרז של המוסד לביטוח לאומי והמעסיק הסיעודי יכול לבחור אם להתקשר אתה או לא.

אלעד כהנא: הבחירה היא האם לקבל את הקצבה מביטוח לאומי בכסף או דרך התקשרות עם החברה שאמורה לדאוג יחד אתו להעסקת העובדת.

אלעד כהנא: יש בזה הרבה דברים טובים.

אלעד כהנא: זה מכניס מעסיק שהוא קצת יותר ממוסד, עם תלושים, עם חובת הפקדה לפיקדון, אבל זה יוצר המון בלבול ובלגן שהרבה מהעבודה שלנו היא באותה תופעה של שיטת העסקה מקבילה.

אלעד כהנא: יש לנו מעסיק סיעודי שאין לו חשבי שכר, אין לו ייעוץ משפטי ונכנסת לתמונה חברה עם חשבי שכר, ייעוץ משפטי, זה יוצר פערי כוחות בין המעסיקים וכמובן מול העובדות עצמן.

אלעד כהנא: גם כל שיטת העסקה הזו היא שונה מאוד.

אלעד כהנא: אני לא אלאה בכל הפרטים אבל מאוד קשה גם למעסיק הסיעודי להבין מה חלקו בחובה.

אלעד כהנא: למשל, חברות הסיעוד מעסיקה לפי העסקה שעתית בעוד שהמעסיק הסיעודי מעסיק בהעסקה חודשית.

אלעד כהנא: יש לזה הרבה הבדלים.

אלעד כהנא: אנחנו חושבים שזה תחום שדורש הרבה הסדרה.

אלעד כהנא: אנחנו בקשר בנוגע לזה עם המוסד לביטוח לאומי שפרסם את המכרז.

אלעד כהנא: אנחנו מצפים שייצא מכרז חדש שיסדיר את הסוגיה הזו.

אבתיסאם מראענה: מתי הודיעו שיוציאו מכרז?

אבתיסאם מראענה: כל כמה זמן?

אלעד כהנא: אני לא יודע.

אלעד כהנא: זו שאלה שאפשר להפנות למוסד לביטוח לאומי.

אלעד כהנא: מעבר לזה יש עוד כל מיני בעיות שאני לא אלאה ואזכיר את כולן.

אבתיסאם מראענה: לצד כל העניין הכספי וההטבות הסוציאליות אני אשמח שתיקח אותנו קצת לחיים עצמם, לנפש של אותן מטפלות, ספר לי את הסיפור שלהן, מה ההתמודדויות שלהן, נשים, זוגיות, אהבה, נישואין, ילדים, מחזור.

אלעד כהנא: קשה לדבר על זה באופן גורף, מן הסתם, יש 55,000 עובדות בשנה ולכל אחת יש את הסיפור שלה.

אלעד כהנא: נתקלנו בסיפורים מאוד טובים, של ההעסקה מאוד טובה, שהעובדות מרוצות והמעסיקים מרוצים ונתקלנו בסיפורים מאוד לא טובים, שהמעסיק לא מרוצה, שעובדת לא מרוצה, ששני הצדדים לא מרוצים, אז יש מנעד מאוד-מאוד רחב.

אלעד כהנא: מן הסתם, במקרי הקצה, אם אנחנו מסתכלים על העובדות, יש גם את מה שאמרתי בשבוע שעבר, מקרים של הטרדות וכו'.

אלעד כהנא: כמובן שאלו מקרי הקצה, זה לא משקף את הכלל.

אבתיסאם מראענה: כשמגיעה אליכם עובדת או תלונות על הטרדה מינית, מה יש לכם לייעץ לה?

אלעד כהנא: אני צריך להגיד שרוב העובדות שמגיעות אלינו עם הסיפורים האלה לא באות בשביל לדבר על מקרה התקיפה, זה בדרך כלל עולה בעקיפין.

אלעד כהנא: אם למשל היא רוצה את הזכויות שלה מהמעסיק אבל היא לא יודעת איך לתבוע ואנחנו מתחילים לדבר אתה אז הנושא צץ.

אלעד כהנא: זה נושא שמאוד קשה לעלות לכל עובדת אני חושב, ובטח בסיטואציה הזו.

אלעד כהנא: כמובן שיש עובדות שמספרות רק לנו ומבקשות שאנחנו לא נפעל בנושא.

אלעד כהנא: אנחנו כמובן אומרים לעובדות שהן יכולות להגיש תלונה משטרה ואם העובדת מעוניינת אנחנו מגישים תלונה לרשות האוכלוסין וההגירה שתבדוק את המקרה.

אלעד כהנא: מן הסתם, הרבה פעמים הדברים האלה – אני מניח שהרשות תוכל להרחיב – הם מקרים של גרסה מול גרסה וזה משהו שמאוד קשה לקדם אותו.

אלעד כהנא: אני כן אגיד ששיטת ההעסקה של מהגרות עבודה בסיעוד היא תחת לשכות פרטיות שמעסיקות עובדות סוציאליות שאמורות להגיע לבית המטופל, לוודא שגם המטופל בסדר וגם העובדת בסדר.

אלעד כהנא: מהניסיון שלנו עובדות הרבה פעמים לא יודעות מה זו בדיוק האינסטנציה הזו.

אלעד כהנא: אני לא חושב שהן מבינות שאפשר לשתף בדברים האלה.

אלעד כהנא: וגם, בגלל שהעובדת סוציאלית מגיעה לדבר עם שני הצדדים ולוודא ששני הצדדים בסדר, לפחות על פניו זה יכול להיתפס כגורם שנמצא בניגוד עניינים.

אלעד כהנא: הרבה פעמים גם אין בהכרח לעובדת הסוציאלית מה להציע לעובדת.

אלעד כהנא: אני מדבר בפרט על מקרים של עובדות שנמצאות באשרה הומניטרית.

אלעד כהנא: זאת אומרת, הן השלימו 5 שנים, התחילו העסקה חדשה באשרה הומניטרית ומהשלב הזה הן לא באמת יכולות להחליף מעסיק.

אלעד כהנא: המעסיק היחיד שהן יוכלו לעבור אליו אם הן יתפטרו או יפוטרו הוא מעסיק בעל מוגבלות מאוד-מאוד קשה.

אלעד כהנא: זו לא עבודה שמתאימה לכל האנשים.

אלעד כהנא: לכן בפועל אלה המקרים שהגיעו לנו, עם העובדות הללו.

אלעד כהנא: אגב, לא רק עם תקיפות והטרדות, גם עם מקרים קלים יותר של הפרת זכויות.

אלעד כהנא: עובדות שאומרות: המעסיק רוצה שאני אעשה כך וכך, או עושה לי כך וכך, או לא משלם לי כך וכך, והוא אומר לי: לא טוב לך?

אלעד כהנא: תתפטרי ויגרשו אותך מהארץ.

אלעד כהנא: זה נובע מהחוק.

אלעד כהנא: החוק קובע את ההסדר הזה.

אלעד כהנא: אנחנו חושבים שגם אם יש פה כל מיני שיקולים וזה יותר מורכב מפשוט לאפשר מעבר, צריך - - -

אבתיסאם מראענה: אתה בעצם אומר שאחרי 5 שנים אותה עובדת יכולה לעבור למעסיק אחר?

אלעד כהנא: אחרי 5 שנים היא יכולה להמשיך אצל אותו מעסיק שהעסיק אותה עוד לפני.

אלעד כהנא: אם העסקה הסתיימה אחרי 5 שנים בכל מיני נסיבות – זה מן הסתם מורכב ויש הרבה תנאים – המעסיק החדש שירצה להעסיק אותה בשלב הזה צריך להגיש בשבילה בקשה הומניטרית, אם היא עומדת בתנאים בשביל זה.

אלעד כהנא: ואז, מהשלב הזה, היא יכולה להמשיך לעבוד עם אותו מעסיק אבל היא לא תוכל להתפטר ולהתחיל עבודה חדשה, למעט אותו חריג של מעסיק בתנאים מאוד-מאוד קשים.

אלעד כהנא: ולכן, בפועל היא יכולה כמובן להתפטר אבל המשמעות תהיה עזיבת הארץ.

אבתיסאם מראענה: חד-משמעית?

אלעד כהנא: כן, אלא אם כן היא תמצא את אותו חריג של מעסיק, שהיא תוכל גם לטפל בו, בתנאים קשים.

אלעד כהנא: צריך לזכור שהרבה פעמים העובדות האלה לא באות לפה סתם לעשות רווח.

אלעד כהנא: עובדת שלמשל לקחה משכנתא או מממנת עכשיו טיפולים רפואיים להורים שלה, או שולחת את הילדים לבית ספר לאוניברסיטה כי היא התחילה העסקה הומניטרית, היא לא פשוט תתפטר ותחזור.

אלעד כהנא: היא כנראה תנסה למשוך כמה שהיא תוכל בתוך סיטואציה שהיא לא באמת סיטואציה אפשרית.

אלעד כהנא: וזה לא מה שאמור היה לקרות, להשאיר עובדת במקום כזה.

אלעד כהנא: הטרדה זה מקרה הקצה, זה גם יכול להיות אי-תשלום זכויות.

אלעד כהנא: נתקלנו בעובדות שאמרו להן פשוט: לכו תנקו את הבית של הילדים שלי או תכינו לנו אוכל – לא להכין למטופל אלא למשפחה – דברים שהם לא בהגדרת התפקיד, וזה קורה בחסות אותה כבילה למעסיק.

אלעד כהנא: מעבר לזה, אסור להקים משפחה בארץ.

אלעד כהנא: אלה נהלים של רשות האוכלוסין וההגירה.

אלעד כהנא: זה נכון לכל מהגרי העבודה, לא רק בענף הסיעוד.

אלעד כהנא: מהגר עבודה שרקם זוגיות עם מהגר עבודה אחר – אחד מהם יידרש לעזוב את הארץ.

אלעד כהנא: מהניסיון שלנו בדרך כלל זה מתעורר סביב עובדות הסיעוד מכיוון שהן נשים ובעצם המגדר שלהן הוא מה שמשחק תפקיד.

אלעד כהנא: רשות האוכלוסין מבינה שיש פה זוגיות אם היא בהריון או ילדה ילד.

אלעד כהנא: על הגבר פחות ידעו את זה.

אלעד כהנא: יותר יידעו את זה על העובדת.

אבתיסאם מראענה: אז העובדת מגורשת בעצם?

אלעד כהנא: לא, לא בהכרח.

אלעד כהנא: יגידו לה ולמעסיק שלה שכדי להמשיך את העסקתה היא או בן הזוג יצטרכו לעזוב את הארץ.

אבתיסאם מראענה: ואם היא בהריון מאותו בן זוג?

אלעד כהנא: אני לא יודע איך זה משפיע על ההחלטה בקשר לבן הזוג, אני כן אגיד שלגבי הורות ולידה היא יכולה ללדת פה והיא יכולה לגדל גם את הילד כל עוד היא ב-5 השנים הראשונות של ההעסקה.

אלעד כהנא: לאחר מכן היא תצטרך לשלוח אותו למדינת המוצא או לעזוב.

אבתיסאם מראענה: אחרי 5 שנים או אחרי 3 חודשים?

אלעד כהנא: כל עוד היא ב-5 השנים הראשונות פה – והרשות תתקן אותי כמובן אם אני טועה – היא לא צריכה לשלוח את הילד.

אלעד כהנא: אם היא עברה את 5 השנים אז לא מבקשים ממנה לשלוח באותו יום - - -

אבתיסאם מראענה: למה?

אבתיסאם מראענה: מה ההיגיון?

אלעד כהנא: זו תקופת העסקה רגילה, 5 השנים האלה.

אלעד כהנא: מעבר לזה זה כבר נתפס כהטבה.

אבתיסאם מראענה: כמה מקרים של מהגרות עבודה יולדות ובעצם שולחות את הילדים שלהן אחרי 3 חודשים?

אלעד כהנא: אין לי את הנתונים על זה, אני כן אגיד שכמובן זה משנה אם האב הוא ישראלי או לא, כי אם האב ישראלי זה משנה את התמונה והאב מבחינה משפטית נתפס כמי שיש לו זכות להיות פה וזה משנה גם לגבי הילד.

אלעד כהנא: אני לא יודע להגיד כמה מקרים אבל יש לא מעט מקרים של עובדות בחופשות לידה.

אלעד כהנא: אגב, הרבה פעמים הן גם יוצאות לחו"ל לחופשת הלידה וחוזרות לאחר מכן.

אלעד כהנא: כן צריך להגיד שגם אלמלא המגבלה הזו לעובדת שאמורה להיות זמינה לעבודה בסיעוד 24/6 ולגור בבית המטופל זה לא מאוד קל למצוא מטופל עם ילד שיסכים שהילד יגור ולטפל גם בילד וגם במטופל.

אלעד כהנא: זאת אומרת שבלי קשר למגבלות של הרשות אני חושב שעצם העבודה והמבנה שלה גורם לכך שעובדות ירצו להחזיר את הילדים למדינה שלהן.

אלעד כהנא: יש גם כל מיני סוגיות שקשורות לביטוח הבריאות שלהן, אני לא אצלול לזה עכשיו.

אלעד כהנא: אני מניח ש"רופאים לזכויות אדם" יוכלו להשלים.

אבתיסאם מראענה: זו הזדמנות מעולה לעבור לזואי גוטצייט.

אבתיסאם מראענה: בבקשה.

זואי גוטצייט: אני מאוד מודה על קיום הדיון החשוב הזה, ובעיקר בהתחשב בנסיבות שלך, כבוד יושבת-הראש מראענה.

זואי גוטצייט: אני באמת רוצה להמשיך המשך ישיר את הדברים של עו"ד אלעד כהנא.

זואי גוטצייט: במאמר מוסגר אני אגיד שאנחנו בהחלט מקבלות פניות מעובדות סיעוד שבהריון או שזה עתה ילדו והן פשוט מתחננות אלינו שנעזור להם להשאיר את התינוק עוד כמה שבועות ולא להיפרד מהם.

זואי גוטצייט: יש פה משהו אנושי ואני חושבת שנוהל עובדת זרה בהריון, אם יורשה לי המעט אכזרי, חייב להטריד את כולנו.

זואי גוטצייט: האמת שלא באתי לדבר עליו אלא באתי לדבר על היבטים נוספים שקשורים בבריאותן של עובדות הסיעוד בישראל.

זואי גוטצייט: אנחנו, "רופאים לזכויות אדם", מעל 20 שנה מפעילים מרפאת מתנדבים חסרי מעמד תושב, ביניהם גם מהגרי העבודה, מבקשי מקלט ופלסטינים חסרי מעמד.

זואי גוטצייט: בהמשך לכך אנחנו גם עוסקים הרבה מאוד במיצוי זכויות ובקידום שינוי מדיניות כלפי האוכלוסיות האלה.

זואי גוטצייט: אני באתי כדי להשמיע את קולן של עובדות הסיעוד שחלו בסרטן.

זואי גוטצייט: מרגע שהן קיבלו את הבשורה המרה נפתחות להן כמה חזיתות.

זואי גוטצייט: לא רק שהן צריכות לאזור את כל תעצומות הנפש כדי להילחם במחלה אלא שהן צריכות להילחם ולהיאבק גם בחברות הביטוח, שבחסות החוק, בחסות צו עובדים זרים, קוטעות להן את הטיפולים האונקולוגיים באמצע ומונעות מהן המשך טיפול בישראל.

זואי גוטצייט: מדי חודש אנחנו מקבלים פניות מעובדות סיעוד, ממשפחות המעסיקים ומבתי החולים, מצוותים רפואיים, שפשוט מתחננים שנעזור להן.

זואי גוטצייט: מדובר בעובדות שחיות כאן עשור, 14 שנה, 7 שנים, עובדות מסורות שנותנות את מיטב שנותיהן ושילמו כמובן ביטוח.

זואי גוטצייט: המעסיקים הסדירו להם ביטוח לפי החוק – יש גם מקרים שלא, לצערנו, אבל אני מדברת לפחות על המקרים הנורמטיביים שבהם פעלו לפי החוק – והחוק הוא כל כך מעוול שברגע שנתקבלה הבשורה מתחילה העובדת לקבל טיפול אונקולוגי ואז חברות הביטוח, בחסות צו עובדים זרים בחתימת שר הבריאות, שולפות את קלף אובדן כושר העבודה ובעצם מחייבות את העובדת להיבדק על ידי רופא תעסוקתי.

זואי גוטצייט: במידה והרופא התעסוקתי קבע לה אובדן כושר עבודה מעל 90 יום, הרי שחברות הביטוח רשאיות להתנער, לפי צו עובדים זרים, מהמשך הטיפול הרפואי.

זואי גוטצייט: הן נותנות לה עוד 30 יום לייצב את מצבה ומממנים את הטיסה שלה לארץ המוצא.

זואי גוטצייט: יש כאן – אני אפילו לא יודעת אם אני צריכה באמת להסביר – קטיעה של הרצף הטיפולי, או לפחות עיכוב שלו, עד שאנחנו נכנסים לתמונה ומנסים להתווכח ולערער על הקביעה של חברת הביטוח, וכמובן שאנחנו לא יכולים לטפל בכל המקרים.

זואי גוטצייט: יש כאן קטיעה של הרצף הטיפולי, עיכוב בטיפול שהמשמעות שלו היא קיפוח הזכות של העובדת לבריאות.

זואי גוטצייט: המשמעות של זה בפועל היא צמצום, הורדה והפחתה של סיכויי ההחלמה וההישרדות שלה כי כל עיכוב בטיפול אונקולוגי כזה הוא קריטי.

זואי גוטצייט: מעבר לכך, עצם הרעיון הזה של להיפטר מעובדת ולהעביר אותה לארץ המוצא מבלי שאפילו נבדק אם יש המשך טיפול בארץ המוצא הוא מזעזע פשוט.

זואי גוטצייט: אנחנו טיפלנו רק השנה במקרים של נשים שנתנו כאן 14 שנים, מיטב שנותיהן, חלו בסרטן, התחילו לקבל טיפול, נזקקו להשתלת מח עצם וחברת הביטוח סירבה לממן את זה.

זואי גוטצייט: העובדת הוטסה לארץ מוצאה, מולדובה, מבלי שנבדק שיש שם השתלות מח עצם.

זואי גוטצייט: אנחנו בדקנו האמת ואין השתלות מח עצם.

זואי גוטצייט: היא בעצם הוטסה בחזרה למותה, אישה בת 49.

זואי גוטצייט: אני אזכיר שהנושא הזה כבר הוגש לפתחו של בג"ץ על ידי העמיתים שלנו ב"קו לעובד" בבג"ץ עובדות סיעוד מ-2006.

זואי גוטצייט: ב-2016 כבוד השופטת ארבל כבר העירה על סעיף המעוול הזה, ובהמשך לכך, ב-2016 הוחלט להכניס תיקון בצו עובדים זרים.

זואי גוטצייט: כבוד השופטת ארבל טענה בפסק הדין שלה שצריך לקרב את ההסדרים הבריאותיים של מהגרות העבודה, עובדות הסיעוד, לאלה של ישראלים, ולבטח לא תופתעו לשמוע שמה שיצא מכל זה זו אותה הכנסה של סעיף שמי מביניהן שחלתה במחלה קשה, איבדה את כושר העבודה ועבדה מעל לעשור, רק היא תקבל מענק חד-פעמי של 80,000 שקל עם היציאה שלה מהארץ.

זואי גוטצייט: ראשית כל, זה באמת לעג לרש.

זואי גוטצייט: אני לא אתחיל לסקור כאן את העלויות של טיפולים אונקולוגיים ושל תרופות מתקדמות.

זואי גוטצייט: הסכום הזה, גם בתרחיש האופטימי ביותר, לא תמיד יכול לרכוש יותר מחודשיים-שלושה של תרופות אונקולוגיות.

זואי גוטצייט: מה גם, שלא בכל ארצות המוצא – אם אנחנו מדברים על סרי לנקה, הודו, פיליפינים – תמיד לעובדת יש בכלל טיפול אונקולוגי זמין, ולא תמיד היא בכלל זכאית גם אם הוא קיים בארץ המוצא.

זואי גוטצייט: זאת אומרת שבעצם ברגע שהעובדת חלתה משליכים אותה ולא דואגים להמשך הטיפול.

אבתיסאם מראענה: זואי, ברגע שאותה עובדת מגיעה לארץ עושים לה ביטוח בריאות פרטי?

זואי גוטצייט: כן.

זואי גוטצייט: חוק עובדים זרים מחייב את המעסיק להסדיר לעובדות ביטוח עובד זר.

זואי גוטצייט: יש כאן בעצם העברת אחריות למעסיקים ולחברות הביטוח הפרטיות, גם על-כך אפשר להעיר, אבל אנחנו כרגע מדברים על התרחיש האופטימי שבו הכול הוסדר ואכן מסדירים לה ביטוח בריאות.

זואי גוטצייט: בביטוח הזה, בפוליסות האלה, יש סעיף מכוח סעיף 4(א)(3) בצו עובדים זרים, שכאמור עליו חתום שר הבריאות, שאומר שמי שנקבע לה אובדן כושר עבודה מעל ל-90 יום לא תהיה זכאית אלא לשירותים רפואיים שהיא נזקקת להם במצב חירום רפואי לשם ייצוב מצבה הרפואי עד למצב המאפשר המשך הטיפול מחוץ לישראל, כאשר חברת הביטוח נדרשת לממן את ההטסה.

זואי גוטצייט: זה הסעיף המקורי.

זואי גוטצייט: בעקבות הבג"ץ של "קו לעובד" הכניסו עוד תיקון בצו עובדים זרים שמדבר על-כך שבמידה והיא עבדה מעל לעשור ונקבע לה אובדן כושר עבודה, עם היציאה מהארץ היא תקבל גם 80,000 שקל.

זואי גוטצייט: אני מניחה שהרציונל מאחורי התיקון הזה הוא שהכסף הזה יאפשר לה לקבל המשך טיפול בארץ המוצא ואני שוב אומרת שלפחות במקרים שאנחנו רואים, אנחנו רואים שזה לא באמת מסייע.

זואי גוטצייט: מה גם שאישה או כל עובדת לא יכולה לתזמן את מועד המחלה שלה ולוודא שהיא תחלה רק אחרי עשור בישראל, לפעמים הן גם חולות אחרי 6 שנים ומטה.

נעה בן שבת: אבל הגשתם עתירה בנושא הזה והיא עדיין תלויה ועומדת.

זואי גוטצייט: אנחנו חברנו ל"קו לעובד".

זואי גוטצייט: הוגשה אכן עתירה נוספת בנושא הזה, פשוט משום שהעוולה כאן זועקת לשמיים אנחנו לא יכולים לעמוד מנגד כשאנחנו רואים את הנזק לחיי אדם שנעשה כאן בחסות החוק ועוד לנשים שנתנו כאמור את מיטב שנותיהן.

זואי גוטצייט: אני אומרת שוב, אנחנו מקבלים פניות לא רק מהעובדות, לא רק מהצוותים רפואיים, אנחנו מקבלים גם מהמשפחות שפשוט מתחננות שנעזור לעובדת לקבל את הטיפול והרבה פעמים הידיים שלנו קשורות.

זואי גוטצייט: אני רוצה לעלות עוד שתי סוגיות בקצרה.

זואי גוטצייט: הנושא השני הוא בריאות הנפש וזה מתקשר ישירות לשאלה שלך את עו"ד כהנא.

זואי גוטצייט: יש לנו מספיק מידע כדי לומר שעוד לפני הקורונה היותה של עובדת סיעוד כאן מבודדת, תלושה מהמשפחה שלה ועובדת בעבודה כל כך שוחקת כמו עבודת הסיעוד, מייצרת סיכון לתחלואה נפשית גבוהה.

זואי גוטצייט: יש עוד הרבה מאוד מחקרים ואני אוכל להעביר לכם בהמשך.

זואי גוטצייט: עובדות הסיעוד נמצאות בסיר לחץ נפשי, בטח עכשיו בתקופת הקורונה, ועם זאת, ביטוח עובד זר – שוב, בחסות צו עובדים זרים – מחריג את השירותים הפסיכולוגים, שירותי בריאות הנפש, מהפוליסה.

זואי גוטצייט: זה אומר שבעצם הדבר היחיד שהן יכולות לקבל כאן זה אשפוז חירומי, אשפוז פסיכיאטרי בבית חולים פסיכיאטרי לתקופה של 60 יום במידה והן נזקקות לכך, במידה והן במצב חירום פסיכיאטרי.

זואי גוטצייט: מעבר לכך, כשהן משתחררות אין להן המשך טיפול בקהילה כי קופות החולים לא מקבלות כיסוי מחברות הביטוח.

זואי גוטצייט: מרפאה יחידה בישראל בתקצוב משרד הבריאות, מרפאת "רות", שמטפלת בחסרי מעמד תושב, אינה רשאית לקבל לטיפול עובדות סיעוד אלא רק פליטים.

אבתיסאם מראענה: אז לאן הן הולכות?

זואי גוטצייט: שאלה מצוינת.

זואי גוטצייט: אז חלקן מגיעות אלינו וגם לנו אין בדיוק את המשאבים לטפל בהן ורבות פשוט נותרות ללא טיפול.

זואי גוטצייט: כבר שמענו על מקרים של אובדנות.

זואי גוטצייט: אנחנו רואים לעתים מקרים גם של אפיזודיות פסיכוטיות, של התפרצויות של מחלות נפש, ויכול להיות שאפשר היה למנוע את האשפוזים האלה אילו היו מקבלות טיפול בקהילה.

זואי גוטצייט: אני חושבת שהגיע הזמן לבטל את ההחרגה של בריאות הנפש מהביטוחים של העובדים הזרים.

זואי גוטצייט: לא ברור מדוע יש בכלל הפרדה כזו.

זואי גוטצייט: ידוע לנו שאין בריאות הגוף בלי בריאות הנפש ואבד על ההפרדה הזו הקלח.

זואי גוטצייט: אנחנו יודעים שקופות החולים מספקות שירותי בריאות הנפש ומן הראוי שיספקו אותם גם למהגרות העבודה, לעובדות הסיעוד.

זואי גוטצייט: נושא אחרון הוא הנגשה לשונית.

זואי גוטצייט: זה נושא גדול ואנחנו נשמח לדבר עליו גם בהמשך, הנגשה לשונית במוסדות הבריאות למהגרי עבודה, אבל בהקשר הנוכחי, אנחנו היום בעיצומו של גל קורונה חדש, בעוד שעד לפני מספר חודשים משרד הבריאות נענה לפניות שלנו ועשה מפעל תרגום מאוד מעורר הערכה שכלל הנגשה לשונית למגוון שפות של הנחיות הקורונה, עכשיו עדיין לא זכינו לקבל את ההנחיות האחרונות באף שפה.

זואי גוטצייט: יש פה אוכלוסייה של 100,000 מהגרי עבודה ועוד חסרי מעמד אחרים שנמצאים בלחץ לפחות כמונו, בחוסר וודאות, חוסר וודאות הוא גם כר פורה לשמועות ולפייק ניוז.

זואי גוטצייט: אם לא ינגישו להם את המידע בשפותיהם זה עלול לייצר הרבה מאוד חרדות, חששות וגם חוסר היענות להנחיות.

זואי גוטצייט: אז אני קוראת מעל הבמה הזו, אם יש כאן נציג של משרד הבריאות, לחזור ולתרגם ולהנגיש את ההנחיות גם למהגרי העבודה ולחסרי המעמד בשפות שלהם.

זואי גוטצייט: זה משהו שנעשה בעבר עד לאחרונה וחשוב מאוד לחזור ולעשות את זה גם עכשיו.

אבתיסאם מראענה: תודה, זואי.

אבתיסאם מראענה: צפי ממשרד הבריאות, תוכלי בבקשה להתייחס לטענות ולשאלות?

צפי הלל  דיאמנט: שלום.

צפי הלל  דיאמנט: אני נמצאת בחמ"ל ותודה על האפשרות להעלות לדיון בזום.

צפי הלל  דיאמנט: משרד הבריאות פרסם באתר את הנהלים באנגלית, ערבית ואמהרית, וניתן לבקש תרגום לשפות נוספות במידה ואפשר.

אבתיסאם מראענה: מה זה "במידה ואפשר"?

צפי הלל  דיאמנט: במידה ונידרש לכך.

צפי הלל  דיאמנט: אם יש דרישה לתרגום לשפות מסוימות – מאחר שאני לא מדוברות המשרד – אנחנו נוכל לעשות את זה, אבל כרגע המשרד מתרגם לאנגלית, לערבית, לרוסית ולאמהרית את כל ההנחיות הנמצאות באתר משרד.

אבתיסאם מראענה: אבל רוב העובדות והעובדים הזרים שבאים לארץ הם ממש לא דוברי ערבית, בטח לא אמהרית.

אבתיסאם מראענה: אז רוסית – עלא כיפאק, אבל מה עם שאר השפות?

אבתיסאם מראענה: זה לא העובדות שלנו.

דורון רז: אנגלית.

אבתיסאם מראענה: אנגלית, אבל השאלה הנשאלת היא האם אנגלית היא השפה שבאמת דרכה הן יכולות לקבל את כל המידע שהן צריכות.

צפי הלל  דיאמנט: אני חושבת שזו השפה.

צפי הלל  דיאמנט: אני יודעת שזו השפה שלה מתרגמים.

צפי הלל  דיאמנט: אבל, במידה ויש צורך בתרגום לשפות נוספות אני אפנה את זה לדוברות המשרד על מנת שיינתן מענה במסגרת היכולת שלנו.

צפי הלל  דיאמנט: אני לא יכולה להתחייב על משהו שלא בדקתי אותו עדיין.

אבתיסאם מראענה: שירי לב-רן מזרוע העבודה במשרד הכלכלה, התייחסותך, בבקשה.

שירי לב-רן: תודה רבה.

שירי לב-רן: אני רוצה להצטרף לדברים שהוצגו כאן, כרגיל בצורה מאוד עניינית ומדויקת, על ידי עו"ד כהנא מ"קו לעובד".

שירי לב-רן: אני רוצה להתחבר למשפט אחד שהוא בעיניי המשפט המדויק ביותר כשאנחנו מתייחסים לסוגיה של עובדים זרים בסיעוד ביתי והוא שאנחנו מכירים הרבה מאוד מקרים מוצלחים והרבה מאוד מקרים פחות מוצלחים.

שירי לב-רן: באמת הספקטרום הוא מאוד-מאוד רחב.

שירי לב-רן: אם אנחנו מדברים על המקרים המוצלחים, אני יכולה לתת כדוגמה מקרים שבהם דווקא מעסיק נוכחי של עובדת זרה, שבמהלך איזושהי שיחה או בדרך אחרת פתאום צף שדווקא המעסיק הקודם לא שילם את מלוא הזכויות, מי שפונה אלינו לא מעט מהפעמים זה דווקא אותם מעסיקים חדשים או נוכחיים שמבקשים לעזור לעובדות שלא מיצו את הזכויות שלהן.

שירי לב-רן: אז באמת אנחנו רואים מקרים כאלו וכאלו.

שירי לב-רן: אבל, כפי שגם אמרה יושבת-הראש, אנחנו מדברים על החיים ועל המציאות והמקרים הם מאוד-מאוד מורכבים.

שירי לב-רן: יש גם שחור ולבן, אבל הרוב הוא אפור.

אבתיסאם מראענה: אז בואי נתמקד באפור.

אבתיסאם מראענה: אני בעדו.

אבתיסאם מראענה: את יכולה לתאר לי את השרשרת שבה מגיעות אלייך כל מיני פניות, מאות פניות?

אבתיסאם מראענה: תתארי לי את סוג הפניות שמגיעות אליך ממטופלות – ואנחנו מתמקדות בדיון הזה בסיעוד – ומה את עושה אתן בעצם.

אבתיסאם מראענה: איך מטפלות בפניות האלה?

שירי לב-רן: אז כפי שציינתי גם בישיבה הקודמת, אנחנו שמים עכשיו דגש רב על הנגשה, על-כך שיכירו אותנו.

שירי לב-רן: זה חלק גדול מהעבודה שלנו.

אבתיסאם מראענה: סליחה שאני מאוד חדה, אבל מה זה "שיכירו אתכם"?

אבתיסאם מראענה: הכרנו, נעים להכיר, יופי – ואז?

שירי לב-רן: למעשה אנחנו צריכים לעשות outreach, יישוג, לעובדות כדי שיידעו שיש להן כתובת חוץ מאשר "קו לעובד", כתובת ממשלתית לפנות אליה.

שירי לב-רן: אני כמובן מאוד מעריכה את העבודה שעושה "קו לעובד" אבל כשמדברים על עמותה, למעסיקים בסיעוד הרבה פעמים קשה עם זה שהם לא יודעים בדיוק מה המעמד של הגורם הזה.

שירי לב-רן: התפקיד של הממונה לזכויות עובדים זרים בעבודה הוא תפקיד שהוא סטטוטורי והוא תחת משרד ממשלתי היום, משרד הכלכלה, ואנחנו צריכים לעשות הסברה, בין השאר גם לעובדות, כדי שיכירו את הכתובת הזו.

אבתיסאם מראענה: ממתי התפקיד שלך קיים?

שירי לב-רן: התפקיד עצמו קיים מ-2010.

אבתיסאם מראענה: לפני כן לא היה?

שירי לב-רן: לפני כן לא היה.

שירי לב-רן: זה תפקיד שבאמצעות תיקון חקיקה נחקק.

שירי לב-רן: בעיניי, איזושהי תעודה מאוד ראויה למדינת ישראל על קיומו של תפקיד כזה, תפקיד סטטוטורי.

אבתיסאם מראענה: מסכימה.

שירי לב-רן: ואנחנו משתדלים כמה שאפשר לצקת לו תוכן ראוי.

שירי לב-רן: בשנת 2021, מינואר עד סוף יולי, אנחנו יכולים להצביע על למעלה מ-1,000 פניות שהגיעו אלינו.

אבתיסאם מראענה: איך הן מגיעות?

שירי לב-רן: הפניות נעשות אלינו בין אם זה טלפונית ובין אם באמצעות דואר אלקטרוני.

שירי לב-רן: פתחנו פשוט קו נייד לעובדים כדי שיצליחו להגיע אלינו, כי הרי אנחנו לא נמצאות במשרד כל השעות האלה, אנחנו לא עובדות בסיעוד ולכן הזמינות שלנו היא מאוד מוגבלת, אז הקמנו קו נייד, בין השאר גם כי להרבה מהעובדות יותר קל לפנות באמצעות שליחת וואטסאפ וזה הפך להיות מכשיר מאוד נוח ונגיש.

אבתיסאם מראענה: איפה המספר הזה מפורסם?

שירי לב-רן: המספר הזה מפורסם באתר שלנו.

שירי לב-רן: אנחנו גם פתחנו עמוד פייסבוק שגם בו אנחנו מפרסמים את המידע וגם באמצעות שיתופי הפעולה שאנחנו עושים עם רשות ההגירה והאוכלוסין.

שירי לב-רן: אנחנו משתדלים לפרסם את המידע הזה, בין אם בפרסומים שלהם, בין אם זה דרך הלשכות הפרטיות - - -

אבתיסאם מראענה: מה המספר?

שירי לב-רן: המספר הוא 050-6290758.

שירי לב-רן: אתם יכולים לשלוח ברגעים אלה.

שירי לב-רן: השותפה נהדרת שלי, עו"ד נעה נאמן, נמצאת במשרד עם הטלפון כרגע, אפשר לבדוק אותה.

אבתיסאם מראענה: מהמם.

אבתיסאם מראענה: מי מאייש את הקו הזה ובאיזה שפות?

שירי לב-רן: עו"ד נאמן ואנוכי על הטלפון הזה.

שירי לב-רן: אנחנו דוברות עברית, אנגלית ואני גם קצת צרפתית.

שירי לב-רן: ברגע שאנחנו זקוקות לשפות נוספות – כי הרי השירות שלנו ניתן לא רק לעובדים בסיעוד אלא גם בחקלאות וגם בבניין – אז אנחנו עושות שימוש בסיוע של שירותי תרגום שיש לנו.

שירי לב-רן: הרבה פעמים זה מיידי, הרבה פעמים לאו דווקא.

שירי לב-רן: אנחנו מנסות לתקשר באופן של תיאום של השיח.

שירי לב-רן: אבל דווקא עם עובדות בסיעוד, שהן ברובן דוברות אנגלית, אנחנו פשוט מתקשרים במישרין ואין צורך בתרגום.

שירי לב-רן: כאשר אנחנו מדברות על עובדות סיעוד שדוברות רוסית, יש לנו שירותי תרגום יחסית מידיים.

דורון רז: שני אנשים עושים את כל העבודה הזו?

שירי לב-רן: אנחנו באיכות, לא בכמות, אבל זה מה יש.

אבתיסאם מראענה: כמה פניות יש לכם?

שירי לב-רן: החל מינואר ועד סוף יולי היו לנו למעלה מ-1,000 פניות, כאשר למעלה מ-600 הן מהעובדים.

שירי לב-רן: זה שינוי מאוד משמעותי שהצלחנו להשיג בשנת 2021.

שירי לב-רן: עד אז רוב הפניות שהגיעו אלינו הגיעו דווקא מהמטופלים, שהרבה פעמים מוצאים בנו כתובת למענה.

שירי לב-רן: אף שאנחנו לא אמורים להיות הכתובת למענה להם, אנחנו בהחלט נותנים במקום שאנחנו יכולים.

שירי לב-רן: רוב הפניות שמגיעות אלינו מענף הסיעוד עוסקות בסוגיות של גמר חשבון, של חישוב שכר, של פיצויי פיטורין, ואלה הפניות היותר פשוטות כי אלה פניות מאוד-מאוד טכניות.

שירי לב-רן: אבל אנחנו גם מקבלות לא מעט פניות לא פשוטות, מאוד מורכבות.

שירי לב-רן: אם נחזור לעניין הסקלה, יש לא מעט פניות שמתחילות בבכי מרורים קשה על-כך שהן מרגישות מצוקה גדולה.

שירי לב-רן: עמדה על כך זואי מקודם.

שירי לב-רן: אנחנו מקבלים את הפניות האלה של אותה קריאת מצוקה לא פשוטה של קושי, של איזושהי התנגשות מול מעסיקים שהרבה פעמים בגלל אי-הבנות, לפעמים תרבותיות ולפעמים קשיים של שפה, או לפעמים באמת מצוקה – אנחנו מדברים כאמור על שתי אוכלוסיות שנמצאות במצוקה – אז החוויות הן לא תמיד פשוטות.

שירי לב-רן: ישנם מקרים שאנחנו יכולות לתת סיוע, ישנם מקרים שהסיוע הוא יותר מורכב.

אבתיסאם מראענה: איזה סיוע למשל את מנגישה להן?

שירי לב-רן: קודם כל, המקום היותר פשוט עבורנו, שזה המידע.

שירי לב-רן: כל עוד אנחנו יכולים להסתפק במידע שקיים בחוק, זה משהו שמאוד קל לנו להעביר.

שירי לב-רן: הרבה פעמים גם המידע הזה פותר מחלוקות.

שירי לב-רן: אם יש מחלוקת באשר לשכר נניח, אז מאוד קל לי להעביר את החוק, אפילו בעברית, ואז אותה מטפלת מראה את זה למטופל והוא רואה: הנה, יש פה לוגו של משרד הכלכלה עם החוק, עורכת דין שעובדת במשרד הכלכלה.

שירי לב-רן: הרבה פעמים זה פותר את העניין.

שירי לב-רן: אבל גם יש מקרים שלא.

שירי לב-רן: באותם מקרים אנחנו נפנה למשפחה, אנחנו מנהלים שיח ישיר עם המשפחה.

שירי לב-רן: ברירת המחדל תהיה שאנחנו נפנה ללשכה הפרטית, שהיא אמורה בעצם להיות זו שמגשרת בין הצדדים.

שירי לב-רן: אנחנו ממש נמצאות כרגע בעיצומה של השתלמות שאנחנו מעניקות ללשכות הפרטיות כדי שיהיה בידיהן יותר מידע לעזור, השתלמות שנותנת מידע שהוא גם מידע חוקי אבל גם מידע רך, של איך לפתור משברים, איך להתייחס לסיטואציות מורכבות.

שירי לב-רן: אז הם בהחלט פרטנר מאוד-מאוד משמעותי.

אבתיסאם מראענה: איך אתן עושות את זה עם 99 הלשכות הפרטיות שיש לנו בארץ?

שירי לב-רן: הוצאנו הודעה ללשכות שמעוניינות להשתתף כי זה וולונטרי כמובן.

שירי לב-רן: נרשמו, אם אני זוכרת נכון את המספר, כמעט 60.

שירי לב-רן: אנחנו עושות את זה בזום.

אבתיסאם מראענה: שלום ענבל, משה ושושנה.

אבתיסאם מראענה: אני מאוד אשמח לפתוח כאן סוגריים ולדבר על הלשכות הפרטיות בהקשר הזה, על הרישיון שמקבלת כל לשכה, מה הסמכויות שלה, האם זה עניין של בירוקרטיה ותיווך בין מטפלת לבין מעסיק ואיפה זה חורג מהסמכויות של אותן לשכות.

אבתיסאם מראענה: אני אשמח שתתייחסו לעניין.

אבתיסאם מראענה: איך הן מקבלות את הרישיון שלהן?

שושנה שטראוס: התנאים לקבלת הרישיון הם הגשת בקשה עם פרטי כל העובדים שיהיו בקשר עם המטופלים או הרשות.

שושנה שטראוס: אנחנו בודקים את הרישום הפלילי, שזה לא אנשים שיש להם הפרות, עבירות או חקירות תלויות ועומדות בגין נושאים שלא ראוי שיעסקו בתיווך עובדים זרים.

שושנה שטראוס: אם יש להן רקע כזה הן חייבות להפקיד ערבות.

שושנה שטראוס: הערבות היא בהתאם למספר המטופלים שהם רוצים לתווך.

אבתיסאם מראענה: מי קובע להם את מספר המטופלים?

שושנה שטראוס: יש מקסימום של 4,000 והעמלה היא מדורגת.

שושנה שטראוס: זאת אומרת, לשכה שתרצה להישאר קטנה, עד 100, הערבות שלה פחותה.

שושנה שטראוס: הערבות המקסימלית היא בסביבות ה-550,000 שקל, וזה בסביבות 1,000 עד 3,000-4,000 עובדים.

שושנה שטראוס: זה התנאים.

שושנה שטראוס: ואז היא מתחייבת למלא אחר כל תנאי ההיתר שלה, שזו חוברת תנאים שמדברת על הטיפול השוטף.

שושנה שטראוס: היא גם חייבת שתהיה לה עובדת סוציאלית בעלת 3 שנות ניסיון לפחות שהיא אחראית על כל הטיפול הסוציאלי של הלשכה.

שושנה שטראוס: יכול להיות שיהיו לה גם, אם היא לשכה גדולה, עובדים סוציאליים זוטרים, אבל העובדת סוציאלית האחראית חייבת לפקח עליהם, להדריך אותם.

שושנה שטראוס: יש גם הרבה עבודה טכנית, של לרשום את העובדות, להאריך מדי שנה את הרישיונות שלהן, ויש את העבודה של הטיפול הסוציאלי, של לבקר, לראות מה הבעיות, לטפל בבעיות תוך כדי הביקורים וגם לנסות לעזור למשפחה לבחור עובד חדש שמתאים לה.

אבתיסאם מראענה: אנחנו ערוכים וערוכות לטפל בכל הסוגיות שעולות של משברים בין מעסיקים לבין מטפלות, של מצב של קורונה, של משברים נפשיים, של מחלות, של כל כך הרבה מורכבות בין אישית כשהכול בעצם מוטל על הלשכות הפרטיות, שצריכות לטפל בכל כך הרבה בעיות?

שושנה שטראוס: הרבה מהמטופלות לא רק מטופלות על ידי לשכה פרטית אלא גם על ידי חברת סיעוד שיש לה מערך של ביקורים ועובדות סוציאליות.

שושנה שטראוס: לנו ברשות יש עובדת סוציאלית מפקחת ארצית שנותנת הדרכות לעובדות הסוציאליות של הלשכות הפרטיות באופן כללי, וגם אם יש להן בעיות או מצוקות, הן אמורות, חייבות, לפנות אליה, היא מנסה לסייע להן.

שושנה שטראוס: אם באמת אפשר לטפל בבעיה של כל זוג, מטופל או עובד, עושים כמיטב.

ענבל משש: אני רק אשלים שבאמת הלשכות הפרטיות בענף הסיעוד הן תחת הרגולציה של רשות האוכלוסין וההגירה.

ענבל משש: יש הליך שלם איך מקבלים רישיון או היתר לשמש כלשכה פרטית.

ענבל משש: יש 99 לשכות פזורות בכל הארץ שאמורות לתת מענה, גם במרכז הארץ, גם בפריפריה.

ענבל משש: בסך הכול עבודתן מוסדרת בנוהל של רשות האוכלוסין וההגירה.

ענבל משש: לכל לשכה, כפי שאמרתי בדיון הקודם, יש היבט של הבאה של עובדים זרים והיבט של תיווך וטיפול, שזה מה שחשוב, מה שאמרה שושנה על העובדות הסוציאליות בתוך הלשכות הפרטיות.

אבתיסאם מראענה: את זה אני זוכרת טוב מאוד מהדיון הקודם.

אבתיסאם מראענה: אני רוצה להתייחס לגבי האכיפה שלכם כלפי הלשכות הפרטיות.

אבתיסאם מראענה: האם לשכות נסגרו לאחרונה?

אבתיסאם מראענה: תני לי סקירה של היחסים ביניכם לבין הלשכות הפרטיות, איך הם מתנהלים, האם נסגרו לשכות ולמה.

ענבל משש: כמובן שלשכה נמצאת תחת רגולציה של הרשות, יש את ההיבט המנהלי באכיפה ויש את ההיבט הפלילי באכיפה כנגד לשכות פרטיות.

ענבל משש: שושנה, את רוצה רגע להגיד כמה מילים לגבי תיקים?

שושנה שטראוס: כן.

שושנה שטראוס: לא הבאנו נתונים אבל כל הזמן מינהל האכיפה שלנו עושה בדיקות עומק מול הלשכות הפרטיות.

שושנה שטראוס: אם מוצאים הפרות, בדרך כלל – לא תמיד – זה יעבור לטיפול המינהלי.

אבתיסאם מראענה: איזה סוג של הפרות?

שושנה שטראוס: יש הפרות של אי ביצוע ביקורים, ההפרה הכי חמורה בעינינו נקראת flying visa.

שושנה שטראוס: אם מביאים עובד מחו"ל בצורה פיקטיבית בלי שבאמת יש מטופל שרוצה להעסיק אותו.

שושנה שטראוס: הם מביאים שם של מטופל אבל זו הפיקציה הכי קשה.

אבתיסאם מראענה: שבעצם הלשכה הפרטית מנפיקה ויזה מזויפת?

שושנה שטראוס: היא לא יכולה להנפיק ויזה אבל היא פונה אלינו, אומרת: יש לי מטופל שרוצה להעסיק את העובד הזר.

שושנה שטראוס: כשהעובד הזר מגיע, המטופל אומר: לא מעניין אותי, את יכולה לעשות עבודות ניקיון ולשלם לי כל חודש, או שהוא בכלל לא מעוניין, ואז הלשכה מחויבת מבחינת הרשות למצוא השמה חלופית עבור העובד הזר, אבל אנחנו רואים שזה לא תמיד מתבצע.

שושנה שטראוס: יש הפרה על שימוש בסוכנים בלתי מורשים, שהיא לא רושמת, סוכנים שמסתובבים בין אוכלוסיות שלא כל כך מעוניינות להעסיק עובד זר אבל יכולות ומפטרות אותם, אומרות: למה לא תזמינו?

שושנה שטראוס: תחתמו פה ופה, זה לא מחייב אתכם, אנחנו נזמין עובד ואז העובד מגיע ללא עבודה.

אבתיסאם מראענה: וכשעובד מגיע ללא עבודה, מה הוא מוצא פה?

אבתיסאם מראענה: מה הוא עושה?

שושנה שטראוס: אם אנחנו נדע שהעובד ללא עבודה אנחנו נחייב את הלשכה למצוא לו עבודה חדשה ונעקוב.

שושנה שטראוס: אם אנחנו לא נדע אז העובד בעצמו לפעמים, לפי החקירות שנעשו, מסתובב פה, מחפש סוכנים, מישהו שישים אותו אצל מטופל.

אבתיסאם מראענה: תסבירי לי על הרווח של הלשכות הפרטיות.

שושנה שטראוס: אנחנו יודעים, כמו שאלעד סיפר וזה גם עלה בבג"ץ ובתצהירים, שכל עובד סיעוד שמגיע לפה משלם סכומי כסף מאוד-מאוד גבוהים כדי לזכות לעבוד בישראל.

שושנה שטראוס: בג"ץ דן בזה, לא קבע לידי מי מגיעים הכספים היום.

שושנה שטראוס: אבל יש אינטרס לשדר מצוקה, מחסור בעובדים: צריך הרבה עובדים, תביאו לנו כמה שיותר עובדים, כי יש אינטרס לגורמים להזמין לפה הרבה עובדים זרים.

שושנה שטראוס: אנחנו, כמו שנאמר, רק ביוני, אחרי עבודת הכנה רבה – והיה מאוד קשה בתקופת פנדמיית הקורונה, אני לא מאמינה שגורמי המקצוע אצלנו הצליחו לעשות את זה – יישמנו הסכם בילטרלי לגיוס מדינה מול מדינה של עובדות סיעוד בלי שיחויבו בכאלה סכומים.

שושנה שטראוס: יש לנו את המאגר הראשוני, עושים את זה באופן הדרגתי.

שושנה שטראוס: קיבלנו פידבק מצוין בינתיים לגבי העובדות שהגיעו עם הכנה, שנבדק בצורה משמעותית שהן שמבינות במה מדובר, שקיבלו את המידע על המטופל, שעברו הכשרות - - -

אבתיסאם מראענה: את יכולה להסביר לי על מה אנחנו מדברות?

אבתיסאם מראענה: מי הגיע ומאיפה?

שושנה שטראוס: מגיעות בסביבות 400 עובדות זרות לסיעוד מהפיליפינים, מגיעות בחודשים אלו, אחרי שכל עובדת כזו נבדקה על ידי משרד העבודה של המדינה שלה, נמצא שאין לה רקע פלילי, שהיא עברה הכשרה של לפחות 6 חודשים, ואחר כך היא עשתה ראיון מצולם וענתה על שאלון בנוי שהרשות הכינה.

אבתיסאם מראענה: היא עושה את הראיון המצולם במדינת ישראל או במדינה שלה עצמה?

שושנה שטראוס: במדינה שלה, בסיוע גורם מטעם רשות האוכלוסין וההגירה.

שושנה שטראוס: כל הראיונות האלה עולים לאתר של רשות האוכלוסין וההגירה כך שרק הלשכות הפרטיות יכולות לצפות בהם.

שושנה שטראוס: הן יכולות לעשות חיפושים לפי תכונות מסוימות שהם רוצים עבור מטופל.

שושנה שטראוס: כשהם מוצאים שניים-שלושה-ארבעה ראיונות שנראים להם מתאימים למטופל מסוים הם יכולים לשלוח קישור למטופל ולבני המשפחה, הם יכולים להסתכל על הראיון שוב ושוב, להתרשם, לקרוא את השאלון, ואם באמת העובד נראה להם מתאים אז יש הליך של חתימה על חוזה סטנדרטי שבוצע עם משרד העבודה והזמנת העובד.

אבתיסאם מראענה: אני מבינה.

משה נקש: הרעיון פה הוא להביא את העובדים הזרים באמצעות הסכם מדינה מול מדינה, ללא גורמי תיווך באמצע שיגבו, מה שכולנו לא רוצים שיקרה וגורם להרבה מאוד תופעות שליליות שאנחנו רואים במדינת ישראל.

משה נקש: השאיפה היא כמובן קודם כל להרחיב את ההסכמים האלה ולהגיע למצב שבו העובדים יגיעו רק באמצעות הסכמים בילטראליים.

משה נקש: זו השאיפה, לשם אנחנו חותרים.

אבתיסאם מראענה: אבל רוב מי שמועסקות ומועסקים כאן הם בלי הסכמים בילטראליים.

משה נקש: לא הגיעו בהסכמים בילטראליים.

משה נקש: זה התחיל רק השנה.

משה נקש: היישום החל רק השנה.

ענבל משש: התחיל רק ב-1 ביוני וכרגע נכנסו 3 קבוצות ויש קבוצה רביעית שמתוכננת להגיע ב-18 באוגוסט.

ענבל משש: כמובן שהיד עוד נטויה.

אבתיסאם מראענה: מאיפה?

ענבל משש: מהפיליפינים כרגע.

ענבל משש: אנחנו עובדים כרגע על הקמת מאגר בסרי לנקה וכמובן שיש משאים ומתנים עם מדינות נוספות כדי להרחיב את מספר המדינות שמהן יגיעו עובדות זרות לענף.

אבתיסאם מראענה: נמצאת אתנו רחל ממשרד החוץ.

אבתיסאם מראענה: בבקשה.

רחל אוברמן: אני רוצה להצטרף כאן לדברים שנאמרו.

רחל אוברמן: אנחנו, במשרד החוץ, מעוניינים להסדיר את ההבאה של עובדי סיעוד ביתי, כמו גם יתר הענפים, באמצעות הסכמים בילטרליים בין מדינת ישראל לבין מדינת המוצא של העובדים.

רחל אוברמן: אנחנו חושבים שזה מעצים את העובדים וגם מסייע בצמצום או במניעה של תופעות שליליות, כמו ש"קו לעובד" פירטו כאן, של סוגיית דמי התיווך.

רחל אוברמן: מדינת ישראל כבר מעל לעשור, בעצם מדצמבר 2010, מנהלת משאים ומתנים וחותמת על הסכמים בילטרליים בענפי החקלאות, הבניין, הסיעוד הביתי, הסיעוד המוסדי וגם בענף המלונאות.

רחל אוברמן: אני חושבת שזו מגמה מאוד חיובית.

אבתיסאם מראענה: בסיעוד המוסדי גם?

רחל אוברמן: כן.

רחל אוברמן: מדובר שם בהבאה של עובדי כוח עזר למוסדות סיעוד ארוכי טווח גריאטריים.

רחל אוברמן: התקבלה החלטת ממשלה בנושא ביולי 2020 עם המון-המון סיוע של גורמי ממשלה רבים, הצלחנו חודשיים לאחר מכן – בזמן שיא – לחתום על שני הסכמים, בספטמבר 2020, אחד עם גאורגיה והשני עם נפאל.

רחל אוברמן: זה לא כל כך פשוט בגלל הקורונה להביא עובדים וכו' ומדובר במכסות יותר קטנות בהתאם להחלטת הממשלה, אבל הכוונה היא שכאשר יגיעו - - -

אבתיסאם מראענה: אנחנו מדברות על ה-2,500 שמצופים שייכנסו לארץ?

ענבל משש: כן.

ענבל משש: 2,000 לבריאות ו-500 לרווחה.

נעה בן שבת: הם עוד לא הגיעו?

רחל אוברמן: הם עוד לא הגיעו.

אבתיסאם מראענה: סליחה שאני נכנסת פה לעניינים של חוזים, אנחנו מדברות על חוזה שנחתם בעצם ב-2020?

רחל אוברמן: שני ההסכמים נחתמו בספטמבר 2020, אם אני לא טועה.

אבתיסאם מראענה: תיכף שנה.

רחל אוברמן: לקח להם קצת זמן להיכנס לתוקף כמובן.

רחל אוברמן: לאחר שהם נכנסו לתוקף מיד רשות האוכלוסין שלחה בקשה למדינות המוצא, לגאורגיה ולנפאל, להתחיל ליישם את ההסכמים האלה.

אבתיסאם מראענה: מה שהבנתי מתחקיר קטן מאחורה – בזמן שאני לא מצטלמת פה, בערוץ הכנסת, אני מקיימות פגישות אחרות בעניין – נאמר לנו, ואני ונשמח לברר את זה, שיש בעיה מאוד קשה עם גאורגיה מעבר לקורונה, האם בכלל יש אוכלוסייה שם שרוצה לעבוד, שמוכנה לעבוד.

אבתיסאם מראענה: ליישם את ההסכמים הבילטרליים זה לא רק עניין של אם היא אדומה או לא אדומה.

אבתיסאם מראענה: אתן רוצות לדבר אתנו על הקשיים ביישום ההסכמים האלה?

אבתיסאם מראענה: כי הייתה לנו תקופה יפה בלי קורונה אדומה.

שושנה שטראוס: אני יכולה להסביר שבמדינות האלו אין בעיה למצוא מי שרוצה לעבוד, באים באופן בלתי חוקי.

שושנה שטראוס: הבעיה היא שהמדינה קבעה תנאי סף גבוהים והיא לא הצליחה למצוא מספיק מועמדים שעמדו באותם תנאי סף.

אבתיסאם מראענה: מי קבע את התנאים?

אבתיסאם מראענה: בואי נדבר איתם.

שושנה שטראוס: אנחנו קבענו יחד עם המדינה השנייה.

ענבל משש: בהתאם לצרכים של משרד הבריאות, שמגדיר את הצורך המקצועי, איזו הכשרה נדרשת מכוח עזר, מיומנויות, הכשרה.

אבתיסאם מראענה: בואי נדבר על זה, ענבל, בבקשה.

אבתיסאם מראענה: אני אתך.

ענבל משש: יש פה גם היבטים שהם כמובן קשורים להגירה, אבל זה פחות, או היבטים שקשורים לבריאות פיזית ונפשית, וזה מתבקש מאליו מכל עובד זר, ויש פה דרישות לקורסים או בית ספר.

ענבל משש: אני אשמח שצפי תתייחס כי היא הייתה חלק משמעותי מהמשא-ומתן ומקביעת הדרישות המקצועיות מאותן עובדות שצפויות להגיע.

ענבל משש: יש פה איזה קורס הכשרה - - -

אבתיסאם מראענה: שמי מעניק אותו?

אבתיסאם מראענה: מי מעניק את הקורס?

אבתיסאם מראענה: הוא במדינת המוצא שלהן?

ענבל משש: אני יכולה לומר לגבי גאורגיה וצפי תשלים או תאשר.

ענבל משש: עברו בהצלחה הכשרה מקצועית בגאורגיה כאחיות או עוזרות אחיות, או סיימו תוכנית הכשרה מחודשת בטיפול ביתי בהכרה ופיקוח של הרשויות הממשלתיות הגיאורגיות וקיבלו מסמך המעיד על השכלה רשמית.

ענבל משש: כמובן שהם צריכים להיות בעלי מיומנות לדבר בשפה האנגלית או הרוסית כדי לתקשר.

ענבל משש: צריכים לסיים בית ספר תיכון.

אבתיסאם מראענה: צפי, אנחנו אתך.

צפי הלל  דיאמנט: קודם כל, רשמתי בצ'אט את כל השפות שתורגמו – ותורגמו למעלה 10 שפות מעבר למה שאמרתי – ואת הקישור.

צפי הלל  דיאמנט: לשאלתך הקודמת, התכתבתי תוך כדי עם הדוברות שלנו.

צפי הלל  דיאמנט: באתר של משרד הבריאות יש אפשרות לבחור שפה וזה תורגם למספר שפות.

צפי הלל  דיאמנט: לכן, בהחלט כל ההנחיות תורגמו והן מתורגמות - - -

אבתיסאם מראענה: זה עדיין נמצא באתר?

אבתיסאם מראענה: 10 שפות?

צפי הלל  דיאמנט: זה באתר משרד הבריאות.

צפי הלל  דיאמנט: שמתי בצ'אט את הקישור לאתר, כך שאפשר לראות את זה ואפשר להיכנס.

צפי הלל  דיאמנט: נכנסים לאתר של משרד הבריאות, יש שם בחירת שפה.

צפי הלל  דיאמנט: אם יהיה צורך בשפות נוספות ניתן לפנות אלינו ואנחנו נתרגם.

צפי הלל  דיאמנט: זה ייקח זמן קצר אבל בהחלט אפשרי.

צפי הלל  דיאמנט: מעבר לכך, זה נשלח לכל ארגוני הסיוע ולכל המשרדים הרלוונטיים.

צפי הלל  דיאמנט: אם צריך לשלוח לאנשים נוספים, אפשר בהחלט מול הדוברות שלנו לטפל בנושא.

צפי הלל  דיאמנט: זה לא משהו שהוא בטיפול שלי ישירות אבל זו התשובה שקיבלתי ואני מעבירה אותה אליכם.

אבתיסאם מראענה: תודה.

צפי הלל  דיאמנט: בשמחה.

צפי הלל  דיאמנט: לגבי ההכשרה שדרשנו לעובדים, מדובר בעובדים שיבואו ללא שפה, דרשנו שהם ידברו אנגלית או רוסית, שזה איזשהן שפות בסיסיות לתקשורת מאחר ולא מדובר בטיפול באדם אחד אלא עבודה בצוות.

צפי הלל  דיאמנט: מאחר שהיה דיון שלם שבו רבים מהנציגים שהיו בדיון עם נפאל ועם גאורגיה הציגו את אפשרות להביא אנשים שעברו הכשרה טרם קבלתם, עברנו על הסילבוסים של ההכשרה ואישרנו את זה.

צפי הלל  דיאמנט: אני מבינה שכרגע יש בעיה בגאורגיה בגיוס של אותם אנשים ואנחנו בהחלט נבוא לקראת ונראה מה אפשר לעשות, אבל להביא אדם שהוא חסר כל ידע לטפל במוסד סיעודי זה משהו שלא יעלה על הדעת, כמו שאנחנו לא נביא אדם שהוא חסר כל ידע בטיפול סיעודי לטיפול סיעודי ביתי.

צפי הלל  דיאמנט: יש איזושהי הכשרה בסיסית איך מרימים אנשים, איך רוחצים אותם, איך מאכילים, על מה צריך לשים את הדגשים.

צפי הלל  דיאמנט: כמובן שכשהם יגיעו לארץ הם יצטרכו לעבור הכשרה נוספת.

אבתיסאם מראענה: אבל לרחוץ בן-אדם, לטפל בו ולהאכיל אותו – מה זה קשור ל-12 שנות לימוד?

צפי הלל  דיאמנט: זה לא קשור ל-12 שנות לימוד אבל הדרישה הייתה מתוך הבנה שאנחנו רוצים אנשים שעברו הכשרה נוספת ואותה הכשרה נוספת בארצות המוצא חייבה שהם יסיימו שנות 12 שנות לימוד.

צפי הלל  דיאמנט: במידה ונגלה שאין אפשרות לעשות את זה אנחנו כמובן נשנה את הדרישה.

אבתיסאם מראענה: אבל איך תגלי את זה?

אבתיסאם מראענה: מה מסגרת הזמן שלך?

אבתיסאם מראענה: ההסכמים נחתמו בספטמבר 2020, עברה שנה, עד שההסכם נכנס לתוקף, עד שהדברים התחילו להתגלגל, עד שהתחלתם לגייס ועד שהתחלתם לראות שיש קשיים – כמה זמן את חושבת שצריך לתת עד שתבדקו האם בכלל ההכשרות האלה מתאימות לאותה ארץ, לאותם אנשים?

אבתיסאם מראענה: אני לא מצליחה להבין לפי מה תחליטו במשרד הבריאות מתי אתן אומרות "קאט" ומורידות את הסף?

צפי הלל  דיאמנט: אנחנו כבר אמרנו "קאט" ורצינו להוריד אז הסף.

צפי הלל  דיאמנט: ביקשנו סילבוסים ממקומות אחרים.

צפי הלל  דיאמנט: בנפאל זה עדיין לא הגיע, הם כרגע רק בשלבי גיוס ראשונים בגלל התחלואה שהייתה שם, בגאורגיה ביקשו שנעלה את הגיל של הצוות שיגיע לכאן לגיל 50, אמרנו שנעלה ל-45.

צפי הלל  דיאמנט: יש גם גבול כמה אפשר להביא אנשים כדי שיטפלו פה.

צפי הלל  דיאמנט: מבחינת ההכשרה, אמרנו שאנחנו מוכנים לשקול הכשרות שהן לא בפיקוח ממשלתי כדי לראות.

צפי הלל  דיאמנט: הסילבוסים שהם שלחו לא היו מספקים.

צפי הלל  דיאמנט: התגבשה משלחת שהייתה אמורה לצאת מטעם משרד הבריאות, משרד החוץ ורשות האוכלוסין וההגירה, אבל התחלואה בגאורגיה הייתה כזו שלא אפשרה לנו לנסוע ולכן הנסיעה התבטלה.

אבתיסאם מראענה: מתי הנסיעה הייתה אמורה להיות?

צפי הלל  דיאמנט: ביולי.

צפי הלל  דיאמנט: ברגע שיתאפשר אנחנו ניסע ונעשה את זה.

צפי הלל  דיאמנט: ברור לך שאנחנו לא נסתכן ולא נסכן את האנשים שם בתהליכים האלה.

צפי הלל  דיאמנט: גאורגיה כרגע אדומה ואסור לנו לנסוע אליה.

צפי הלל  דיאמנט: אנחנו לא יכולים לנסוע אליה לא כנציגי ממשלה ולא בשום צורה אחרת.

אבתיסאם מראענה: מה מטרת הנסיעה?

צפי הלל  דיאמנט: לבחון את מקומות ההכשרה כדי לראות מה קורה.

צפי הלל  דיאמנט: אנחנו לא רוצים שיהיו לנו תעודות פיקטיביות שכשאנשים יגיעו לארץ אנחנו נראה שבעצם הם לא יודעים את עבודתם.

משה נקש: אולי לחילופין גם אחת ממטרות הנסיעה היא למצוא מקומות שיעשו שם הכשרות ויש שם יותר מועמדים שאפשר להביא.

משה נקש: אם יש קושי בגיוס בגלל שהתנאים הם גבוהים מדי אז אולי בתנאים אחרים.

משה נקש: הרעיון הוא לנסות לראות איך מקלים ואיך מוציאים אוכלוסייה של עובדים זרים שיכולה להגיע לפה לעבוד.

אבתיסאם מראענה: אני מתארת את זה קולנועית כי המוח שלי ויזואלי מאוד, אני מנסה לחשוב על זה.

אבתיסאם מראענה: מה, המשלחת תצא לגאורגיה ותתחיל להסתובב שם ולחפש אוכלוסיות?

משה נקש: לא.

משה נקש: במוסדות הכשרה.

אבתיסאם מראענה: מה, יעברו ממוסד למוסד?

ענבל משש: זה ביקור מסודר ומתואם.

ענבל משש: זו משלחת שיוצאת בתיאום עם שגרירות ישראל בגאורגיה, כמובן בפיקוח, בשיח משותף אתם.

אבתיסאם מראענה: כמה זמן הסיור לוקח ועד שמחליטים ומחליטות מה המוסד ומתחילים להזמין עובדות ועובדים לכאן?

אבתיסאם מראענה: מה טווח הזמן הזה?

ענבל משש: לניהול משא-ומתן מרחוק יש הרבה יתרונות אבל יש גם חסרונות.

ענבל משש: היכולת שלנו והרצון שלנו לנסוע לשם היה כדי לקדם את ההסכם הזה ובסופו של יום, או לבחון את המקומות שאינם מפוקחים ולאשר אותם על ידי גורמי המקצוע בישראל, או לדבר איתם על התנאים, וזה רק מתוך רצון עז באמת להוציא אל הפועל ולהביא את העובדים האלה לארץ.

ענבל משש: לצערנו הרב, גאורגיה הייתה מדינה בסיכון מרבי, התחלואה עלתה וזה שיבש את התוכניות, אבל הם עדיין על הפרק, עדיין יש משא-ומתן.

ענבל משש: כמובן שגם משרד החוץ וגם משרד הבריאות אתנו בתוך הסיפור הזה ואנחנו מקיימים את השיח הזה ממש באופן שוטף.

ענבל משש: בהזדמנות הראשונה נצא לשם כדי להתאים את הדרישות ולעשות את ההקלות הנדרשות כדי לראות פה את העובדים.

ענבל משש: לגבי נפאל אני רק אומר שההסכם נחתם בינואר 2021.

ענבל משש: יש תהליך של אישורים.

ענבל משש: גם כך לגבי סרי לנקה.

ענבל משש: זו לא לחיצת כפתור ורואים פה את העובדים.

ענבל משש: יש פה מאגר עובדים שצריך לגייס.

ענבל משש: בכל מקרה, כולנו פה לצורך הנושא הזה והבאת העובדים.

ענבל משש: אני רק אומר ששבנו למוסדות הסיעוד שביקשו להאריך את תקופת אי האכיפה.

ענבל משש: זה עלה בדיון הקודם.

ענבל משש: רשות האוכלוסין וההגירה מאפשרת כרגע מדיניות של אי אכיפה עד ה31 בדצמבר 2021.

שרון רופא אופיר: זאת אומרת שהארכתם את זה בעוד שלושה חודשים?

ענבל משש: כן.

ענבל משש: זה היה עד ה-1 בספטמבר, הארכנו את זה עד ה31 בדצמבר בעקבות הפנייה שלהם.

ענבל משש: במקביל, דיברנו בדיון הקודם על מוסדות הסיעוד שיש גם מכסה של פלסטינים שאינה מנוצלת עד תום, מכסה של 1,000 שמנוצלת כ-620, פחות או יותר.

אבתיסאם מראענה: חברת הכנסת שרון רופא אופיר, בבקשה.

שרון רופא אופיר: קודם כל, תודה.

שרון רופא אופיר: אני שמחה להיות חלק מהוועדה הזו.

שרון רופא אופיר: אני חושבת שהיא ועדה חשובה מאוד.

שרון רופא אופיר: זה מסוג הוועדות שבעצם כואבת משני הצדדים, גם למשפחות שנזקקות לטיפול של עובד זר, ואני חוויתי את זה על בשרי – רגע לפני שהעובדת הייתה צריכה להגיע לצערי אבי נפטר – אז אני מכירה את התהליך גם מהמקום הזה, וגם כמי ששימשה כסגנית ראש מועצה ויושבת-ראש ועדת ותיקים בטבעון.

שרון רופא אופיר: טבעון זה היישוב שיש בו הכי הרבה אוכלוסייה וותיקה במדינת ישראל.

שרון רופא אופיר: 25% מהישוב הם אזרחים ותיקים.

קריאה: בתל אביב יותר.

שרון רופא אופיר: לא.

שרון רופא אופיר: פר האוכלוסייה, באופן יחסי לאוכלוסייה.

שרון רופא אופיר: בטבעון יש 18,000 תושבים, 25% מהם הם בני הגיל השלישי.

שרון רופא אופיר: כרשות מקומית דאגנו מאוד לעובדים הוותיקים, כך שגם לרשות מקומית יש תפקיד בעניין הזה.

שרון רופא אופיר: אני רוצה, ברשותך, גברתי, לשאול שאלה שאולי עלתה בדיונים הקודמים ואם כן אני מתנצלת, ואני אשמח לראות את הנתונים.

שרון רופא אופיר: אנחנו עוסקים היום בתנאי העסקתם של עובדים זרים בענף הסיעוד אבל אני רוצה רגע להסתכל על זה בתמונה רחבה.

שרון רופא אופיר: כיום 5% מאוכלוסיית ישראל הם בני 75 ומעלה, בעוד כעשור מיליון איש מתוך אוכלוסיית ישראל יהיו בני 75 ומעלה.

שרון רופא אופיר: כשאנחנו עוסקים בתנאי ההעסקה – וראינו שמדברים פה על בג"צים שהוגשו כבר לפני למעלה מעשור – אני רוצה באמת לדעת שאנחנו כוועדה מתווים פה דרך, סוללים דרך לעתיד לבוא, ולכן יש ככה כמה נתונים שאותי מעניין לדעת.

שרון רופא אופיר: קודם כל, כמה בעלי זכות סיעוד יש בכלל במדינת ישראל?

שרון רופא אופיר: כמה מתוכם נעזרים בעובד זר?

שרון רופא אופיר: לעומת זאת, האם בהלימה יש מספיק עובדים זרים במדינת ישראל או שיש מחסור במדינת ישראל?

שרון רופא אופיר: או שלחילופין יש יותר מדי עובדים זרים שאנחנו לא צריכים אותם?

שרון רופא אופיר: זה נתונים שניסיתי לחפש לפני הדיון הזה ולא הצלחתי למצוא אותם אז אם תוכלו לסבר את אוזני אני אשמח כדי באמת לדעת איך נראית התמונה ולכמה נזדקק, אם זה היחס היום, בעוד עשור ולאן פנינו, מה אנחנו מתכוונים לעשות בהיבט הזה.

אבתיסאם מראענה: תודה, חברת הכנסת שרון.

אבתיסאם מראענה: אני חושבת שהשאלות שלך מצוינות.

אבתיסאם מראענה: עסקנו בשאלה של מחסור בעובדות ועובדים זרים בדיון בשבוע שעבר, אנחנו עוסקות בה כל הזמן.

אבתיסאם מראענה: יש מחסור, אין מחסור, אנחנו מבררות את העניין בכובד ראש, בודקות וקשובות לכל הצדדים.

אבתיסאם מראענה: אני חושבת שהשאלה שלך איך אנחנו נערכות כמדינה לעשור הבא היא מצוינת.

שרון רופא אופיר: אבל כן הייתי רוצה לדייק את זה: כמה בעלי זכות להפעיל את חוק סיעוד יש במדינת ישראל?

שרון רופא אופיר: כמה מתוכם רוצים עובד זר או נדרשים לעובד זר?

שרון רופא אופיר: וכמה עובדים זרים יש?

שרון רופא אופיר: זה משהו שאנחנו חייבים לדעת.

שרון רופא אופיר: עסקתם בזה?

שרון רופא אופיר: יש את הנתונים?

ענבל משש: כן.

ענבל משש: הנושא הזה עלה בדיון הקודם, אם גברתי רוצה אנחנו נחזור על הנתונים.

ענבל משש: דיברנו על כ-56,000 עובדות ועובדים זרים שנמצאים במדינת ישראל באופן חוקי בענף הסיעוד.

ענבל משש: כפי שנאמר, 85% מהם הן נשים.

שרון רופא אופיר: וכמה זכאים?

ענבל משש: יש לנו כ-77,000 בעלי היתרים.

ענבל משש: כמובן שיש קריטריונים מי זכאי להיות בעל היתר להעסקת עובד זר בסיעוד.

ענבל משש: זה לא בהלימה למספר הזכאים בסך הכול לגמלת סיעוד כי יש גם נכים וגם קשישים.

שרון רופא אופיר: יש כאלה שזכאים ולא רוצים.

ענבל משש: נכון.

ענבל משש: אני חושבת שמדינת ישראל כל הזמן שואלת את עצמה לאן היא רוצה לקחת את זה.

ענבל משש: דיברנו עכשיו לדוגמה על טבעון, אז כרגע 56,000 זה פי שלושה כמעט מהעיר טבעון.

ענבל משש: זה מספר העובדים הזרים בענף.

ענבל משש: האם ב-2035 אנחנו רוצים להיות פה עם 100,000 עובדים זרים רק בענף הסיעוד?

ענבל משש: אני לא יודעת.

ענבל משש: אני כן יודעת שיש עוד מענים לענף הזה, גם בדמות מטפלים ישראלים – חזרה על כך היועצת המשפטית שלנו בדיון הקודם, נתנה נתונים לגבי שילוב של ישראלים.

ענבל משש: יש גם החלטה על מפת הדרכים על העסקת עובדים ישראלים עם כל הקשיים והמורכבות שיש בענף הזה, והוא לא חף מקשיים, אני חושבת שיש בו לא מעט.

ענבל משש: לגבי כניסה של עובדים זרים, אני שמחה קצת לראות את הנתונים כי בחודש אוגוסט יש עליה ביחס לחודש הקודם.

ענבל משש: אנחנו רק באמצע החודש אבל במהלך אוגוסט נכנסו כבר 350 עובדים זרים.

ענבל משש: זה משמח אותי.

ענבל משש: אני מקווה שקצב הכניסה יתגבר לאור זה שהודו כבר לא מדינה בסיכון, אוזבקיסטן יוצאת מהרשימה מחר ואנחנו מביאים עובדים ועובדות, כפי שתיארנו, מהפיליפינים.

ענבל משש: אז אני מקווה ומאמינה שיחד עם עוד הקלות שעשינו – סקרנו את זה בדיון הקודם, אני לא אאריך – כדי להרחיב את המאגר והוראת השעה, נוכל לתת מענה על בסיס מה שיש לנו כרגע.

אבתיסאם מראענה: תודה.

אבתיסאם מראענה: בבקשה, שושנה.

שושנה שטראוס: רציתי להוסיף כי הרגשתי שבפעם האחרונה שהיינו פה לא לגמרי התייחסנו באופן מלא לגבי השאלה האם יש מחסור בעובדים זרים.

שושנה שטראוס: עובדים זרים כהגדרה מגיעים מחו"ל, אין לנו אפשרות ליצור אותם כאן, ולכן בראש ובראשונה מי שצריך עובד זר, יש מכסה פחות או יותר גמישה של 9,000 עובדים זרים חדשים מחו"ל שאפשר להביא בשנה וזה מחולק בין 100 לשכות פרטיות.

שושנה שטראוס: יכול להיות שלשכה פרטית מסיימת את המכסה שלה, יש עוד לשכות.

שושנה שטראוס: לא קרה אף פעם שמילאו את כל המכסה הזו.

שושנה שטראוס: במקביל, עובד זר שמגיע לפה, גם לפי פסיקת בג"ץ, יכול להחליף מעסיקים.

שושנה שטראוס: אם המעסיק שלו נפטר או אם הזוג לא מסתדר הוא יכול דרך הלשכה הפרטית שלו, או לשכה פרטית אחרת, למצוא מטופלים חדשים.

שושנה שטראוס: מבחינת המטופלים, הם הרבה פעמים יעדיפו מישהו שכבר פה, הם יכולים לפגוש אותו, יש לו המלצה, הוא יודע קצת עברית ומה קורה פה, אבל ברור שזה יהיה מספר מוגבל כי אנחנו יוצאים מנקודת הנחה שעובדים זרים באים לפה, עובדים, לטובתנו, לטובת המשפחה שלהם, ויוצאים מפה.

שושנה שטראוס: אנחנו לא מביאים אותם לפה כדי שהם יהפכו לתושבים או אזרחים מלכתחילה.

שושנה שטראוס: הם יכולים לקבל מעמד בדרכים שונות – אם יש להם זוגיות עם ישראלי – אבל כעיקרון הם אמורים להיכנס לעבוד ולצאת.

שושנה שטראוס: מלבד העובדים שנכנסים כל שנה, העובדים שנמצאים פה ולא סיימו חמש שנים, וכל עובד שבשנה הרביעית מתחיל עם מישהו וטוב לו והוא יכול להישאר פה עד 120, יש לנו גם ועדה הומניטרית שהיא מאפשרת "להלבין" עובדים זרים שסיימו תקופה מרבית.

שושנה שטראוס: בגלל שאנחנו לא רוצים שהעובדים ישתקעו כאן העיקרון הוא שזה מספר מצומצם.

שושנה שטראוס: אבל כשאנחנו רואים, למשל בקורונה, שאי אפשר להביא מספיק עובדים מחו"ל, כך היה ב-2020, אז הגדלנו את מספר העובדים שזכו למעין "הלבנה" בוועדה ההומניטרית.

שושנה שטראוס: גם ב-2021 השרה שקד חוקקה הוראת שעה שגם איפשרה "להלבין" יותר.

שרון רופא אופיר: לכמה זמן הוראת השעה?

אבתיסאם מראענה: עד ה-31 באוקטובר.

ענבל משש: לשלושה חודשים.

קריאה: היא לכמות.

קריאה: היא תלוית כמות.

שושנה שטראוס: היא מאפשרת הגשה ואישור בקשות שלפי החוק הרגיל היו נדחות.

שושנה שטראוס: אלה תמיד שלושת המרכיבים של העובדים הזרים בארץ.

אבתיסאם מראענה: תודה, שושנה.

אבתיסאם מראענה: אני רוצה לעבור למשרד המשפטים.

אבתיסאם מראענה: אני אשמח שנתייחס לעניין זכויותיהן וזכויותיהם של העובדות והעובדים הזרים.

אבתיסאם מראענה: נמצאת אתנו דינה דומיניץ.

אבתיסאם מראענה: בבקשה.

אבתיסאם מראענה: נמצאת אתנו גם לינה סאלם.

אבתיסאם מראענה: בבקשה.

דינה דומיניץ: שמי דינה דומיניץ, אני מתאמת המאבק סחר בבני אדם מטעם משרד המשפטים.

דינה דומיניץ: זה תפקיד ממשלתי ואני עובדת כמובן עם כל החברות כאן והמשרדים וגם עם הארגונים בתחום מיגור המאבק בסחר בבני-אדם.

אבתיסאם מראענה: יש דבר כזה בארץ?

דינה דומיניץ: יש דבר כזה לצערי בארץ, כן, כמו כל מדינות העולם.

דינה דומיניץ: אנחנו לא אחת המדינות הכי גרועות אבל בוודאי יש לנו את כל סוגי התופעות.

דינה דומיניץ: כשאנחנו מדברים על סחר בבני אדם אנחנו מתייחסים לא רק לזנות, כמו שמקובל לחשוב, אלא גם על ניצול בני-אדם והחפצה שלהם למטרות שונות, וזה יכול להיות גם במסגרת עבודה.

דינה דומיניץ: אנחנו מזהים את אוכלוסיית העובדים הזרים ובפרט בתחום הסיעוד כאוכלוסייה שהיא פגיעה במיוחד לניצול, וזה אפילו יכול להגיע עד למצבים ששירי כינתה אותם "שחור לבן", שזה באמת בקצה הסקאלה.

דינה דומיניץ: אין ספק שזה מקרים בודדים אבל יש מקרים כאלה, ובשנים האחרונות בהחלט הובאו כקורבנות עבדות וקורבנות סחר - - -

אבתיסאם מראענה: את מדברת על מונחים מאוד-מאוד קשים, אני אשמח שנתעכב על זה.

אבתיסאם מראענה: עבדות וסחר, בואי נדבר על זה קצת יותר, בואי ניתן לזה כבוד.

דינה דומיניץ: בסדר גמור.

דינה דומיניץ: בחוק העונשין יש פרק של עבירות הסחר בבני-אדם, שכולל גם את עבירת הסחר עצמה שיכולה להיות למגוון של מטרות, עסקה באדם לצורך ניצול, זה יכול להיות לזנות, זה יכול להיות למטרת האיברים שלו וזה יכול להיות גם למטרת עבודות כפייה או עבדות, ויש גם עבירה נפרדת שנקראת עבירת החזקה בתנאי עבדות, שבאמת זה נשמע כאילו זה לא יכול להיות קיים פה אבל בהחלט היו בשנים האחרונות, וגם לפני, מקרים שגם הגיעו עד לבית המשפט העליון שבהם יש הרשעות בעבירות האלה, גם בתחום העבדות ואפילו גם בתחום הסיעוד.

אבתיסאם מראענה: שמה שקורה שם?

דינה דומיניץ: לפעמים קשה להבחין בין מה שאנחנו רואים כהפרות של דיני העבודה הרגולטוריים לבין ממש עבדות.

דינה דומיניץ: ההבדל הוא בדרך כלל האלמנט של השליטה, של השימוש באיום או אמצעי לחץ כלפי העובדים.

דינה דומיניץ: עובדת ששילמה דמי תיווך מאוד-מאוד גבוהים וחייבת להחזיר את הסכום הזה כי היא הלוותה ומשכנה את כל הכפר שלה בשביל להגיע לא תתלונן על מעסיק שמחזיק אותה בתנאי עבדות, מעסיק אותה 20 שעות ביממה ולא משלם לה למשל או לא נותן לה אוכל וכל מיני אלמנטים אחרים.

דינה דומיניץ: אני נותנת דוגמאות מהחיים, לא המצאתי שום דבר.

דינה דומיניץ: היא לא תתלונן עליו ולא תבקש לעבור מעסיק כי היא חייבת להחזיר את הכסף הזה, ולכן זה אמצעי מאוד חזק לשליטה על העובדים.

דינה דומיניץ: במצבים קיצוניים אנחנו כן רואים לצערי את סוגי העבירות האלה ולכן התפיסה שלנו – היא גם התפיסה הבינלאומית – שאנחנו חייבים לעשות מאמץ גם במניעה.

דינה דומיניץ: ברור שבאכיפה, ואנחנו מנסים לאכוף כמה שיותר בחומרה וגם לתת הגנה כמובן לקורבנות, יש לנו מקלטים ומערכת זכויות, הטבות ושיקום שאנחנו מציעים לתת, אבל גם בעיקר לשים את הדגש בתחום הזה על מניעה.

דינה דומיניץ: למשל, ההסכמים הבילטרליים שדיברו עליהם פה הם אמצעי מניעה מאוד-מאוד חשוב שגם זוכה להערכה רבה בעולם כאמצעי מניעה של תופעות של ניצול, סחר בבני אדם ועבדות.

אבתיסאם מראענה: אני רוצה לשאול שאלה כי עדיין נשארתי בתנאי העבדות.

אבתיסאם מראענה: המעסיק בישראל חשוף למה ששילמה אותה עובדת כדמי תיווך והוא בעצם מנצל את הסיטואציה שהיא צריכה להחזיר כל כך הרבה כסף ולכן הוא שולט בחייה והיא הופכת להיות סוג של - - - ?

דינה דומיניץ: של שפחה, כן.

דינה דומיניץ: יש מצבים כאלה.

דינה דומיניץ: למשל, אני יכולה לספר על אחד התקדימים שהיו, אישה שהובאה לעבודה בסיעוד, הוחזקה בבית המעסיקים במשך שנתיים, אסור היה לה לצאת, לא שילמו לה שכר בכלל, כל הזמן הבטיחו לה שישלמו לה או שיעבירו לה לחו"ל אבל זה לא קרה.

דינה דומיניץ: המשפחה הייתה גרה בווילה מאוד גדולה במזרח ירושלים אבל לה לא היה חדר משלה, היא הייתה צריכה לישון באמבטיה.

דינה דומיניץ: זה סיפור של עבדות.

דינה דומיניץ: היה לנו מקרה אחר שהבעל של המעסיקה הסיעודית, שהייתה משותקת בכיסא גלגלים, שגר באותו בית, הלווה כספים לאותה עובדת כדי שהיא תוכל להחזיר את ההלוואות שהיא נטלה ובמקביל דרש ממנה יחסי מין וכל לילה היא הייתה צריכה לספק לו יחסי מין.

דינה דומיניץ: היא נכנסה להריון מזה.

דינה דומיניץ: הוא הכריח אותה לעשות הפלה.

דינה דומיניץ: גילינו את זה באמצעות הביקור של עובדת סוציאלית מטעם הלשכה הפרטית בבית שדיווחה על ההפלה שהיא עשתה.

דינה דומיניץ: היא סיפרה לה על ההפלה שהיא עשתה כשהיא הייתה בביקור הבית, היא נראתה לה מאוד מפוחדת, לא רצתה לעזוב כי היא חייבת כסף.

דינה דומיניץ: אפילו אחרי כל מה שהיא עברה היא לא רצתה לעזוב את הבית.

דינה דומיניץ: הצענו לה מקלט, הצענו לה סיוע משפטי בחינם, הצענו לה לעבור כמובן לכל מעסיק אחר וזה לא קרה.

אבתיסאם מראענה: מה זה "לא קרה"?

דינה דומיניץ: היא לא רצתה, היא סירבה.

דינה דומיניץ: זה לא שהשארנו את המצב כך, המשטרה פתחה בחקירה, הגבר הוזמן לחקירה באזהרה והמצב טופל, אבל בסופו של דבר, בגלל הפחד שלה שהיא חייבת כל כך הרבה כסף – ואת זה צריך להבין, שדמי התיווך האלה בשביל העובדים האלה הם באמת איום מאוד-מאוד גדול.

דינה דומיניץ: ולכן אנחנו באמת מעודדים את הכלים של המניעה שיש לנו, את ההסכמים הבילטרליים, במיוחד בתחום הזה, ויש לנו עוד הרבה מה לעשות.

אבתיסאם מראענה: אותם עובדות ועובדים, ובעיקר עובדות שאני שומעת שהן החוליה המאוד-מאוד חלשה בתוך כל העסקה בסיעוד, מודעות לזכויות שלהן?

אבתיסאם מראענה: איפה הן נחשפות לראשונה לזכויות שלהן?

אבתיסאם מראענה: בארץ?

אבתיסאם מראענה: בחו"ל?

אבתיסאם מראענה: מי מתווך להן את כל הזכויות שלהן?

דינה דומיניץ: במסגרת ההסכמים הבילטרליים - - -

אבתיסאם מראענה: לא, לפני.

אבתיסאם מראענה: הרוב פה לא עם הסכמים.

דינה דומיניץ: נכון, אבל זה בדיוק השינוי שאנחנו רוצים להוביל אליו, שהן עוברות את ההכשרה הזו לפני, הכשרה כוללת אוריינטציה לגבי הזכויות והחובות שלהן והיא כוללת גם את הגישה לקו החם, שאני לא יודעת אם הזכירו אותו פה אבל הוא גם מנגנון שמובנה בתוך ההסכם הבילטרלי שהוא מאוד-מאוד חשוב כי הן מקבלות את הטלפון – מעבר לטלפון של עו"ד לב-רן ממשרד העבודה – של קו חם שמופעל על ידי ארגון לא ממשלתי בשם CIMI אבל ממומן ע"י רשות האוכלוסין וההגירה.

דינה דומיניץ: עובד יכול להתקשר לקו הזה ולקבל מענה בשפה שלו – מהשפות של המדינות שהם מקבלים – ולהתלונן על כל דבר.

דינה דומיניץ: העובדים עוברים כמובן הכשרה, גם שלנו, יודעים להפנות את התלונות לגורם שצריך כדי לוודא שהוא יקבל את הזכויות שלו.

דינה דומיניץ: במקרים קיצוניים, היו לנו כמה מקרים כאלה, מצבים של עבדות, הצליחו לזהות דרך המנגנון הזה ולכן הוא מאוד חשוב.

דינה דומיניץ: אנחנו מאוד מקווים שגם לעובדות הזרות, והבנתי גם מרשות האוכלוסין וההגירה שכך הם גם מתכוונים לקדם את זה, שנמצאות היום בישראל לא דרך ההסכם הבילטרלי, תינתן גישה גם לקו החם והן תוכלנה לפנות לשם.

דינה דומיניץ: עד היום זה לא היה.

דינה דומיניץ: זו כמובן תוספת מאוד-מאוד גדולה של תקציב שיידרש לנושא הזה כי זה עוד עשרות-אלפי עובדות, אבל אנחנו חושבים שזה צעד מאוד חשוב.

אבתיסאם מראענה: מתי זה קרה?

דינה דומיניץ: זה קו לעובדים זרים שהוא בתוך ההסכמים הבילטראליים ולכן הוא נפתח בשפות של המדינות שיש אתן הסכמים בילטראליים בכל התחומים.

דינה דומיניץ: סיעוד זה חדש כאמור אז לכן הוסיפו את המדינות הללו, אבל עד עכשיו היה בחקלאות וגם בבניין.

דינה דומיניץ: בהחלט יש בקו הזה המון תועלת.

דינה דומיניץ: בתחום הסיעוד, עד עכשיו למי שהגיע לא דרך הסכם בילטרלי, שזה רוב העובדות שנמצאות כאן כי רק התחלנו ליישם את ההסכם הראשון, אין גישה לקו החם הזה.

דינה דומיניץ: לכן אנחנו באמת פועלים יחד עם משרדי הממשלה הרלוונטיים ומנסים למצוא את הדרך כן לשלב גם את העובדות שכבר נמצאות.

אבתיסאם מראענה: עובדת שאין לה הסכם בליטרלי לא יכולה להתקשר לקו החם הזה?

ענבל משש: כרגע לא.

דינה דומיניץ: היא יכולה.

דינה דומיניץ: אם היא תתקשר אני בטוחה שהיא תקבל מענה אבל - - -

אבתיסאם מראענה: אבל הרוב לא יודעות שהקו הזה קיים, שהן יכולות להתקשר אליו.

דינה דומיניץ: נכון.

דינה דומיניץ: המנגנון היחיד שיש להן זה הביקור של העובדת הסוציאלית פעם בחצי שנה, ככל שזה - - -

אבתיסאם מראענה: שבמקרה קיצון, אם היא עברה הפלה בעקבות אונס מדי לילה על ידי המעסיק שלה אז היא יכולה לזהות, אבל בגדול אין יכולת לזהות את המצוקות שלהן, אלא אם כן הן מתקשרות לעורכת דין.

דינה דומיניץ: הן יכולות להתקשר להתלונן והם יכולות כמובן לפנות – והן פונות – לממונה על זכויות עובדים זרים במשרד העבודה.

דינה דומיניץ: אבל כן, אנחנו חושבים שזו תוספת מאוד-מאוד חשובה וקריטית.

אבתיסאם מראענה: מה הסיכוי שזה קורה, ענבל?

ענבל משש: קודם כל אני רק רוצה לדייק בדברים, שגם שלא באמצעות הסכמים בילטרליים, לפני שהעובדים הזרים מגיעים הם מקבלים זכותון.

ענבל משש: רחל, את יכולה לומר מה הן עוברות בשגרירות?

ענבל משש: הן עוברות ראיון ומקבלות זכותון וגם הלשכה הפרטית צריכה להסביר להם על הזכויות שלהן.

ענבל משש: זה שלא באמצעות ההסכמים הבילטרליים.

ענבל משש: באמצעות ההסכמים הבילטרליים כמובן שגם יש הסכם, אגב, שעובדת חותמת עוד לפני שהיא נכנסת למדינת ישראל, יש אוריינטציה שמסבירים לה גם על הזכויות וגם בכלל על התפקיד, גם זכויות וגם חובות, אם לדייק ולומר על הדברים האלה.

ענבל משש: לגבי מרכז הפניות שמופעל באמצעות CIMI, הוא מופעל כלפי מי שתחת אותם הסכמים בילטרליים בענפים השונים, חקלאות, בניין.

ענבל משש: בסיעוד באמת אין כרגע, למעט שלוש הקבוצות שהגיעו.

ענבל משש: נתנו מענה בקורונה לכל מי שהתקשר, לכל מי שפנה.

ענבל משש: היישום של ההסכם הבילטרלי הוא מדורג וכך גם אנחנו נפעל, באופן מדורג, לתת מענה לכל עובדות ועובדי הסיעוד שנמצאים במדינת ישראל.

ענבל משש: מדובר על היקף מאוד-מאוד גדול של עובדים.

ענבל משש: יש שם מתורגמניות שעונות בשפות השונות, כל השפות שרק אפשר לחשוב: טורקית, אנגלית, רוסית, סינית, תאית, בשעות מענה שונות.

ענבל משש: כמובן שחלק מהפניות הן בירור מידע, חלק תלונות.

ענבל משש: יש follow up אחרי הפניות האלו.

ענבל משש: הן מועברות ככל שנדרשת אכיפה לגורמי האכיפה השונים, גם בזרוע העבודה, גם אצלנו בתוך הרשות למנהל אכיפה, למנהל בטיחות, תלוי בסוגיה שעולה.

ענבל משש: אני אומר שב-2020 היו כ-3,000 פניות למרכז.

ענבל משש: זה חלק מאוד חשוב במענה שניתן.

אבתיסאם מראענה: מרכז הפניות הזה פתוח רק בזמן קורונה?

ענבל משש: לא, מה פתאום.

ענבל משש: הוא פתוח לדעתי מ-2012 ונותן מענה חמישה ימים בשבוע לפניות של עובדים זרים.

ענבל משש: בזמני משבר נתנו מענה, גם כשהיו ההפגזות בדרום ובטח בקורונה, ואנחנו מתקשרים אירועים לעובדים הזרים גם בפוש, גם באופן ייזום וגם הם יכולים לפנות ולקבל מענה.

ענבל משש: כרגע לא ניתן מענה לכל העובדות בסיעוד, אנחנו נפעיל את זה באופן מדורג בגלל המשאבים, בגלל ההיקף, בגלל הצורך שעולה כדי לממן את הפעילות הזאת של המרכז הארצי שמממנת רשות האוכלוסין וההגירה מתקציב רשות האוכלוסין וההגירה.

אבתיסאם מראענה: תודה.

אבתיסאם מראענה: אייל סיסו, בבקשה.

אייל סיסו: למעשה רציתי לדייק, וענבל עכשיו תיקנה, את מה שדינה אמרה.

אייל סיסו: כל העובדים הזרים, כולל אלה שמגיעים גם לא בהסכמים בילטרליים, מגיעים לנציגות לפני שהם מגיעים לארץ.

אייל סיסו: בשגרירות הם עוברים ראיון לוויזה.

אייל סיסו: בסוף הראיון הם מקבלים זכותון שבו יש את כל הזכויות שמגיעות להם, כולל כמובן הקו החם.

אייל סיסו: מסבירים להם, עושים ממש תיאום ציפיות ומסבירים להם מה זה זכותון, מה מגיע להם, מתי מתקשרים לקו החם והם עושים את זה.

אייל סיסו: זה מאז ומעולם, לא מעכשיו.

אייל סיסו: לפחות מ-2010.

אייל סיסו: אני הייתי קונסול בהודו בין השנים 2011 ל-2014, משם היינו מביאים את רוב העובדים, מהודו, סרי לנקה והפיליפינים, כל אחד ואחת מהם שהיו מגיעים לארץ היו מקבלים את הזכותון והסבר מדויק מה הזכויות שלהם, כך שזה משהו זמין וקיים כבר הרבה זמן.

אבתיסאם מראענה: תודה רבה.

אבתיסאם מראענה: אני רוצה לפנות לדורון רז, איגוד נותני שירות סיעוד בישראל.

אבתיסאם מראענה: בבקשה.

דורון רז: קודם כל, אני מברך על הדיון בזמן כזה.

דורון רז: אנחנו, עמותות וחברות הסיעוד, מטפלים ב-270,060 זכאי חוק הסיעוד ואני אתייחס אליהם.

דורון רז: אנחנו מטפלים באמצעות כ-140,000 עובדים, רובם ישראלים – כ-100,000 ישראלים – והיתרה עובדים זרים.

דורון רז: אני שמח לבשר שבשבוע שעבר האיגוד שלנו חתם על הסכם קיבוצי עם ההסתדרות לגבי ענף הסיעוד ועמדתי על-כך שהכלנו בתוך ההסכם הקיבוצי גם את העובדים הזרים.

דורון רז: אנחנו לא אלה שמביאים את העובדים, אנחנו אלה שמטפלים בקשישים זכאי חוק הסיעוד גם באמצעות עובדים זרים.

דורון רז: המטרה שלנו כנותני שירותים וכאזרחים במדינת ישראל לא להגיע למה שאמרה חברת הכנסת, שההורים שלנו והסבים שלנו יטופלו רק על ידי עובדים זרים, אנחנו עושים הכול כדי להגדיל את כמות הישראלים שיפנו לענף, גם ההסכם הקיבוצי בא לשפר את שכרם.

דורון רז: אני חושב שב-10 השנים האחרונות הגדלנו פי חמישה ויותר את מספר העובדים הזרים בתחום הסיעוד.

דורון רז: לאן נגיע בקצב הזה?

דורון רז: אני מאוד מברך על ההסכמים הבילטרליים שעושה המדינה.

דורון רז: אני חושב שזה צעד חשוב לכולם.

דורון רז: זה תהליך ארוך שצריך גם לתת מענה עד שהוא יגיע למיצוי מלא כי גם עד אז יצטרכו עובדים לתחום הסיעוד.

דורון רז: עשינו ביוזמה של האיגוד שלנו שלוש פעמים מהלך של "הלבנת" עובדים זרים שנמצאים פה בארץ.

דורון רז: לפני כ-10 שנים יזמנו ולא כל כך האמינו שזה יהיה אבל החזרנו למעגל העבודה למעלה מ-8,000 עובדים זרים שהיו פה בארץ כשוהים בלתי חוקיים, שסיימו את עבודתם, המדינה לא עשתה מאמצים גדולים להוציא אותם מהארץ ותחתם היא הביאה אלפים של עובדים חדשים.

דורון רז: נשארנו עם עובדים שהיו בלתי חוקיים בארץ שעבדו בכל מיני תחומים אחרים והביאו עובדים חדשים נוספים לתחום הסיעוד.

אבתיסאם מראענה: מה זאת אומרת שאתה הכשרת 8,000 עובדים?

דורון רז: אני לא הכשרתי, המדינה.

דורון רז: אנחנו לחצנו ויזמנו ועשינו בשביל שיהיה לנו כוח אדם מיומן.

דורון רז: גם היום אני מברך את שר הרווחה והשרה לשוויון חברתי על המהלך שהם עשו לקראת הלבנת עוד עובדים שנמצאים פה בארץ - -

ענבל משש: שרת הפנים.

ענבל משש: להצלחה אבות רבים אבל זו סמכות של שרת הפנים ומהלכים שהובילה שרת הפנים.

ענבל משש: רק לדייק.

דורון רז: אני מקבל, את צודקת.

דורון רז: ההלבנה הזו של עובדים פשוט נותנת מענה מידי של עובדים זמינים שכבר יש להם אוריינטציה - - -

אבתיסאם מראענה: למה אומרים "הלבנה"?

אבתיסאם מראענה: סליחה על השאלה.

דורון רז: כי הם לא חוקיים והופכים אותם להיות חוקים.

דורון רז: זה מונח לא יפה אבל זה המונח.

אבתיסאם מראענה: אז בואו נדבר על מונחים יותר יפים.

דורון רז: אוקיי, החזרתם לשוק העבודה.

דורון רז: אני חושב שהמהלך הזה הוא מהלך מבורך והוא ייתן מענה מידי לצרכים של הקשישים שצריכים טיפול.

דורון רז: העסקת העובדים הזרים אצלנו, בעמותות וחברות הסיעוד, לזכאי חוק סיעוד הוא בדיוק זהה להעסקת עובדים ישראלים.

דורון רז: הוא מקנה להם 100% אותן הזכויות.

דורון רז: הם מועסקים בדיוק תחת אותם התנאים, עם תלושי שכר, עם בקרה.

דורון רז: אנחנו גופים שנמצאים תחת בקרה של המדינה, של ביטוח לאומי שבודק אותנו, וזה בסדר, לגבי כל הזכויות של כל העובדים, הישראליים והזרים.

דורון רז: אנחנו היחידים שבעצם – לשאלתך הקודמת – מפרישים לקרן שהקימה המדינה לצורך הזכויות של העובדים הזרים את כספי הפנסיה שלהם.

דורון רז: אנחנו מפרישים לשם מידי חודש בחודשו את הכספים.

דורון רז: המדינה פטרה את המעסיקים הפרטיים מההפרשה הזו.

דורון רז: המהלך לפטור אותם היה מתוך מחשבה שיהיה להם כסף זמין יותר עכשיו לשלם לעובד אבל לא מה יקרה בסוף העסקה, שלעובד לא יהיה ממי לקבל את הזכויות.

דורון רז: אלה שמועסקים בחברות הסיעוד – מדי חודש כל הזכויות שלהם מופקדות בחשבון שהמדינה העמידה לצורך העניין ובעזיבתם את הארץ הם יכולים למשוך את הכסף הזה בשדה התעופה ככספי פנסיה, תגמולים, איך שתקראו להם, כספי פיקדון שהופקדו לזכותם.

דורון רז: אני חושב שהעובדים שעובדים אצלנו בחברות הסיעוד – כ-40,000, אולי קצת יותר – זוכים למענה מאלפי עובדים סוציאליים שעובדים אצלנו בבקרה ופיקוח על עובדים ישראליים ועל עובדים זרים.

דורון רז: אנחנו עושים ביקורי בית מתוך ההסכמים שיש לנו עם המוסד לביטוח לאומי מדי 60 יום בבית הקשיש ע"י עובדת סוציאלית שפותרת מחלוקות ובעיות.

דורון רז: היא עושה את ביקור הבית ששאלת קודם, גם עם המטופל והמטפל וגם עם המטפל לבד והמטופל לבד.

דורון רז: זאת אומרת, יש למטפלת זמן חופשי עם העובדת הסוציאלית בארבע עיניים לשטוח בפניה בעיות אישיות שיש לה מתוך ידיעה שהיא תסייע לה לפתור אותם ובלי חשש שישמעו אותה ויתנכלו לה אחר כך למה היא התלוננה או למה היא אמרה.

דורון רז: זה יתרון עצום שקיים וזמין.

דורון רז: אנחנו גם נותנים הדרכה למטפלות, הם משתלבים בתוך מערך ההדרכה שלנו כמו כל עובד ישראלי.

דורון רז: אני חושב שהמנגנון של העסקת העובדים הזרים באמצעות חברות הסיעוד הוא הפתרון הנכון ביותר שהיה צריך להיות לקטוע את הקשר בין המטופל לבין המטפל בעניינים כספיים.

דורון רז: איפה נוצרות כל הבעיות?

דורון רז: שיש בידי המטפל אפשרות ללחוץ על המטופל לשכר או לתנאים יותר גדולים, ומצד שני גם על המטופל ללחוץ על המטפל בהתניית תשלומים שהוא יקבל.

דורון רז: מכיוון שכך, אנחנו הצענו הצעה שאולי את, עם הוועדה שלך, תוכלי לעשות משהו בנושא הזה, הצענו שלעובד הזר יהיה מעסיק אחד, חברת הסיעוד.

דורון רז: היא תעסיק אותו בהיקף השעות של הזכאות של חוק הסיעוד וביתרת השעות המטופל או המשפחה שלו ישלמו לעובד את השכר באמצעות חברת הסיעוד, שלא תרוויח על זה שקל אבל היא תוציא תלוש לעובד עם כל זכויותיו, ואז בעצם יהיה לו מעסיק אחד, עם בקרה של מעסיק אחד, עם זכויות אצל מעסיק אחד, ולא עם מצב שנוצר שהעובד מקופח בשכרו או שהמטופל נסחט בשכר העובד.

אבתיסאם מראענה: אנחנו נמשיך את השיחה שלנו, נעשה אותה אפילו בפגישה פרטית ואני אשמח לשמוע יותר על ההצעה שלך.

אבתיסאם מראענה: אני רוצה לעבור ליפעת סולל מ"כן לזקן".

אבתיסאם מראענה: בבקשה.

יפעת סולל: אני רוצה בשני משפטים קצת ללכת אחורה.

יפעת סולל: אני חושבת שצריך להבין מאיפה בא כל הסיפור של העסקת עובדים זרים בסיעוד.

יפעת סולל: בתוך העולם הזה שהתגלגל משנות ה-80' אנחנו לא מאמינים יותר שאנשים שיש להם קשיים, שיש להם מוגבלות, צריכים להיות סגורים במוסדות אלא צריכים להיות חלק מהקהילה וצריכים לקבל את הסיוע כדי שיוכלו לחיות בקהילה ולתפקד בקהילה.

יפעת סולל: בשנות ה-80' אנחנו רואים את החקיקה של פרק הסיעוד בחוק הביטוח הלאומי, שהיה מאוד מתקדם לזמנו, והגדיר מימון של שעות בבית המטופל הסיעודי של סיוע ע"י מטפל סיעודי.

יפעת סולל: מה שקרה הוא שבמקום שהמודל די ילך ויתפתח, בשנות ה-90' לא הוסיפו שעות ולא הוסיפו מודלים אחרים של טיפול בקהילה, אלא בעצם איפשרו לאנשי מעמד הביניים, יש לומר, לייצר לעצמם פתרונות אחרים ובעצם הפתרונות האלה הם בתחום של "תנו לנו את האפשרות להעסיק עובדים זרים ואנחנו נתמודד אתם כלכלית".

יפעת סולל: אנחנו מתגלגלים בסיפור הזה אחר כך למצב שבו פתאום המדינה אומרת: רגע, שנייה, יש לנו יותר מדי עובדים זרים, בואו נראה איך אנחנו מצמצמים את זה.

יפעת סולל: הולכים לרפורמה ב-2009 שיצרה את כל המודל הזה שדיברתם עליו היום.

יפעת סולל: הרציונל שמאחוריה היה בעיקרו איך המדינה מפקחת על העובדים הזרים ויודעת בכל רגע נתון איפה הם כדי שהם יצאו מהארץ בזמן.

יפעת סולל: הרציונל השני שהיה שם היה לראות איך מצמצמים את מספר העובדים הזרים בסיעוד, ובמסגרת הזאת קבעו את המגבלה שאומרת:

יפעת סולל: מותר להעסיק עובדים זרים בסיעוד אך ורק אם הם מועסקים בתנאי העסקה של 24 שעות ביממה – זה התגלגל ל-6 ימים בשבוע – אני מסכימה עם כל מה שנאמר כאן בהתחלה על ידי אנשי "קו לעובד" ו"רופאים לזכויות אדם".

יפעת סולל: למעשה, עד היום אנחנו מסתכלים על מודל שההגדרה שלו היא התנערות המדינה מחובותיה למתן שירות ראוי לאזרחיה שנזקקים לטיפול סיעודי, בין אם הם זקנים שאני מייצגת ובין אם הם נכים צעירים יותר, משום ששולחים את הזקנים הסיעודיים ואת הנכים להיות מעסיקים של עובדים, לנהל אתם משא-ומתן על תנאי השכר שלהם, לדאוג לכך שהזכויות שלהם ימולאו – ובצדק רב, אני לרגע לא כופרת בכך – והכל במסגרת של אחריות של מטופל.

יפעת סולל: זה התחום היחיד שבו המטופל צריך להיות המעסיק של המטפל שלו.

יפעת סולל: צריך להבין בכלל מה המסגרת שבתוכה אנחנו חיים.

יפעת סולל: בתוך זה יש הרבה מאוד בעיות, חלק גדול מהן עלה כאן ואני לא אחזור על הדברים, אבל צריך להבין שהמודל הזה בבסיסו הוא מודל כושל משום שמטופל סיעודי שזקוק באמת לטיפול או לפחות להשגחה בכל שעות היממה לא יכול להיות באמת עם מטפל אחד.

יפעת סולל: זה לא סביר, זה לא הגיוני.

יפעת סולל: לא יכול להיות מצב שבו אדם נדרש להיות במקום העבודה שלו 24 שעות ביממה גם אם הוא לא עובד כל הזמן.

יפעת סולל: זה לא טוב לעובד בוודאי, זה לא טוב לשוק העבודה בוודאי, וזה גם לא טוב למטופל הסיעודי.

יפעת סולל: הדבר השני הוא שהמטופל הסיעודי ומשפחתו עומדים מול שוקת שבורה כל שבוע בעצם, כי יום בשבוע לפחות המטפלת צריכה להיות בחופשה ואם היא לא מקבלת חופשה או גם אם היא בוחרת לא לקחת יום חופשה זה בניגוד לחוק.

יפעת סולל: אין פתרון.

יפעת סולל: אין פתרון לזמן מחלה, אין פתרון לזמן חופשות, אין פתרון למצבי קיצון אחרים.

יפעת סולל: המודל הזה לא צריך לפעול כך.

יפעת סולל: הוא צריך לעבור מן העולם.

יפעת סולל: צריך לומר דבר נוסף.

יפעת סולל: מדינת ישראל היא המדינה היחידה בעולם שהטיפול הרגיל, שברירת המחדל, שהטיפול הראשוני של אנשים שזקוקים לטיפול סיעודי בבית, נעשה ע"י עובדים זרים בתנאי מגורים בבית המטופל הסיעודי.

יפעת סולל: זה מודל שקיים ברוב מדינות העולם היום אבל הוא קיים בדרך כלל בשוליים, במקרי קיצון.

יפעת סולל: אצלנו הוא המודל העיקרי.

אבתיסאם מראענה: מה האלטרנטיבה?

אבתיסאם מראענה: מה קורה במדינות אחרות, יפעת?

יפעת סולל: במדינות אחרות אנחנו מסתכלים על חיים בקהילה.

יפעת סולל: מה זה אומר "קהילה"?

יפעת סולל: בארץ כשמדברים על קהילה מדברים על בית אבל זה לא אותו דבר.

יפעת סולל: אנחנו מדברים הרבה יותר על דברים שאנחנו קוראים להם "מרכזי יום" אבל הם הרבה מעבר למה שלרוב יש בארץ.

יפעת סולל: מקומות שאפשר לצאת אליהם למספר רב של שעות ביום ומקבלים בהם את כל השירותים.

יפעת סולל: צריך לומר שבישראל מרכזי יום באים על חשבון שעות הטיפול הסיעודי בבית.

אבתיסאם מראענה: תסבירי.

נעה בן שבת: זה אומר שזו לא ברירת המחדל.

נעה בן שבת: זה אומר שעובדים זרים הם לא ברירת המחדל.

נעה בן שבת: יש מתן שירותים על ידי המוסד לביטוח לאומי - - -

יפעת סולל: לא, לא.

יפעת סולל: זה אומר שזו ברירת המחדל, משום שמי שצריך טיפול והשגחה של 24 שעות ביממה אין לו פתרון אחר.

יפעת סולל: הפתרון האחר היחיד שלו זה לא לחיות בבית ולא לחיות בקהילה אלא ללכת למוסד.

יפעת סולל: לכן זה הפך להיות ברירת המחדל.

יפעת סולל: זה למעשה המודל היחיד שקיים משום שמאפשרים העסקת עובדים זרים בסיעוד בתנאי העסקה שונים מאלה של עובדים ישראליים, משום שמעטים יכולים להרשות לעצמם מימון של עובדי סיעוד ישראליים 24 שעות ביממה.

יפעת סולל: לכן המודלים הקיימים היום האחרים נותנים מענה מאוד מאוד חלקי למספר קטן של שעות, וכאמור, גם בשעות האלה, למשל של מרכזי יום, יורדים מסך השעות.

יפעת סולל: כלומר, אם היום אנחנו במצב שבו מקסימום שעות טיפול סיעודי בשבוע עומד על 30 שעות, לא למטפל זר, למטפלת ישראלית, 30 שעות בשבוע זה חלק קטנטן מהצורך.

יפעת סולל: אנחנו מסתכלים בעולם על הרבה מאוד מודלים של בתים בקהילה, לא מוסדות שהם מחוץ לקהילה, על בתים שמאפשרים לאנשים לחיות בין בדיור קואופרטיבי שהוא בשליטת המטופלים, בין אם במודלים כאלה שהם בבעלות ושליטת העובדים, המטפלים.

יפעת סולל: כל מיני מודלים אחרים של חיים ביחד ומסגרות שנותנות מענה לאיקס גדול של שעות ביום, עם טיפול ותמיכה שמאפשרים את ההגעה לשם, את החזרה ואת שעות הלילה עם השגחה.

אבתיסאם מראענה: תודה, יפעת.

אבתיסאם מראענה: את בעצם אומרת כמה אנחנו יכולות ויכולים להחזיק את המנגנון הזה, שרוב האוכלוסייה שנזקקת לטיפול סיעודי נשענת על עובדת ועובד זר.

אבתיסאם מראענה: כמה זמן אנחנו נחזיק את המנגנון הזה כשאנחנו רואות שיש בו כל כך הרבה בעיות, הפרות זכויות, קשיים של המעסיקים עצמם כלפי אותם מטפלות ומטפלים.

יפעת סולל: אם יורשה לי בעניין הזה שני דברים קצרים: אחד, בשנה האחרונה ראינו עד כמה כושל המודל הזה.

יפעת סולל: הועלו פה באמת הרבה מאוד דברים על הבעיות של העובדות והעובדים, אני לגמרי מבינה ומקבלת אבל צריך לראות את זה גם מהצד השני.

יפעת סולל: אנחנו רואים שלגבי מטופלים סיעודיים קשים המצב הוא בלתי אפשרי.

יפעת סולל: מטופלים סיעודיים קשים לא מוצאים מטפלים, לא מוצאים מטפלים בכלל ובטח לא מטפלים מתאימים.

יפעת סולל: דובר כאן קודם על הוועדות ההומניטריות, היה תיקון לחוק לפני מספר שנים שיצר אפליה בין מטופלים סיעודיים שהם מתחת לגיל פרישה למטופלים שמעל גיל פרישה ולא מאפשר למטופלים שהם מעל גיל פרישה – שהם רוב המטופלים – להגיש בקשה להמשיך להעסיק עובדים זרים שנמצאים בארץ מעל 8 שנים.

יפעת סולל: יש עכשיו הוראת שעה שמאפשרת את זה לתקופה הקצרה הזו.

יפעת סולל: צריך לבטל את האפליה הזאת בחוק.

יפעת סולל: בכלל, אני לא חושבת שראוי שבחוק במדינת ישראל תהיה אפליה על רקע גיל.

יפעת סולל: זה דבר שהוא בלתי נסבל והוא צריך לעבור מן העולם.

יפעת סולל: דבר נוסף, לא יכול להיות ששולחים את המטופלים לנהל משא-ומתן על שכר העובדים.

יפעת סולל: יש פה מצב שהוא פשוט בלתי נסבל.

יפעת סולל: הדרך היחידה שהמדינה התמודדה עם זה היא להגיד: אנחנו מגבילים את האזורים שבהם העובדים יכולים לעבוד.

יפעת סולל: אם הם באו לאזור גיאוגרפי מסוים אסור להם לעבור לאזור גיאוגרפי אחר.

יפעת סולל: זה אבסורד.

יפעת סולל: זה מגוחך.

יפעת סולל: זה לא עובד.

יפעת סולל: כל עוד אנחנו בתוך המודל הזה – שבעיניי לאורך זמן צריך לבטל אותו – צריך לייצר דיפרנציאציה בשכר, כך שעובדים שצריכים לתת מענה למטופלים קשים גם יקבלו שכר הולם.

יפעת סולל: כמובן שהשכר הזה לא יכול שהוא יתגלגל שוב על חשבון המטופל הסיעודי, אבל חייבים לייצר את הדיפרנציאציה באופן מהותי, זה חייב להתבטא בתנאי השכר של העובדים.

אבתיסאם מראענה: תודה.

אבתיסאם מראענה: אין ספק שמה שאת מציעה ובכלל זה משהו ששווה דיון הרבה יותר רחב.

ענבל משש: אני רק אומר שבמסגרת הנושאים במיקוד לממשלה ה-36, חלק עיקרי מהנושאים שהעלתה שרת הפנים זה שיפור בנושא הסיעוד וכתוצאה מכך אנחנו כרגע בוחנים את שינוי שיטת העסקה, מעבר לשיטת תאגידים בענף הסיעוד.

ענבל משש: זה כרגע בבחינה.

ענבל משש: כמובן שמה שחשוב זה שעלויות נטל העסקה העודפות, ככל שיהיו בתוך שיטת העסקה החדשה, לא ייפלו על כתפי המשפחות.

ענבל משש: הנושא הזה כרגע בבחינה.

אבתיסאם מראענה: אני לא אתייחס להצהרות שרת הפנים איילת שקד מלפני שבוע בעניין.

אבתיסאם מראענה: אני מאוד מקווה שאנחנו נהיה חלק בכול הדיונים הקשורים בעובדות והעובדים הזרים, יש לנו הרבה מה להגיד וכולי תקווה שנעשה את זה במשותף.

אבתיסאם מראענה: זה הדבר היחידי שיש לי להגיד.

אבתיסאם מראענה: אני רוצה בבקשה לקבל את התייחסות הביטוח הלאומי לגבי מה שעלה בדיון.

ארנה זמיר: עלו כל כך הרבה נושאים ואני גם לא הייתי בכל הישיבה אז יעזור לי אם תמקדי לאיזה נושא את רוצה שאני אתייחס בדיוק.

אבתיסאם מראענה: אחד הנושאים שחזר על עצמו גם בדיון הקודם וגם בדיון הזה הוא שיש לנו 30 שעות לכל מטופל סיעודי מהביטוח הלאומי אם זה עובד ישראלי או עובדת ישראלית, 26 שעות אם זה עובד זר או עובדת זרה, נכון?

ארנה זמיר: נכון.

ארנה זמיר: זה במצב המקסימלי, במצב האקוטי ביותר.

ארנה זמיר: נכון.

ארנה זמיר: את יכולה לתאר לי סיטואציה שיש בן-אדם סיעודי שצריך עובדת או עובד זר שיטפל בו, מה עושים עם 30 או 26 השעות האלה בשבוע?

ארנה זמיר: איזה מענה זה נותן?

ארנה זמיר: כפי שאמרתי בדיון הקודם וכפי שאמרה יפעת סולל, הפתרון הזה הוא פתרון שבאמת אפשרי לאלה שידם משגת.

ארנה זמיר: הוא לא אפשרי לכלל הזכאים.

ארנה זמיר: גם בישיבה הקודמת אמרתי שרק מחצית מהאנשים ברמות התלות הגבוהות ביותר נעזרים בעובד זר ואחרים מחפשים תשובות אחרות, בין אם זה להסתייע ע"י בני המשפחה יותר או להשתמש יותר בשירותים של מרכז יום, או לא להיות במצב המיטבי.

ארנה זמיר: זה לא משהו שהוא זמין לכולם.

ארנה זמיר: לגבי הדרך למצות יותר את התקציב שהמדינה מעמידה לרשות הזכאים, הדרך היא דווקא לא לעבוד באמצעות חברת הסיעוד אלא העסקה ישירה.

ארנה זמיר: זאת אומרת שהמשפחה מקבלת את כל הכסף והיא זו שמשלמת ישירות לזכאים.

ארנה זמיר: ברמות התלות הגבוהות האלה יש הפרש של 1,000 שקלים לחודש שיכול להיווצר מול השירות באמצעות חברת הסיעוד.

ארנה זמיר: כל משפחה צריכה להחליט האם השירות שאותו תיאר דורון רז הוא שירות שמבחינתה היא רוצה לשלם עבורו את אותם 1,000 שקלים.

ארנה זמיר: זו כבר החלטה של כל משפחה ומשפחה.

ארנה זמיר: לגבי העניין שהמדינה תכתיב מחירים לכל המשפחות – זה קצת נראה לי בעייתי כי בכל משפחה המציאות היא שונה.

אבתיסאם מראענה: אין מדרג?

אבתיסאם מראענה: אין סוג של התייחסות?

אבתיסאם מראענה: מה זאת אומרת?

ארנה זמיר: יש הרבה דברים שמשתנים בין משפחה למשפחה.

ארנה זמיר: זה לא כמו לאפות לחם, שאפשר לעשות מחיר של לחם אחיד; וגם כשיש מחיר של לחם אחיד אנחנו רואים כל כך הרבה סוגים של לחמים אחרים לצד הלחם האחיד.

ארנה זמיר: אז אני לא בטוחה שזה משהו שניתן לקבוע מחירים, זה מאוד מסובך.

ארנה זמיר: כל הסידור הזה של הסתמכות על עובדים זרים, כפי שאת שומעת פה בדיון שני, הוא מאוד-מאוד מסובך.

אבתיסאם מראענה: תודה לך.

אבתיסאם מראענה: אנחנו עברנו את השעתיים של הישיבה הזו.

אבתיסאם מראענה: יש לנו מישהו בזום שמאוד רוצה להתייחס למה שנאמר כאן בקצרה?

אבתיסאם מראענה: אופירה מוסקוביץ', בבקשה.

אופירה מוסקוביץ': צהריים טובים.

אופירה מוסקוביץ': אופירה מוסקוביץ' ממטה מאבק הסיעודיים.

אופירה מוסקוביץ': המטה שם לו למטרה לשקף לסיעודי ולבני משפחתו את זכויותיהם על פי חוק באופן מאוזן בין הזכויות של העובדים לבין הזכויות של הסיעודי ולשקף לרשויות המטפלות, קרי ביטוח לאומי, רשות האוכלוסין וההגירה, חברי הכנסת, שרים, את העוולות מהשטח.

אופירה מוסקוביץ': מטה המאבק, עם קבוצת "הזדקנות בכבוד", נותנים שירות לכ-20,000 חברים.

אופירה מוסקוביץ': אני רוצה בקצרה לבוא ולהציג בפניכם מה אנחנו חווים מהשטח, איך הדברים קורים.

אופירה מוסקוביץ': כשבאים לדון בזכויות העובדים לא ניתן לנתק אותם מהזכויות של המטופלים עצמם.

אופירה מוסקוביץ': כשברגעים הכי קשים המטופל מוכרז כמעסיק מבלי שהוא יקבל כלים, מבלי שהוא יקבל הדרכה, אומרים לו: תסמוך על הלשכות הפרטיות או על חברת הסיעוד שמעסיקה במקביל את העובד הזר, זה מצג שווא מכיוון שהחברות האלה אינן משקפות את הזכויות על פי חוק, אלא בחלק מהמקרים פשוט ממציאות כל מיני זכויות.

אופירה מוסקוביץ': העובדים מגיעים לארץ ומקבלים אשרת שהייה ועבודה מכוח ההזמנה על ידי המטופל עצמו.

אופירה מוסקוביץ': הרי למטופל במדינת ישראל יש זכויות.

אופירה מוסקוביץ': הם מגיעים לפה ללא שפה שהם יכולים לתקשר עם המטופל עצמו ו/או בני משפחתו.

אופירה מוסקוביץ': גם אם הובטח להם שהעובד יגיע והוא דובר אנגלית או דובר רוסית, בפועל זה לא קורה, לא ניתן לתקשר עם העובד, אז למה מתפלאים שיש פה חוסר יכולת לתפקוד?

אופירה מוסקוביץ': הם מגיעים לכאן ללא הכשרה מתאימה, הם לא מבינים את ההבדלים התרבותיים בין המקום שהם מגיעים אליו למדינת ישראל, ראה ערך חוקי כשרות.

אופירה מוסקוביץ': מה שקורה כרגע הוא שאין אכיפה כמו שצריך, לא על הלשכות הפרטיות ולא על עבודת העובדים הזרים.

אופירה מוסקוביץ': אנחנו מקבלים עשרות של פניות של נטישות, של הזנחה, של עובדים שלא עושים את עבודתם נאמנה, שנותנים טיפול תרופתי לא על פי התוויית הצוות הרפואי.

אופירה מוסקוביץ': אי האכיפה הזו פשוט מזעזעת כי בשטח, הסיעודי עצמו ובני המשפחה נותרים ללא עזרה משום כיוון, לא חברות הסיעוד ולא הלשכות הפרטיות.

אופירה מוסקוביץ': כשהעובד עצמו נמצא בין מעסיקים החוק נותן לו 90 יום למצוא מעסיק אחר כשהוא בטווח של 4 שנים ו-3 חודשים.

אופירה מוסקוביץ': העובד הזה, במקום למצוא מעסיק סיעודי אחר, הולך ועושה כל עבודה אחרת, ואז המטופל בעצם כבול למטפל כי היתר ההעסקה שלו תפוס ולא ניתן להביא עובד חדש מחו"ל.

אופירה מוסקוביץ': זאת אומרת שאנחנו שבויים.

אופירה מוסקוביץ': העובדים האלה בין היתר, ב-90 הימים האלה, גם מעמידים פני מעוניינים לעבוד, מגיעים ל-6 ימי ניסיון כשהם מסכימים לכל תנאי השכר וביום השישי הם אומרים: לא מתאים לי, קמים והולכים.

אופירה מוסקוביץ': אף אחד לא אוכף את זה.

אופירה מוסקוביץ': נוצר מצב שאין למטופל הסיעודי זמן להמתין עד שכל העובדים ששוהים כאן יהיו במסגרת ההסכם הבילטרלי, אנחנו לא יודעים מה הסילבוס שהם צריכים ללמוד שם במסגרת ההסכם הבילטרלי.

אופירה מוסקוביץ': הסרטונים שאני נתקלתי בהם במסגרת ההסכם הבילטרלי מבוימים.

אופירה מוסקוביץ': אין שום דרך לשוחח עם העובד ולהבין אם הוא באמת מבין למה הוא מגיע, לאיזה טיפול הוא מגיע.

אבתיסאם מראענה: ממה שהבנתי המעסיק עצמו לא אמור לתקשר דרך וידאו או דרך הראיון הזה בהסכמים בילטרליים, נכון?

אופירה מוסקוביץ': נכון מאוד.

אבתיסאם מראענה: אז מה זאת אומרת "מבוים"?

אופירה מוסקוביץ': העובדת מקריאה מתוך טקסט כאילו בעברית שהיא למדה אותו בעל פה, או באנגלית.

אבתיסאם מראענה: נו, מה הבעיה בזה?

אופירה מוסקוביץ': שלא במסגרת ההסכמים הבילטרליים ניתן היה ליצור קשר עם העובדת, לנהל שיחת זום או וואטסאפ בווידאו, להסביר לה למה היא באה, עבור מי היא באה כדי שהיא לא תגיד אחר כך שהיא לא ידעה.

אופירה מוסקוביץ': שני הצדדים בשורה התחתונה צריכים לדעת את הזכויות שלהם.

אופירה מוסקוביץ': אם נאמר כאן שהעובד מקבל בחו"ל זכותון, למעסיק אין באופן מונגש את כל הזכויות שלו.

אופירה מוסקוביץ': לי לקח 6 חודשים, לפני 5 שנים, טרם התחלתי להעסיק עובד זר, ללמוד מי נגד מי ואת המידע אספתי מתוך 5 אתרים.

אופירה מוסקוביץ': יש לדאוג שחוק האדם וחירותו והזכויות לחיים בכבוד יתקיים כלפי כל אדם בישראל ועל אחת כמה וכמה כלפי מטופלים סיעודיים.

אופירה מוסקוביץ': כרגע המצב הוא שזה לא קורה.

אבתיסאם מראענה: לצערי הרב.

אבתיסאם מראענה: אני מאוד מקווה שזה ישתפר.

אבתיסאם מראענה: אנחנו ניתן ליריב מעמותת "אחיעוז" להשיב.

אבתיסאם מראענה: בבקשה.

יריב לוין: רק כדי לסבר את אוזנך, גברתי חברת הכנסת, יושבת-ראש הוועדה, אנחנו, הלשכות הפרטיות, הן אלה שעושות את כל מה שדובר, אחראיות לטוב ולרע.

יריב לוין: כשדובר קודם על 3,000 פניות שמקבלת עמותת CIMI בשנה אז מדובר על סדר-גודל של 8 פניות ליום.

יריב לוין: אני יכול להגיד לך שכל לשכה פרטית – לדוגמה הלשכה שלי, שהיא לשכה של כ-1,800 מטופלים, מקבלת בין 50 ל-60 פניות כל יום.

יריב לוין: אנחנו עושים כ-5,000 כניסות לבתים ע"י עובדים סוציאליים ועובדים בכירים של הלשכה.

אבתיסאם מראענה: יריב, דבר אתי על האתגרים שלך, שלך כמייצג לשכות פרטיות.

יריב לוין: אני יכול להגיד לך שכל לשכה פרטית שעושה את עבודתה נאמנה – אני לדוגמה היום התעוררתי ב-4 לפנות בוקר עם מחשבות רבות על מה שהולך להיות בתחום.

יריב לוין: הרבה דברים והרבה מחשבות עוברות במוחי - - -

אבתיסאם מראענה: מה מדאיג אותך, יריב?

יריב לוין: קודם כל זה שאין לי עובדים.

יריב לוין: רשות ההגירה מספרת באמת מצגי שווא לגבי חוסר, כאילו אנחנו המצאנו את החוסר.

יריב לוין: עשתה רשות ההגירה מעשה מעורר התפעלות בכך שהגדילה את המכסה של העובדים הזרים מ-630 ל-930 בעצם זה שברגע שאני לוחץ במחשב על ניתוק של עובד, באותו רגע הוא נכנס למאגר העובדים הזרים הפנויים, מה שהיה פעם לוקח 10 ימים – אז הנה הגדלה מלאכותית.

יריב לוין: לראייה, הלשכות הפרטיות עומדות על כמעט 99% השמה.

יריב לוין: זאת אומרת, כל ה-flying ויזה, כל סיפורי בובע-מעיישה שמספרים פה באמת בצורה - - -

אבתיסאם מראענה: יריב, התבלבלת.

יריב לוין: רגע.

יריב לוין: תנו לי, בבקשה.

אבתיסאם מראענה: לא, אתה התבלבלת.

אבתיסאם מראענה: שאלתי מה האתגרים.

יריב לוין: אני מדבר על נתונים.

יריב לוין: אחד מהאתגרים זה לענות על הצורך של מטופלים שמתקשרים אלי כדי למצוא פתרונות.

יריב לוין: הבוקר התקשר אלי בחור שמספר לי שאבא שלו אמור לצאת מבית החולים ויש לו כבר רישיון זמני ל-3 חודשים אבל הבעיה היא שהאבא גר באזור קצת מרוחק, האבא חולה אונקולוגי וסביר להניח שאני לא אמצא לו עובד משום שהעובדים שכביכול באו לארץ לעבוד לא ייקחו מקרה שבו תוחלת החיים היא לא תוחלת חיים ארוכה.

יריב לוין: הרי במפגש הקודם הסברתי, או ניסיתי להסביר, שיש קטלוג למעסיקים: יש גבר לבד, יש אישה לבד, יש זוג - - -

אבתיסאם מראענה: אני מבינה.

אבתיסאם מראענה: יש לי שאלה ספציפית על המקרה הזה, מה עשית אתו?

אבתיסאם מראענה: בן-אדם מתקשר אליך, אומר לך: אבא שלי חולה מאוד, אני לא יודע כמה זמן הוא יחיה, וזה סיפור אנושי, מה אתה עושה עם זה?

יריב לוין: אני מסובב את המצלמה לתוך הלשכה שלי, שבדרך כלל הייתה הומה בעובדים, והנה, זה מה שקורה כרגע אצלי בלשכה.

יריב לוין: חוץ מעובדי משרד אין שום עובד אצלי בלשכה – והיום יום ראשון, זה יום החופש של העובדים הזרים – שבא לחפש עבודה.

אבתיסאם מראענה: אבל אתה אומר שזה יום חופש, אז למה שיבואו אנשים?

יריב לוין: יום חופש של העובדים הזרים.

יריב לוין: יום ראשון זה בית משוגעים.

יריב לוין: תשאלי כל בעלים של לשכה פרטית: מה קורה אצלך בלשכה ביום ראשון?

יריב לוין: גם אם תגידי לי: יריב, תצא מהלשכה, אין מצב שאני יוצא מהלשכה כי זה היום היחיד שהעובדים יכולים לבוא ולשטוח את הבעיות, אם זה העובדים ואם זה המעסיקים.

יריב לוין: בקיצור, זה יום שאמור להיות עמוס לעייפה והנה כרגע סובבתי את המצלמה – ונשבע לך שלא הכנתי את זה מראש כי לא ידעתי שתתני לי זכות דיבור – ואין עובדים בלשכת "מקום לכולם" שקיימת 20 שנה.

יריב לוין: אני רוצה להגיד עוד כמה דברים.

יריב לוין: דיבר קודם עו"ד כהנא - - -

אבתיסאם מראענה: יריב, אתה לא יכול לענות לכל אחד.

יריב לוין: הכנתי תשובות לכול אבל בשתי דקות זה יהיה קשה.

יריב לוין: אנחנו נצטרך להיפגש אולי בפן האישי ואז יהיה לי יותר קל להסביר.

אבתיסאם מראענה: אני מאוד אשמח.

יריב לוין: כי בסוף מכל מה שעלה בכנס כרגע מי שעושה את העבודה זה אנחנו, הלשכות הפרטיות, לא חברות הסיעוד שגוזרות 1,000 שקלים כל חודש על המטופל הסיעודי.

אבתיסאם מראענה: יריב, אני אשאל שאלה אחרונה.

אבתיסאם מראענה: הסיפור של הבן שהתקשר אליך שאבא שלו חולה והוא רוצה מטפל/ת, מה אתה עושה במקרה הזה?

אבתיסאם מראענה: אין לך עובדות ועובדים, בן-אדם פנה אליך, מה אתה עושה כמנהל לשכה רציני מאוד שעובד 20 שנה?

יריב לוין: אמרתי לו את האמת, אמרתי לו: כדי שאתה תמצא פתרון לאבא תירה לכל כיוון שאתה יכול.

יריב לוין: הוא אמר לי: אני צריך עובד, אפילו לא-חוקי.

יריב לוין: לי אסור לתווך עובד לא-חוקי.

יריב לוין: אמרתי לו: תירה לכל כיוון, מה שתמצא – לך לא יעשו בעיות.

יריב לוין: אם אני אשדך לך עובד לא-חוקי לי יכולים להתנות את הרישיון.

יריב לוין: אין ברירה.

יריב לוין: אנשים – ואני יכול להגיד לך גם שופטים שישבו בבית דין עליון של מדינת ישראל – גם הם בזמן הקורונה לקחו עובדים זרים לא חוקיים לצערם.

אבתיסאם מראענה: תודה, יריב.

אבתיסאם מראענה: אנחנו ניפגש בפרטי.

אבתיסאם מראענה: שיחה מאוד מורכבת.

אבתיסאם מראענה: אני מודה שיצאתי עם יותר שאלות מאשר תשובות.

אבתיסאם מראענה: אני נוהגת להמשיך לדבר אחרי הישיבות שלנו אתכן ואתכם ואנחנו נמשיך לעבוד גם מאחורי הקלעים ולנסות להתקדם.

אבתיסאם מראענה: אני רוצה להודות לכם מאוד שבאתן ובאתם.

אבתיסאם מראענה: תודה לצוות שלי, תודה ליעל אורבך, תודה לגלעד, תודה לנעה בן שבת, תודה למיכל כרמל, תודה לכל הצוות.

אבתיסאם מראענה: תודה שבאתם ואנחנו ניפגש שוב.

אבתיסאם מראענה: הישיבה נעולה.