הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 24, פרוטוקול מספר 5, 2021-09-13 10:00

מיכל שיר סגמן: בוקר טוב.

מיכל שיר סגמן: היום ה-13.9.2021, ז' בתשרי התשפ"א.

מיכל שיר סגמן: אני רוצה לפתוח את הדיון בנושא: פתיחת שנת הלימודים במסגרות יום לפעוטות.

מיכל שיר סגמן: יש לנו דיון מאוד-מאוד עמוס היום, הרבה מאוד משתתפים, הרבה מאוד דוברים, ולכן אני מבקשת מראש מכל אחד לקצר ולדבר ממש בקצרה כדי שכמה שיותר גופים יוכלו לדבר.

מיכל שיר סגמן: אני רוצה לפתוח עם משרד הכלכלה – חגי פורגס או גלי, מישהו ממשרד הכלכלה, אני רוצה להתחיל בסקירה של כמה מעונות נפתחו, כמה לא נפתחו, כמה ילדים לומדים?

מיכל שיר סגמן: תנו לנו איזו שהיא סקירה כדי שנוכל לקבל תמונת מצב של מה שקורה היום.

מיכל שיר סגמן: גלי, בבקשה.

מיכל שיר סגמן: דרך אגב, חגי פה, בזום.

מיכל שיר סגמן: בבקשה, גלי.

גלי סרניי: אני ראש מטה באגף למעונות יום במשרד הכלכלה.

גלי סרניי: אז סקירה מלמעלה - -

מיכל שיר סגמן: כן – כמה מסגרות נסגרו, האם יש תורים?

מיכל שיר סגמן: שנקבל תמונת מצב.

גלי סרניי: כמו שאתם יודעים, בפברואר האחרון אושרו תקנות הפיקוח.

גלי סרניי: אחד הסעיפים בו היה מתן רישיון הפעלה למעונות יום.

גלי סרניי: התוקף שלו החל מה-1 בספטמבר 2021 כאשר אנחנו יודעים על כ-5,200 מעונות.

גלי סרניי: עד כה הגישו כ-2,000 מעונות בקשות לרישיון.

גלי סרניי: זה נעשה כמובן בהליך של בדיקת רישום פלילי, בדיקת המסמכים שצריך, וזה בנוגע למה ששאלת על הרישיונות.

מיכל שיר סגמן: אנחנו יודעים שכבר מצאתם בעבר שכ-10% לא קיבלו רישיונות.

גלי סרניי: אני לא יודעת להגיד לך כי שוב, זה התחיל רק באוגוסט, ההגשה של ה - - - זה עדין נמצא בבדיקה.

מיכל שיר סגמן: למה כל-כך מאוחר לקראת פתיחת שנת הלימודים?

גלי סרניי: - - - רק בפברואר, אני מזכירה.

גלי סרניי: היו כל מיני תקלות טכניות של מערכות מידע, עד שנבנתה מערכת שמקוונת - - - שתוכל לקבל את הנתונים שמתקבלים - - -

מיכל שיר סגמן: אבל מה אמורים ההורים לעשות בינתיים?

מיכל שיר סגמן: פתיחת שנת לימודים וההורה לא יודע אם הוא שולח - -

גלי סרניי: לא, הרישום למעון נעשה בפברואר.

גלי סרניי: יש רישום למעונות שההורים נרשמים, שזה נעשה בפברואר, ויש את הנושא של רישיון הפעלה של מעונות.

גלי סרניי: רישיון ההפעלה היה באוגוסט - - - ובפברואר היה הרישום של ההורים למעונות יום.

מופיד מרעי: אז יש רישומים בלי היתרים.

מופיד מרעי: אני אומר שיש נרשמים אבל אין להם היתרים להרשמה.

מיכל מרים וולדיגר: אני רוצה לחדד את השאלה של חברי: כמה מעונות נפתחו פיזית?

מיכל מרים וולדיגר: כלומר, האם יש לכם רישום כמה נפתחו פיזית מתוך ה-5,200 שאמרת שיש?

מיכל מרים וולדיגר: כמה נפתחו וכמה לא נפתחו, הן כי אין להם רישיון, הן כי אין להם מספיק מטפלות וסייעות או מכל מיני סיבות?

גלי סרניי: שוב, אני לא יודעת להגיד לכם את הנתון, אנחנו בפתיחת שנת הלימודים.

מיכל שיר סגמן: נכון ל-1 בספטמבר, שבו ילדים היו אמורים ללכת לגן – מתוך ה-5,200 האלה, כמה היו צריכים להיות?

מיכל שיר סגמן: זה מה שאתם יודעים שנפתחו.

מיכל שיר סגמן: כמה מתוכם נפתחו עם רישיון זמני, כמה עם רישיון קבוע, כמה לא נפתחו בכלל?

מיכל שיר סגמן: היו אמורים להיפתח אבל לא נפתחו בסוף בגלל מחסור בכוח אדם, בגלל...

גלי סרניי: אני לא יודעת לענות לכם.

עאידה תומא סלימאן: הם לא יכולים לדעת.

גלי סרניי: אני לא יודעת לענות לך על זה כרגע אבל מה שאני כן יכולה להגיד לך זה שהגשת הבקשות החלה רק באוגוסט, ולכן יש - -

מיכל שיר סגמן: הגשת הבקשות לרישיון, אבל יש רישיון זמני.

עאידה תומא סלימאן: לא, רישיון זמני אחרי שמגישים את הבקשה, הם מקבלים זמני עד שדנים בקבוע.

קריאות: לא, לא.

מיכל שיר סגמן: לא, זה תהליך שמתחיל עוד קודם לכן.

גלי סרניי: אז אני רוצה להסביר: כל מעון מגיש בקשה לרישיון.

גלי סרניי: אם יש לו X נתונים, הוא מקבל רישיון זמני.

גלי סרניי: אם יש לו יותר מה-X נתונים – הוא מקבל רישיון קבוע.

גלי סרניי: סליחה, לא קבוע, מקבל רישיון הפעלה.

תמי סלע: אבל התהליך שלו היה אמור להתחיל בשנת הלימודים הקודמת.

גלי סרניי: זה אישור ראשוני, זה לא משנה.

תמי סלע: אז כמה מהם פועלים עם אישור ראשוני?

תמי סלע: או שיש כאלה שגם עם זה לא...

גלי סרניי: 5,200 עם אישור ראשוני.

גלי סרניי: הבנתי מה את שואלת.

מיכל שיר סגמן: את ה-5,200 אנחנו יודעים.

תמי סלע: לא, אבל יש פה איזו בקרה על-ידי המשרד לתנאים הבסיסיים האלה.

גלי סרניי: הבנתי, את שואלת על האישור הראשוני, לא על הרישיון הזמני.

תמי סלע: לא, היא שואלת גם וגם.

מיכל שיר סגמן: אני שואלת גם וגם.

מיכל שיר סגמן: החלק הטכני הוא לוודא שההורים והילדים יודעים מה קורה ב-1 בספטמבר ומה קורה עם החיים שלהם.

מיכל שיר סגמן: את יודעת, זו שאלה שהיא בסיסית לכל ילד ולכל הורה, ומבחינה טכנית, מה שקורה במשרדי הממשלה, פחות מעניין את ההורים או את הילדים.

מיכל שיר סגמן: אז אני רוצה בסוף להבין מה קורה בשטח.

גלי סרניי: החל מה-1 בספטמבר 2020, בשנה שעברה, היה אישור ראשוני.

גלי סרניי: אתם קוראים לזה רישיון זמני, אז אני הבנתי שרישיון זמני זה כאילו רישיון הפעלה.

גלי סרניי: אישור ראשוני קיבלו 5,200 מעונות.

גלי סרניי: כאשר נרשמו ההורים בפברואר למעונות היום – אם זה מעונות עם סמל, מוכרים למשרד – אז הבינו שיש להם אישור ראשוני.

גלי סרניי: אם זה פרטי – הם לא נרשמים דרך האגף אלא הם נרשמים באופן ישיר למעון הפרטי.

מיכל שיר סגמן: כמה נסגרו בשנה שעברה?

גלי סרניי: אני לא זוכרת את הנתון הזה בעל פה.

מרינה רבינוביץ: אני ממחלקת המחקר והמידע של הכנסת.

מרינה רבינוביץ: 2,000 זה מעונות מוכרים.

גלי סרניי: נכון מאוד.

גלי סרניי: אז ככה – צווי סגירה שניתנו: ב-2021 – 11, ב-2020 – 27, כאשר אנחנו - - -

חנן דגן: של המוכרים בלבד.

גלי סרניי: לא, לאו דווקא של המוכרים בלבד.

גלי סרניי: יש פרטי, יש סמל.

מיכל שיר סגמן: מתוך אלה שלא נפתחו, מתוך עלה שנסגרו – מה הייתה הסיבה העיקרית?

גלי סרניי: יש כמה סיבות: יש חינוך, טיפול ובטיחות, חשד לפגיעה בקטינים או עובדות מסורבות, אי הגשת בקשה לאישור ראשוני, בריאות, פטירת פעוטה היה מקרה אחד.

מיכל שיר סגמן: טוב.

מיכל שיר סגמן: אנחנו עוד נחזור בהמשך הדיון.

עאידה תומא סלימאן: אפשר לשאול על החלוקה בין - -

מיכל שיר סגמן: אפשר לשאול אבל אני רוצה שקודם נסיים את הסקירות כי תאמינו לי שיצוצו לכם המון שאלות.

עאידה תומא סלימאן: זה חלק מהסקירה לומר כמה מהאישורים, אפילו הזמניים שנתתם, הם למעונות יום שפועלים באוכלוסייה הערבית?

מיכל שיר סגמן: מריה ממחלקת המחקר והמידע – את רוצה להשלים את השאלה הזאת?

מריה רבינוביץ: על-פי הנתונים שיש לנו על הילדים בחברה הערבית במעונות יום פרטיים ובמעונות יום - - - השיעור שלהם נע סביב שישה לשבעה אחוזים.

מריה רבינוביץ: זה לא ישיב לשאלתך כמה מעונות יש וכמה מעונות הגישו אישור אבל אנחנו יודעים את השיעורים של הילדים שמשתתפים עד גיל שלוש, לא כולל גיל שלוש – זה בין שישה לשבעה אחוזים, ואנחנו יודעים שעל-פי נתונים של הלמ"ס, כ-24% מהאוכלוסייה הכללית הם ילדים ערבים בגילאים האלה.

מריה רבינוביץ: אז יש פה תו ייצוג של ילדים מהחברה הערבית במעונות.

אימאן ח'טיב יאסין: בהמשך לאותה אינפורמציה, זה בדיוק מה שרציתי לוודא – כמה בסך הכל, לא רק בתוך החברה הערבית וזה מאוד חשוב – אני רוצה לעמוד על זה וכאילו להדגיש את זה אבל ה-5,000 שדיברת עליהם, כמה זה מסך כל הילדים באותה שכבת גיל?

אימאן ח'טיב יאסין: כמה ילדים יש לנו באותה שכבת גיל?

מריה רבינוביץ: סך הכל יש - - - עד גיל שלוש, לא כולל.

מריה רבינוביץ: זאת אומרת, מלידה עד גיל שלוש, ומעונות מוכרים יש סדר גודל של 140,000.

מריה רבינוביץ: כל השאר – אנחנו לא יודעים.

מריה רבינוביץ: על פי הלמ"ס יש עוד כ-200,000 - - -

אימאן ח'טיב יאסין: ומתוך ה-140,000, את אומרת שזה אותו אחוז, מה שאמרת עכשיו, שישה אחוז?

מריה רבינוביץ: כן, מתוך הילדים האלה זה שישה, שבעה אחוזים.

אימאן ח'טיב יאסין: אז אני חושבת, כבוד היושבת-ראש, שאלה נתונים שצריכים להדליק לנו מנורה אדומה ולהסב את תשומת ליבנו ועינינו לשכבה הזאת, ולראות איך אנחנו יכולים לקדם ולתת שירות לכלל הילדים בגיל הזה.

מיכל מרים וולדיגר: באותו הקשר – אני הייתי שמחה לשמוע על נתונים מבחינת חרדים - -

מיכל שיר סגמן: רגע, שנייה, אני מבינה.

מיכל שיר סגמן: אני שוב חוזרת ואומרת שיהיו כאן

מיכל שיר סגמן: עוד הרבה מאוד שאלות, אנחנו לא עוזבים את הנושא הזה.

מיכל מרים וולדיגר: זה פשוט באותו הקשר שהיא שאלה, אז אם כבר מדברים על אחוזים של לפלח את האוכלוסייה - -

מופיד מרעי: את יודעת מתי לא יהיו שאלות?

מופיד מרעי: כשהיא תיתן סקירה מלאה - -

מיכל שיר סגמן: אין סקירה מלאה.

מיכל שיר סגמן: סקירה מלאה נמצאת במחלקת המחקר והמידע, ובמשרד הכלכלה עוד לא קיבלו את הסקירה כנראה.

מיכל שיר סגמן: אני רוצה לעבור ליעל שמרגד, בשם הארגונים המפעילים.

מיכל שיר סגמן: בבקשה, יעל.

יעל שמרגד: איזו סקירה?

יעל שמרגד: ממה להתחיל?

מיכל שיר סגמן: אנחנו הרי שוחחנו.

מיכל שיר סגמן: יש בעיה שלא צפה בסקירה של משרד הכלכלה, אני מבינה.

מיכל שיר סגמן: בואו נבין לרגע מה קורה היום במעונות היום.

יעל שמרגד: אנחנו לא יכולים לפתוח אחרי החגים את מעונות היום.

יעל שמרגד: אנחנו למעלה מ-12 שנה מחכים שהמדינה תיתן את הדעת לנושא של החינוך בגיל הרך.

יעל שמרגד: אלה השנים הכי חשובות בגידולו של ילד, של אדם, ולכן כשמישהו אומר "לידה עד שלוש" – זה השנים הכי חשובות.

יעל שמרגד: בעולם, במדינות ה-OECD, על כל ארבע תינוקות יש מטפלת.

יעל שמרגד: במדינת ישראל, על כל שישה תינוקות יש מטפלת וכן הלאה.

יעל שמרגד: החינוך בגיל הרך נמצא במצב של חוסר עדכון של סל התשומות, ממנו מרכיבים את תעריף הילד לתשלום למעון.

יעל שמרגד: סל התשומות מורכב משכר מטפלות, מזון, חומרי עבודה, חומרי ניקיון, וכל הדברים שנכללים בפנים.

יעל שמרגד: אנחנו לא יכולים להמשיך לצעוק את הצעקה שלנו, שלדאבוני אנחנו לא מוצאים שום גורם שנענה לנו.

יעל שמרגד: לדאבוני, שרים רבים, במספר הממשלות האחרונות, כפי שאני אומרת למעלה מ-12 שנה, וזה הרבה – אפשר להגיד שרק השר חיים כץ נתן לנו מעט פירורים אבל הוקמה בזמנו ועדה בין-משרדית לבחינת כל הנושא של הגיל הרך.

יעל שמרגד: זה היה לפני למעלה משנתיים.

יעל שמרגד: המסקנות התמוססו או נעלמו, אני לא יודעת, ולא פורסמו המסקנות עד היום, וזה המצב הכי עגום.

יעל שמרגד: כבר הייתה ועדה שהוקמה על-ידי ממשלות קודמות, לפני כשנתיים-שלוש, ולכן אני לא רוצה להגיד איזו ממשלה, אני לא זוכרת.

יעל שמרגד: אין לנו מטפלות.

יעל שמרגד: יש לי מעון חדש בתל-אביב, ארבע כיתות, שלוש קומות, שתי מעליות, ואין לי אף מטפלת.

יעל שמרגד: במקרה מצאתי מנהלת אבל אין לי אף מטפלת - -

מיכל שיר סגמן: הורים נרשמו לגן הזה?

יעל שמרגד: יש לי הורים ברשימת סטנד-ביי אבל הם רוצים לפגוש את המטפלות שיטפלו בילדים שלהם.

יעל שמרגד: אין לנו אפשרות – לא רק לי אלא לכל הארגונים – לקלוט מטפלות כי השכר שנכנס בתוך סל התשומות הזה הוא שכר מינימום.

יעל שמרגד: אנחנו העלינו, כל הארגונים, טיפה מעבר אבל כל זמן שאנחנו לא מקבלים על כך את התקצוב מהמדינה, אנחנו לא יכולים – הרי הילדים ברובם מסובסדים.

יעל שמרגד: כשנרשמים למעון, צריכים להביא שני תלושי שכר בהתאם להכנסת המשפחה פר נפש.

יעל שמרגד: ככל שהשכר נמוך יותר, הסבסוד של המדינה גובר.

יעל שמרגד: בקטע של עידוד נשים לצאת למעגל העבודה – יש המון נשים שרוצות.

יעל שמרגד: אנחנו לא יכולים לעמוד בזה.

מיכל שיר סגמן: זה לא רק עידוד נשים ליציאה לעבודה, זה ההבנה של מדינת ישראל שילדים הם לא נטל.

מיכל שיר סגמן: ילדים הם העתיד של המדינה הזאת, ועל כל שקל שישקיעו מלידה עד שלוש ובכלל בילדים, גם בגילאים מבוגרים יותר, המשק ירוויח מזה, אם כבר מדברים על משהו כלכלי.

מיכל שיר סגמן: זאת הבנה ששאר מדינות העולם הגיעו אליה מזמן, אגב - -

יעל שמרגד: יש מחקרים בעולם שמוכיחים - -

מיכל שיר סגמן: אצלנו עדין לא.

יעל שמרגד: - - דולר בגיל הרך חוסך 10 דולרים בגיל בוגר יותר.

מיכל מרים וולדיגר: אני גם חייבת להגיד, מיכל, שהנקודה עם המטפלות-סייעות היא שיש להם את האלטרנטיבה להיות סייעות בגנים.

מיכל מרים וולדיגר: ואז בגנים העירוניים הן מרוויחות 40% מעל השכר הזה, - -

יעל שמרגד: זה ברשויות המקומיות.

מיכל מרים וולדיגר: נכון.

מיכל מרים וולדיגר: אז מה שקורה זה שאין סייעות, אין מטפלות שמוכנות להגיע כי השכר מאוד עלוב.

מיכל מרים וולדיגר: הן הולכות לעיריות ושם הן מקבלות.

מיכל מרים וולדיגר: ..

מיכל מרים וולדיגר: זה גורם גם תחלופה כי אלה שכבר כן מגיעות - -

יעל שמרגד: שליש מהעובדות מתחלפות אצלי כל שנה.

עאידה תומא סלימאן: אצלנו זה הפוך – למה לא לקבל לעבודה מטפלות ערביות?

עאידה תומא סלימאן: יש עודף של מטפלות ערביות.

יעל שמרגד: אז יש לי חדשות בשבילך: יש לי מספר מעונות שיש לי מטפלות ערביות ודרוזיות, אפילו במרכז שנקרא ראש העין, הן מכפר קאסם, ואנחנו קולטים אותן.

יעל שמרגד: עוד מעט נביא עובדים זרים, זה בסדר.

מיכל מרים וולדיגר: אבל עדין ברור לכם שהחברה החרדית רוצה מטפלות חרדיות.

עאידה תומא סלימאן: למה?

עאידה תומא סלימאן: מה זה משנה לתינוק אם יש לו מטפלת אוהבת ומוסמכת ויודעת לעשות את העבודה ויודעת לדבר את השפה?

עאידה תומא סלימאן: מה הבעיה?

עאידה תומא סלימאן: אנחנו מדברים על תינוקות עד גיל שלוש.

עאידה תומא סלימאן: היא לא באה ללמד אותו תורה ולא תנ"ך ולא כלום.

יעל שמרגד: אני לא מסכימה אתך אבל זה לא הנושא.

מיכל שיר סגמן: זה לא הדיון כרגע.

מיכל שיר סגמן: אני מסכימה אתך שאפשר לבוא - -

יעל שמרגד: - - - אין לי שום אפליה – יש לי גם ערביות וגם דרוזיות.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שאפשר לעשות מסע הסברה - -

יעל שמרגד: הדבר החשוב ביותר הוא שהנושא לא מתוקצב על-ידי המדינה בנושא של הגיל הרך.

יעל שמרגד: הזניחו את הגיל הזה.

יעל שמרגד: יש לנו כובעים שכתוב עליהם: ילד לא נולד בגיל שלוש.

מיכל שיר סגמן: אנחנו תכף נשמע, יש לנו כאן נציגים ממשרד האוצר שיוכלו להעיר גם על זה.

מיכל שיר סגמן: אני רוצה לעבור למיטל בק מהמועצה לשלום הילד בזום.

מיטל בק: תודה רבה לחברת הכנסת מיכל שיר שקבעה את הדיון החשוב הזה בפגרה ובתקופת החגים.

מיטל בק: ישבנו אצלך לפני חודש וחצי, וביקשנו יחד עם נציגות הקואליציה לחינוך - - - לקיים את הדיון הזה.

מיטל בק: אנחנו יודעים שבשנים האחרונות נחקקו מספר חוקים שמבטלים את ההכרה של המדינה באחריות כלפי הגיל הרך.

מיטל בק: החוקים האלה - - -, אנחנו יודעים את זה לאחר מאבק ארוך שנים ולצערנו, למרות המאמצים הרבים של כל השותפים, עולה ל - - - באופן מלא.

מיטל בק: אנחנו מדברים גם על יישום של חוק הפיקוח וגם של התקנות שעכשיו נכנסו, גם של חוק המצלמות וגם של מערך האכיפה, שבראש כל הדבר הזה, חשוב לומר, סוגיית התקציב עומדת ומרחפת מעל הכל כי אחת המטרות המוצהרות של הדיון היום היא להגדיל את סל התקציב שמוענק ליישום של החוק והתקנות.

מיטל בק: אנחנו מדברים פה גם על תקינה, גם על שכר מטפלות, גם על מימון של הכשרות – הכל מתחיל ונגמר בתקציב.

מיטל בק: התקנות אושרו - -

מיכל שיר סגמן: אני מתקנת אותך – הכל מתחיל ונגמר בכוונה, וכרגע הדבר שהכי חסר לי בכל הדיונים ובכל הפגישות זה העניין של הכוונה.

מיכל שיר סגמן: אני לא רואה שום התייחסות רצינית ואמתית לכל תחום הילדים במדינת ישראל, לא רק בגנים אלא בכלל, בכל התחומים.

מיכל שיר סגמן: כל תחום הילדים במדינת ישראל מפוזר, מפוצל, מוזנח.

מיכל שיר סגמן: המשרדים השונים לא מדברים אחד עם השני.

מיכל שיר סגמן: כשאומרים ילדים – כולם אומרים בוודאי, הילדים הם העתיד שלנו אבל בסוף, בשורה התחתונה, אני לא רוצה להשתמש במילים קשות מדי אבל לא כך מדינה מתקדמת בשנת 2021 צריכה להיראות בכל הנוגע לילדים.

מיטל בק: נכון.

מיטל בק: אז הקצאה מתאימה של משאבים יכולה לענות על הסטנדרטים, יכולה לשפר את המצב גם מבחינת איכות הטיפול לפעוטות.

מיטל בק: כמובן ששכר מטפלות – הכל מתחיל ונגמר שם.

מיטל בק: אנחנו רוצים לקבל תשובות ממשרד האוצר לעניין הזה וגם לשמוע מה המאמצים של האגף להבין איך הוא הולך ליישם את התקנות שנכנסו לתוקף לפני שבועיים.

מיטל בק: יש לנו בעיה עוד קודם לכן בחוק הפיקוח, ביישום שלו.

מיטל בק: אנחנו יודעים שרק רבע מהמסגרות הגישו בקשה לקבלת אישור ראשוני.

מיטל בק: יש פה בעיה של מיפוי.

מיטל בק: יש כשל גדול מאוד במיפוי של המסגרות – המון-המון מסגרות קיימות מתחת לרדאר, וכתוצאה מזה גם יש בעיה באיכות הטיפול - -

מיכל שיר סגמן: כשיש רק 23 מפקחים זאת לא הפתעה גדולה.

מיטל בק: נכון, נכון.

מיטל בק: אז גם מערכי האכיפה לוקים בחסר.

מיטל בק: 23 מפקחים בכל הארץ – זה מספר מגוחך.

מיטל בק: אנחנו יודעים שיצא מכרז להעסקת בודקים נוספים שיגדילו את המערך הזה.

מיטל בק: לא קיבלנו תשובות מהאגף מתי הבודקים צריכים להיכנס לעבודה וכמה עובדים יכהנו במערך הזה.

מיטל בק: נשמח לקבל תשובות מהאגף גם לעניין הזה.

מיטל בק: חשוב לציין, כמו שאמרתי שגם חוק המצלמות נגזר מהיעדר מיפוי.

מיטל בק: ברגע שיהיה מיפוי משמעותי של המסגרות אפשר יהיה גם ליישם את חוק המצלמות אבל לא כאן נגמרת הבעיה כי גם מערך הסבסוד של המצלמות נותן מענה מצומצם מאוד או לא נותן תמריץ להתקנה של המצלמות, ואנחנו יודעים שההיקף של יישום החוק הוא נמוך מאוד במיוחד בקרב מסגרות באוכלוסיות מוחלשות, בפריפריה החברתית-גיאוגרפית, גם בחברה הערבית.

מיטל בק: הכל נגזר משם, מאותו מיפוי שלא ממש קיים.

מיטל בק: את מערך האכיפה הזכרת וגם את התקציב.

מיטל בק: אני רוצה עוד שתי מילים על מערך ההכשרות, שבטח ידובר עליו עוד הרבה היום בדיון: הוא נקבע גם בחוק, הוא נקבע גם בתקנות, ואנחנו יודעים שעדין אלפי מטפלות בתחום עובדות בלי שעברו הכשרה כלשהי לפני תחילת העבודה או במהלכה.

מיטל בק: אין צורך להרחיב בחומרת העניין ואנחנו רוצים לשמוע תשובות גם בעניין הזה, להבין איפה מערך ההכשרות עומד היום וגם עניין התקציב למערך ההכשרות.

מיטל בק: לגבי המועצה לגיל הרך – אני לא יודעת אם זה הוזכר כי הזום עלה אצלנו באיחור אבל המועצה, משחוקק חוק והחלה לגבש תכניות – אנחנו יודעים שהיא עובדת ללא ועדת שרים שמלווה.

מיטל בק: היא יכולה ובסמכותה לאשר את התכנית הרב-שנתית שגיבשה המועצה, ובלי זה יש פה עבודה שאין לה שום שיניים ושום משמעות בפועל, וגם לא אושר תקציב למועצה הזאת.

מיטל בק: אז אנחנו גם רוצים להבין איפה המועצה נמצאת היום, מה התכנית ומתי יאושר תקציב למועצה בוועדת השרים.

מיטל בק: אני לא יודעת אם כאן הזמן לדבר על העברה כי אנחנו כבר מכניסים המון בדיון אחד אבל אנחנו יודעים שההעברה ממשרד החינוך אמורה לצאת לפועל בעוד שלושה חודשים וחצי.

מיטל בק: אני חושבת שהוועדה לזכויות הילד, מתוקף האחריות שלה לפיקוח על כל התחום הזה, צריכה לקיים דיוני מעקב ולהבין איפה המעבר הזה, איפה הוא נמצא היום ומי מבצע אותו, איזו תכנית כבר קורמת עור וגידים – כן או לא, כיצד המשרד נערך לזה ומי הצוות שאחראי לזה?

מיטל בק: אנחנו רוצים לקבל תשובות וגם להבין איזה משאבים מוקצים למהלך הזה כדי שהמעבר יהיה בצורה הכי חלקה וטובה שניתן.

מיכל שיר סגמן: תודה רבה.

מיכל שיר סגמן: אני רוצה לעבור בבקשה לסימה חדד, סגנית המועצה לגיל הרך.

סימה חדד: בוקר טוב.

סימה חדד: אני רוצה להתייחס למקום שבו נאמר בין - - - לכוונות – אז חשוב לומר שהתקציב חשוב וגם הכוונות וגם התפיסה החינוכית.

סימה חדד: ואכן, המועצה לגיל הרך הוקמה כדי לתת מענה לפיצול שיש בין המשרדים, ולהתייחס לאיכות הטיפול בילדים בגיל הרך.

סימה חדד: וכל מה שנאמר כאן – אתם מתייחסים רק למסגרות חינוך-טיפול ורק למטפלות ורק להכשרה.

סימה חדד: המועצה לגיל הרך, במהלך השנתיים האלה, שהיו שנתיים מאוד מורכבות, של שינויים פוליטיים רבים – עברנו ארבעה שרי חינוך, בלי תקציב, ובכל זאת, גיבשנו תכנית לאומית שנוגעת בכל תחומי ההתפתחות והטיפול בילדים.

סימה חדד: המשמעות היא לא רק מסגרות החינוך.

סימה חדד: אני יודעת שמה שבוער כרגע זה המעבר ומעונות היום אבל לילד יש גם הורים ומשפחה, ולילד יש קהילה.

סימה חדד: ואם כבר מדברים על טיפול בילדים במדינת ישראל, צריך להתייחס למכלול המעגל שעוטף את הילד.

סימה חדד: יש לנו כבר תכנית לאומית.

סימה חדד: היא הונחה על שולחנה של השרה.

סימה חדד: שוב, אני חוזרת ואומרת שבמהלך שנתיים היו ארבעה שרי חינוך וכל פעם מחדש צריך להתחיל ולהביא בפניהם את הדברים.

סימה חדד: כרגע, לאחר מספר ישיבות עם השרה, אני יכולה לומר לכם שנקבעה ישיבה עם המועצה ועם השרה לאישור הדוח.

סימה חדד: הדוח של השנתיים האחרונות מוכן, וגם ועדת השרים נמצאת בתהליכי הקמה.

סימה חדד: אני מאוד מקווה ואני חושבת שכל השיח המשותף הזה, של אלה שתומכים בגיל הרך, יקדם אותנו אבל אני מאוד מבקשת להתייחס לזה לא רק מנקודת המבט של מסגרות חינוך אלא להתחיל להסתכל על זה רחב, כפי שמדינות אחרות בעולם עושות את זה.

סימה חדד: זה נכון שמי שחשוב במקום הראשון – אתם תאמרו כרגע, הקבוצה שנמצאת כאן שזה המטפלות, כמי שנמצאות שעות רבות אבל אנחנו רוצים לחזק ולהיות יחד כדי לקדם את כלל התכנית בשלושת המעגלים שלה.

מיכל שיר סגמן: תודה רבה.

מיכל שיר סגמן: משרד הכלכלה, יש משהו להוסיף על השאלות שנשאלו כאן, לפני שאני עוברת למשרד האוצר?

עאידה תומא סלימאן: אולי היא רק תיתן סקירה על המשפחתונים ומה המצב כי גם אלה מסגרות.

עאידה תומא סלימאן: ..

גלי סרניי: אז ברשותך, נחכה רגע למיטל וליעל, ותוך כדי סיכמתי כדי שלא אשכח: אז יעל – אני לגמרי מסכימה, ואת יודעת שאנחנו אתכם.

גלי סרניי: הייתה לא מזמן פגישה עם שרת הכלכלה, היה דיון שהמשיך לאוצר.

גלי סרניי: האוצר ידע לעדכן יותר טוב ממני - -

יעל שמרגד: האוצר לא מדבר אתנו, אנחנו לא קיימים.

יעל שמרגד: הגיל הרך לא קיים.

יעל שמרגד: הם לא מדברים.

יעל שמרגד: אין שום משא ומתן, אין שום דבר.

יעל שמרגד: בשביל מה?

חנן דגן: אני מפורום הגנים הפרטיים.

חנן דגן: דרך אגב, מאוד חשוב לדעת שאותה בעיה של כוח אדם קיימת גם במגזר הפרטי, שמשלם יותר כסף.

חנן דגן: זאת אומרת, אנחנו נמצאים בכלל בחוסר של כוח אדם, שאם לא נבוא ונתחיל להכשיר, נתחיל לתת תמריצים לעובדים - -

מיכל שיר סגמן: חנן, שניה, הסקירה שלך גם תגיע אז לפני שאתה מדבר - -

חנן דגן: כן, רק בתחום הזה חייבים לעשות משהו בגדול.

מיכל שיר סגמן: הכל חייב להיות גדול, וזאת הסיבה שאנחנו עושים את הדיון הזה מלכתחילה.

מיכל שיר סגמן: בבקשה.

גלי סרניי: אז תודה למיטל.

גלי סרניי: באמת כשנפגשנו איתה ועם עתר, זה היה עוד לפני שהיה כל הנושא של פיקוח במיקור חוץ.

גלי סרניי: עכשיו כבר ממש התקדמנו, יש תכנית ואנחנו נמצאים בשלב של להתניע את זה במערכת מידע, שכל הפיקוח יהיה תחת מערכת מידע אחת, וזה עתיד להתחיל בינואר.

גלי סרניי: בעזרת השם, שנגיע למשרד החינוך, זה כבר יתחיל משם.

גלי סרניי: זה התכנון.

מיכל שיר סגמן: מה קורה עד אז?

יעל שמרגד: עד אז לא יהיו מעונות.

יעל שמרגד: אנחנו לא נוכל לפתוח את המעונות אחרי החגים.

יעל שמרגד: אני לא יודעת איך עכשיו פתחנו – לא נוכל, פשוט לא נוכל.

גלי סרניי: אנחנו מדברות על שני דברים שונים.

יעל שמרגד: שני דברים שונים אבל בסך הכל זה פתיחת המעונות.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו מדברים על זה שמשרדי הממשלה והממשלה לא הכינו את עצמם לפתיחת שנת הלימודים.

עאידה תומא סלימאן: השאירו את מעונות היום ואת המשפחתונים בחוסר ודאות ולא יודעים.

עאידה תומא סלימאן: הם שייכים למשרד החינוך אבל משרד החינוך לא בודק בינתיים, עד תחילת השנה.

עאידה תומא סלימאן: משרד הכלכלה – עוד לא נפתחו כל מערכות המחשוב, ואז ההרשמה לא נעשית ממש.

עאידה תומא סלימאן: זה המצב.

מיכל מרים וולדיגר: ויש עוד משרד אחד – משרד הרווחה.

מיכל מרים וולדיגר: יוצא שכל המשרדים – כל אחד זורק את תפוח האדמה הלוהט הזה למשרד אחר והוא לא נוגע בעניין, וזה פשוט הזוי.

מיכל שיר סגמן: אני חושבת שבשבועיים האחרונים אין אמא ואבא לילדים במדינת ישראל.

מיכל שיר סגמן: ככה זה מרגיש, ככה זה נראה, אין תשובות.

מיכל שיר סגמן: יש גלגול של אחריות.

מיכל שיר סגמן: הכל מסתכם למשרד האוצר.

מיכל שיר סגמן: כל ועדה, כל משרד, כל נושא באשר הוא, מגידול בננות ועד לטנקים שאנחנו מייצרים ועד לילדים – זה הכל משרד האוצר.

מיכל שיר סגמן: אין משהו שהוא לא משרד האוצר, אבל בסוף בתחום האחריות שלכם, משרד הכלכלה, היה ועודנו גיל לידה עד שלוש, וזה לא מטופל כמו שזה צריך להיות מטופל.

מיכל שיר סגמן: אלה הילדים שלנו, של כולנו, ואין מענה.

מיכל שיר סגמן: לגלגל אחרי ה-1 בספטמבר את האחריות לאוצר – לא ידעתם שאין מספיק סייעות?

מיכל שיר סגמן: הפתעה?

מיכל שיר סגמן: ה-1 בספטמבר הוא הפתעה?

מיכל שיר סגמן: הרי כולם ידעו שה-1 בספטמבר מגיע.

מיכל שיר סגמן: ככה לימדו אותי בגן, שאחרי יולי מגיע אוגוסט ואחרי אוגוסט מגיע ספטמבר.

מיכל שיר סגמן: אולי זה השתנה.

מיכל שיר סגמן: זאת לא הפתעה שה-1 בספטמבר מגיע, זאת לא הפתעה שהילדים צריכים ללכת לגן, זאת לא הפתעה שההורים שלהם צריכים לצאת לעבודה.

מיכל שיר סגמן: זאת לא הפתעה שחלקם זקוקים לסבסוד, זאת לא הפתעה שאין מספיק תקציב.

מיכל שיר סגמן: שום דבר הוא לא הפתעה.

מיכל שיר סגמן: איפה משרד הכלכלה היה עכשיו?

מיכל שיר סגמן: לא הארגונים צריכים ללכת למשרד האוצר לבקש את התקציבים האלה, אתם צריכים לעשות את זה.

מיכל שיר סגמן: איפה הייתם?

מיכל מרים וולדיגר: מיכל, אני רוצה להוסיף: אני חושבת שמשרד הכלכלה גם חושב שהוא יוצא החוצה מהמשחק ב-1 בינואר אבל זה לא נכון, כי משרד הכלכלה נשאר - -

קריאות: - - -

מיכל שיר סגמן: את יודעת מה?

מיכל שיר סגמן: אני אגיד לך יותר מזה:

מיכל שיר סגמן: גם אם באמת המעבר היה חד והם היו מעבירים את הדגלים, כמו בטקס – עדין בשנה הקרובה, בשנתיים הקרובות, משרד הכלכלה עדין היה מעורב כמו בכל חפיפה שהיא שמתבצעת.

מיכל שיר סגמן: בדיון אחד חשבתי שאולי לא באו מוכנים, בדיון שני אמרתי – זה משהו שחוזר על עצמו.

מיכל שיר סגמן: משרד הכלכלה נראה מנותק מהאירוע, וזאת הבעיה.

מיכל שיר סגמן: אתם נראים מנותקים מהאירוע.

מיכל שיר סגמן: ועכשיו אני רוצה שתצליחו לשכנע את הוועדה שאתם לא מנותקים מהאירוע ושאתם לא ישנים בלילה עד שאחרון הילדים לא מקבל את מה שראוי לו במדינת ישראל – כל הילדים, מכל המגזרים, מכל הארץ.

מיכל שיר סגמן: זה באחריותכם, ואתם לא נותנים תשובות.

מיכל שיר סגמן: זה מתנהל בין אפתיות לאדישות מוחלטת ואין מענה.

מיכל שיר סגמן: אין לכם תשובות.

מיכל שיר סגמן: בכל פעם לגלגל את זה למשרד אחר, ואנחנו תכף נשמע את משרד האוצר.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שאנחנו גם נותנים הנחה למשרד החינוך.

מיכל שיר סגמן: אנחנו לא עושים הנחה למשרד החינוך.

עאידה תומא סלימאן: איך יכול להיות שנותנים להם את האחריות אבל הם אומרים: בינתיים תפתחו את שנת הלימודים, אנחנו לא בעסק עד תחילת השנה.

עאידה תומא סלימאן: מה זאת אומרת עד תחילת השנה?

עאידה תומא סלימאן: למה עד 2021?

עאידה תומא סלימאן: מי מפקח בינתיים?

מיכל שיר סגמן: אנחנו נדבר עם משרד החינוך, ואני מסכימה איתך.

מיכל שיר סגמן: ראינו גם בדיונים קודמים שמשרד החינוך עדין לא מוכנים למעבר, והמעבר כרגע הוא תיאורטי.

מיכל שיר סגמן: וכמו כל דבר, ואני חוזרת למשרד הכלכלה בהיבט הזה, יש פער עצום בין התכניות והכוונות וההצהרות והדיונים וההחלטות לבין מה שקורה בשטח, כי בשטח לא רואים את התוצאות.

מיכל שיר סגמן: בשטח אנחנו אחרי ה-1 בספטמבר, אנחנו עדין בתוך כל נושא הקורונה והבעיות שמתלוות, גם אם הכל היה מושלם – ואין מענה.

מיכל שיר סגמן: אני עוברת למשרד האוצר אבל אני מבקשת שתבדקי בינתיים למה הארגונים צריכים לפנות למשרד האוצר.

עאידה תומא סלימאן: אולי היא תגיד משהו על המשפחתונים.

עאידה תומא סלימאן: בסופו של דבר, זה המסגרות שנמצאות בהן הילדים והם לא יהיו מפוקחים כי הם מתחת לשבעה ילדים, וזה משאיר כ-3,500 מסגרות כאלה, של משפחתונים שנמצאים בארץ, שגם לא יודעים - -

מיכל שיר סגמן: חברת הכנסת תומא סלימאן, לא רק השבעה ילדים ומטה, שאף אחד לא יודע כמה יש, מי פותח.

מיכל שיר סגמן: שבעה ילדים ומטה, מה שנקרא – נתפלל כולנו לטוב.

עאידה תומא סלימאן: אבל זה מסגרות ששייכות לך.

מיכל שיר סגמן: בוודאי, בוודאי.

מיכל שיר סגמן: הבעיה היא בשבעה ילדים ומעלה, שגם על זה אין מענה.

מיכל שיר סגמן: עם 23 מפקחים אתם לא יכולים להגיד לי כמה עובדים מתחת לרדאר.

מיכל שיר סגמן: אתם לא יכולים להגיד לי איפה הילדים נמצאים?

מיכל שיר סגמן: אין גם סקר, אתם לא יודעים לתת את התשובות האלה, זה לא נמצא אצלכם בכלל.

מיכל שיר סגמן: אם אני רוצה תשובה, אני אפנה למחלקת המחקר והמידע.

מיכל שיר סגמן: וגם מחלקת המחקר והמידע תגיד לי: תשמעי, אלה נתונים שהם לא מעכשיו כי אף אחד לא טרח לבדוק את זה.

מיכל שיר סגמן: ואני שואלת: ילדי ישראל, לידה עד שלוש – מופקרים?

גלי סרניי: קודם כל, אני אתחיל בזה שאמרת קודם שעם 23 מפקחים זה לא הגיוני - - - את בעצמך אמרת שזה לא הגיוני, ואני הסכמתי אתך אבל תרשי לי להמשיך בקו הזה ולהגיד שממש צר לי לשמוע שזה הרושם שיוצא - -

מיכל שיר סגמן: זה הרושם שיוצא, חד-משמעית.

גלי סרניי: אני חייבת להגיד לך שמהיום שהתקנות אושרו, באופן אישי אני אומרת לך, כאמא, ודרך אגב, מיכל שיר, סתם שתדעי אוף דה רקורד - אני חייבת להגיד לך שמהיום שאושרו התקנות האגף לא ישן.

גלי סרניי: הוא עובד יום יום, אנחנו עובדים בשולחנות עגולים עם המעונות הפרטיים והסמך.

יעל שמרגד: רק אתנו לא.

גלי סרניי: רגע, תרשו לי ברשותכם, בסדר?

גלי סרניי: אנחנו עושים שולחנות עגולים, אנחנו עושים פגישות עם כל מי שמופיע פה ומכיר אותי היטב והוא יודע שאנחנו מנסים לתווך ולעשות אתר אינטרנט שמאגד את כל המידע על-מנת שיהיה נגיש לכלל הציבור, הן לארגונים, הן למפעילים, הן להורים.

גלי סרניי: באמת, אנחנו כל-כך משתדלים.

גלי סרניי: מהיום שאושרו התקנות יש תכנית סדורה של איך אנחנו מיישמים את התקנות האלה בשטח.

גלי סרניי: אני יכולה להגיד לך שכל מה שיש בתקנות, עם התוקף שלהם – כבר שלושה חודשים קודם אנחנו באוויר מה שנקרא, עם נושא של המלצה על מדריכה חינוכית, בכל הנושא של ההכשרות, בכל הנושא של עזרה ראשונה והתנהלות בטוחה, כל הנושא של מחשבון תפוסה – כל-כך הרבה עשינו השנה, באמת, וצר לי וכואב לי כראש מטה, כמי שמובילה את הנושא הזה של חוק הפיקוח, שזה הרושם.

גלי סרניי: זה ממש ממש לא ככה.

גלי סרניי: האגף הזה עובד עם אפס משאבים – סליחה, לא אפס, מינוס-מינוס-מינוס מהמשאבים.

גלי סרניי: זה אגף שמונה כ-50 עובדים, את מבינה?

גלי סרניי: כולל ה-23 מפקחים.

מיכל שיר סגמן: אבל זה בדיוק חלק מהבעיה.

גלי סרניי: נכון, בגלל זה אמרתי שהתשובה שלך הייתה כמה דקות קודם, שאת אמר שזה לא הגיוני ולא מצופה מאתנו – באמת שהאגף הזה יורק דם ליישם את התקנות האלה ולעמוד בתוקף שלהן, ויותר מהכל לתת חינוך וטיפול טוב יותר לילדים שלנו.

מיכל שיר סגמן: כמה תקציבים אתם ביקשתם?

גלי סרניי: אז הנה, הוא פה, אז בואו נשמע ממשרד האוצר.

מיכל שיר סגמן: לא, אני רוצה לדעת כמה את ביקשת?

מיכל שיר סגמן: כמה ביקשתם להגדיל את התקציב לסייעות והמטפלות?

מיכל שיר סגמן: האם ביקשתם להגדיל את המפקחים?

מיכל שיר סגמן: האם ביקשתם להגדיל כוח אדם?

מיכל שיר סגמן: האם ביקשתם להוסיף משהו לאתר האינטרנט?

גלי סרניי: בהחלט שכן.

יעל שמרגד: ביקשתם בשעתו לפרסם את מסקנות הוועדה הבין-משרדית שפעלה לפני למעלה משנתיים?

גלי סרניי: כן, כן.

גלי סרניי: אביעד כאן וזה לא הוגן מבחינתי לענות בשמו.

חנן דגן: אני חייב לחזק את גלי בעבודה משותפת שאנחנו עושים כבר לאורך שנתיים, עם המון-המון בדיקות עבודה לראות איך מתקדמים אבל אני חייב גם לשים את הדברים על דיוקים: אני איפה שהוא מרגיש שהאגף עצמו הוא כמו פר מסורס.

חנן דגן: אנחנו לא יכולים להתקדם, הם כל הזמן עם חשש לזוז, עם כל הזמן עם בעיות לזוז ואי אפשר לטפל בדברים.

חנן דגן: אנחנו צריכים איפה שהוא לבוא ולתת להם את הכלים להתחיל לעבוד יחד אתנו, והם עושים את זה.

עאידה תומא סלימאן: לא, החליטו להפסיק את הסובסידיה, הנחיתו עליהם את זה ולקחו את הכסף והעבירו למקום אחר.

עאידה תומא סלימאן: כשהחליטו להפסיק את הסובסידיה לנשים החרדיות, שאלו - - -

גלי סרניי: אני רק רוצה להגיד לך שלכולן יש את הנייד של כל מנהלי היחידות באגף הזה.

גלי סרניי: הם מתכתבים, הם שואלים, אין דבר כזה שמישהו לא יודע ולכן, אני כל-כך יוצאת מגדרי כי זה לא מדויק מה שאת אומרת - -

יעל שמרגד: בל גלי, את לא הגורם האופייני באגף כי הלוואי והיה אפשר לקבל מענים כמו שמקבלים ממך...

קריאות: - - -

עאידה תומא סלימאן: זהה לא מדויק מה שאת אומרת.

עאידה תומא סלימאן: זה לא עניין שהדרג המקצועי לא עושה את העבודה.

עאידה תומא סלימאן: יכול להיות שהם לא עושים את העבודה פרפקט כי יש מחסור אבל יש החלטות פוליטיות בדרג הפוליטי שצריך לקבל - -

מיכל מרים וולדיגר: יש סדרי עדיפויות - - -

עאידה תומא סלימאן: נכון.

עאידה תומא סלימאן: - - ואני לא חושבת שהחלטות שקשורות בחינוך ילדים צריכות להיות פרופר בידיים של האוצר.

עאידה תומא סלימאן: יש דעה שצריך שמשרד החינוך ייתן את דעתו עליה, יש דעתו של הדרג המקצועי ויש דעתם של אלה שמבצעים את העבודה אבל לא יכול להיות שהאוצר מחליט והאוצר מקצץ ואין לנו אמירה.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו, ככנסת, צריכים להיות עם אמירה מאוד ברורה – בשבילנו זה בסדר עדיפות עליונה, הילדים והעתיד שלהם, ואנחנו רוצים שכן יהיו תקציבים ואנחנו רוצים לשפר את המצב.

מיכל מרים וולדיגר: אני לגמרי מסכימה ואני רוצה להוסיף: אני חושבת שהאוצר, בכלל, מסתכל תמיד דרך החור שבגרוש ומסתכל על כל דבר כהוצאה ובעיני, וכבר אמרתי את זה, מדובר בהשקעה.

מיכל מרים וולדיגר: וכמו שאמרה פה קודם יעל – אם אנחנו נשקיע דולר אחד היום, נחסוך 10 דולר ולדעתי לא נחסוך אלא להיפך, נביא עוד כסף למשק כי יגדלו פה נוער ואזרחים הרבה יותר חסונים עם משמעות, עם יכולת להעשיר את הקופה ולא לקחת ממנה ולכן, בעיני מדובר בהשקעה ומשרד האוצר צריך להבין את זה ואנחנו, כפוליטיקאים, כחברי כנסת, צריכים להגיד מספיק.

מיכל מרים וולדיגר: כלומר, מי שצריך לקבוע פה את סדר העדיפויות זה אנחנו ולא נערי האוצר.

מיכל שיר סגמן: באופן כללי, אם מדינת ישראל הייתה חושבת על כל שקל שהיא היום נותנת וחוסכת 10 דולר בעוד כמה שנים על כל שקל, ההתנהלות הכלכלית בכלל של מדינת ישראל הייתה אחרת.

מיכל שיר סגמן: לצערנו הרב, משרד האוצר לא חושב ככה - -

עאידה תומא סלימאן: יש פוליטיקאים שחושבים על הרגע הזה ולא על עוד 10 שנים.

מיכל שיר סגמן: לא, אבל גם האוצר בעצמו.

מיכל שיר סגמן: לפני שאנחנו שומעים את האוצר, אני רוצה לתת את רשות הדיבור לחנן מאיחוד גני הילדים.

מיכל שיר סגמן: בבקשה מאוד בקצרה כי אנחנו מאוד קצרים בזמן.

מיכל שיר סגמן: אחריו, לוסי חדידה ואחריה יניב בר אור – שתי דקות ואת קרן.

מיכל שיר סגמן: ואז נשמע את משרד האוצר.

חנן דגן: אני אעשה את זה זריז ואני אגע בכמה נקודות: אנחנו מרגישים, למרות שאנחנו עובדים בשיתוף פעולה, אנחנו מתעסקים רק בבירוקרטיה בשנתיים האחרונות.

חנן דגן: הענף הזה, כדי לפתור את הבעיות וכדי להיכנס לבירוקרטיה – יש עוד הרבה הוליסטיקה מסביב שצריך לטפל בה.

חנן דגן: אם ניגע ונגענו קודם בכוח אדם – יש לנו תחלופה אדירה של כוח אדם כאשר עובדים לא רוצים להגיע לעבוד, ועוד היום לפי דרישות המשרד צריכים להכשיר אותם – עובדים לא רוצים לעבור הכשרה והם עוברים לענפים אחרים.

חנן דגן: זאת אומרת, במקום לסגור את הפער אנחנו מגדילים את הפער.

חנן דגן: אנחנו צריכים בכל דרישה לבוא ולראות את ההשלכות שלה מסביב, לראות איך אנחנו מתמודדים עם ההשלכות, איך אנחנו מכניסים עוד כוח אדם במקרה הזה, ואיך ההתמודדות הקטנה לפעמים – הרי אומרים זה דבר פשוט וטריוויאלי ואנחנו רוצים אותו – הוא הופך להיות בלתי אפשרי.

חנן דגן: לכן, צריך לבוא ולהחיל את זה בצורה יותר רחבה למרות שדיברנו על הדברים האלה וכבר היו לא מעט דיונים על כוח אדם אבל אין לזה פתרון.

חנן דגן: כדי להגיע לבירוקרטיה, אנחנו צריכים קודם לפתור את בעיית כוח האדם, שיהיה כוח אדם איכותי יותר.

חנן דגן: אנחנו רוצים לשפר אותו ואנחנו רוצים לראות איך מעלים את השכר וגם במגזר הפרטי להוריד עלויות כדי שנוכל לבוא ולהוסיף שכר לעובדים ולקבל עובדים הרבה יותר איכותיים, וכולנו רוצים את זה.

חנן דגן: זה מצד אחד.

חנן דגן: מצד שני, אנחנו מרגישים לכל אורך הדרך ואפילו בתקופת הקורונה אנחנו מרגישים סוג של התעלמות מהמגזר הפרטי לחלוטין.

חנן דגן: גם במעונות היום יש סוג של התעלמות – גיל שלוש ואילך.

חנן דגן: מה קורה עד גיל שלוש – אין שום התייחסות.

חנן דגן: בעיה שאנחנו נתקלים בה עכשיו וניתקל בה בצורה יותר קשה ב-1 באוקטובר, שבה בטל התו הירוק ואנחנו מגלים עובדים שלא רוצים להתחסן חיסון שלישי.

חנן דגן: למה?

חנן דגן: כי אין להם שכר.

חנן דגן: מי שיש לו תו ירוק והגן נכנס לבידוד עקב ילד, אותה קבוצת עובדים לא מקבלת שכר לעומת עובדים שלא מתחסנים – הם יכולים כן לקבל שכר בהשתתפות הביטוח הלאומי.

קריאה: זה לא מדויק.

חנן דגן: יש פה מצב אבסורדי והפוך לגמרי: אם העובד עם תו ירוק, אין השתתפות של המדינה.

חנן דגן: אנחנו רוצים לעודד אותם, ופה אנחנו נלחמים בצורה קשה, והמצב הזה הולך להחמיר כבר עכשיו, ב-1 באוקטובר.

חנן דגן: זאת אומרת, אנחנו צריכים יותר התייחסות ויותר מגע עם השטח, ולא רק התעסקות עם הבירוקרטיה, ואני מבין שהם "טובעים" בתוך הבירוקרטיה ואני רואה שגם שחררו את האתר עצמו ממש בסוף אוגוסט, כשזה היה צריך להיות לפני, ואני יודע באיזה לחץ הם עבדו עליו כי הייתי מעורב אתם בשיח הזה.

חנן דגן: אנחנו חייבים פה הסתכלות אחרת על כל הענף הזה ובעיקר על המגזר הפרטי, עם כל הבעיות שיש לנו בשטח – אם זה בעיות תכנון ובנייה, שעכשיו בחוק ההסדרים צריכים כולם לשים את היד ולפתור אותה, אם זה הבעיות בכוח אדם, אם זה הבעיות של הקורונה.

חנן דגן: בכל דבר אנחנו מרגישים שאנחנו נלחמים במאבק מאוד קשה על כל פיפס שצריך להיות ברור וטריוויטלי ואנחנו חייבים לשים לזה סוף.

מיכל שיר סגמן: תודה.

מיכל שיר סגמן: חברת הכנסת מיכל וולדיגר צריכה לצאת אז היא תאמר כמה מילים ממש בקצרה.

מיכל מרים וולדיגר: תודה.

מיכל מרים וולדיגר: אני רוצה להתחיל עם מה שאמר חנן, ובהחלט אני רוצה להסתכל על פני עתיד לא כל-כך רחוק, שזה מינואר, שאז החלק הפדגוגי עובר למשרד החינוך.

מיכל מרים וולדיגר: ומה שקורה, שכל הדבר הזה יהיה פרוש על פני שלושה משרדים: רווחה, חינוך וגם כלכלה, ובעצם ככה נופלים בין הכיסאות.

מיכל מרים וולדיגר: זה מתכון מדויק ליפול בין הכיסאות, ואני חושבת שצריך להתחיל, ויפה שעה אחת קודם, וזה ממש שעה, כי אנחנו רחוקים משם ממש מרחק קצר מאוד ולכן, צריך לטפל בזה כבר עכשיו ולדעת שיש לנו שלושה משרדים וצריך שמישהו יתכלל את זה, וזה יהיה האבא והאמא של הנושא הזה, ולא שזה ייפול בין הכיסאות כי אנחנו מכירים מנושאים אחרים שכשדברים מחולקים לכמה משרדים - זה כמו שאמרתי בהתחלה, זה הופך לתפוח אדמה לוהט.

מיכל מרים וולדיגר: אז זה בעניין של ה-1 בינואר.

מיכל מרים וולדיגר: אני כן אגיד בקצרה לגבי הנושא שדיברה עליו קודם יעל לגבי השכר המאוד נמוך של המטפלות והסייעות ולכן אי אפשר להשיג מטפלות וסייעות, ומה שקורה בעקבות זה, שגם יש תחלופה מאוד-מאוד גדולה באגף ולכן גם לא משקיעים בהם, כי לא שווה להשקיע ואז אנחנו מקבלים מטפלות שהן ללא הכשרה כמו שצריך כי לא משקיעים כי הן מתחלפות מהר מדי.

מיכל מרים וולדיגר: אני רוצה גם לדבר בעניין של הקורונה – הבנתי שיש בעיה רצינית מאוד ואין בדיקות לילדים.

יעל שמרגד: גם עכשיו אין לנו הוראות ברורות לכל המצב הזה.

מיכל מרים וולדיגר: - - מלידה עד שנה, הילדים גם לא יודעים ללכת אז יש מבוגר שמכניס אותם לגן.

מיכל מרים וולדיגר: מה ההוראות הברורות?

מיכל מרים וולדיגר: הוא צריך להראות תו, הוא לא צריך להראות תו?

מיכל מרים וולדיגר: אין שום התוויה, שום מדיניות במה עושים עם הסיטואציה הזאת.

מיכל מרים וולדיגר: אותו דבר גם עם החזר הכספים – הורים לילד מבודד, צריך להחזיר להם כסף.

מיכל מרים וולדיגר: המעונות רוצים להחזיר כסף אבל הם לא מקבלים שיפוי ואין שום התוויה ברורה מה קורה עם העניין הזה וזה פשוט הולך לאיבוד.

מיכל שיר סגמן: אנחנו נשמע את האוצר בנושא הזה.

מיכל שיר סגמן: תודה.

מיכל מרים וולדיגר: זה פחות או יותר ממש בקצרה.

מיכל מרים וולדיגר: תודה לך מיכל, ותודה על דיון החשוב הזה.

מיכל שיר סגמן: חברת הכנסת אימאן ח'טיב יאסין, בבקשה.

אימאן ח'טיב יאסין: בוקר טוב לכולם.

אימאן ח'טיב יאסין: אין ספק שזה דיון חשוב מאוד אבל לצערי הרב, כל פעם אנחנו מוצאים את עצמנו עסוקים בכיבוי שריפות.

אימאן ח'טיב יאסין: הנושא של הגיל הרך, אני חושבת שאין אף אחד שחולק על כך ששלושת השנים הראשונות הן הכי חשובות בהתפתחות של הילדים שלנו.

אימאן ח'טיב יאסין: הילדים שלנו זה העתיד שלנו.

אימאן ח'טיב יאסין: ואם אנחנו ניקח נתון אחד, שישראל כל הזמן משווה את עצמה למדינות ה-OECD, ואם נבדוק מה ההשקעה של מדינת ישראל בילדים - -

מיכל שיר סגמן: מעט מאוד.

מיכל שיר סגמן: מעט מאוד באופן יחסי ל-OECD.

מיכל מרים וולדיגר: - - וזה לא מגיע ל-20%, 23% ממה שמשקיעות המדינות האחרות.

מיכל מרים וולדיגר: ועוד יותר – אם אני אדבר ספציפית על החברה הערבית, אז המצב קטסטרופלי ביותר.

מיכל מרים וולדיגר: ואם אני אלך דרומה, ואני חייבת ללכת דרומה ולהסתכל, ואני מזמינה את כולכם ללכת ולשם ולבקר ולראות איפה הילדים שלנו נמצאים ומיכל, את באופן ספציפי תלכי לשם ותבקרי, ותראו באיזה תנאים הם חיים ונגיד לעצמנו – איפה אנחנו חיים?

מיכל מרים וולדיגר: האם יכול להיות שזה קורה במדינה הזאת?

מיכל מרים וולדיגר: אי אפשר להמשיך עם העוול הזה, צריכים לתת לו פתרון.

מיכל מרים וולדיגר: ואגב נשים וילדים – אם אנחנו מדברים על נשים ועל צמיחה כלכלית, אז אני חושבת שאחד הקריטריונים, לצערי הרב, כי עדין נשים וילדים זו אותה חבילה ולא יכולים להפריד באחריות ולהגיד שילדים זה באחריות הנשים.

מיכל מרים וולדיגר: אם אנחנו רוצים לצאת למקום אחר, זה מקדם מאוד-מאוד חשוב לתת מענה לילדים בגיל הזה כדי שהנשים יוכלו להתפתח יותר.

מיכל מרים וולדיגר: ונקודה אחרונה – אני לא חושבת שאני יכולה להכיל פה את כל הדברים שאני רוצה להגיד, במיוחד שאני הייתי שותפה לעבודה שנמשכה שנה שלמה במכון "מנדל" על כל הנושא של החינוך בגיל הרך, מגיל לידה עד גיל שלוש, ועל חינוך בגיל הרך ולא רק על טיפול בגיל הרך.

מיכל מרים וולדיגר: על המעבר משמירה על הילדים – אגב, גם אנחנו לא מצליחים לשמור עליהם ואז אנחנו פתאום רוצים להעביר את זה למשרד החינוך ולדבר על education ועל caring.

מיכל מרים וולדיגר: אז איך אנחנו נעשה את זה?

מיכל מרים וולדיגר: אני חושבת שצריך לקחת את כל החבילה הזאת ולהסתכל גם על הילדים, גם על המשפחות וגם על המטפלות.

מיכל מרים וולדיגר: צריך לעשות נוסחה שתשרת את היעד שאנחנו רוצים להגיע אליו, ואני אשמח מאוד להיות שותפה לחלק הזה כמישהי שגם עברה את התהליך הזה באופן מאוד-מאוד עמוק.

מיכל מרים וולדיגר: אני חייבת לצאת, גברתי היושבת-ראש.

יעל שמרגד: אנחנו בפירוש אומרים שהן מחנכות ומטפלות.

אימאן ח'טיב יאסין: מחנכות ומטפלות אבל בואו נסתכל בפועל מה יש.

אימאן ח'טיב יאסין: תודה.

מיכל שיר סגמן: נכון, נקודה חשובה – יכול להיות מחנכים ומטפלים ולא רק מחנכות ומטפלות.

אימאן ח'טיב יאסין: עד שנגיע לזה.

אימאן ח'טיב יאסין: ..

מיכל שיר סגמן: עד שנגיע לזה, בדיוק כמו שנגיע לשלב של החינוך ולא רק של הטיפול.

מיכל שיר סגמן: לוסי חדידה, בבקשה.

מיכל שיר סגמן: אני רוצה לסיים עם הגנים הפרטיים ואז נשמע את משרד האוצר.

מיכל שיר סגמן: בבקשה בקצרה.

לוסי חדידה: בוקר טוב.

לוסי חדידה: אני מנכ"לית ארגון גנים ברמה אחרת.

לוסי חדידה: אני מברכת על הוועדה ועל המקום שניתן לנו להשמיע את הקול שלנו.

לוסי חדידה: כמו כן, תיקון לקודמי שאמרו לגבי העובדות והצוותים המחוסנים: מנכ"ל הביטוח הלאומי עדכן אותי אישית שכן יש החזר של ימי עבודה לגבי עובדים מחוסנים, אז ניתן לבדוק את זה לעומק והוא גם שלח לי קישורים, אז זה לגבי צוותים מחוסנים, שיכולים לקבל למרות שהם לא חוזרים לגן כי הגן סגור באותם ימי בידוד.

לוסי חדידה: דבר שני, שהוא מאוד-מאוד חשוב, כפי שציינו קודמי, לגבי חוסר שיפוי מהמדינה או בכלל, שימת דגש על הנקודה שהכי מערימה קשיים עלינו, בעיקר בהתנהלות מול הורים, שפשוט זרקו את השטח של בעלי גנים אל מול הבידוד, שזה פשוט כאוס אחד מוחלט.

לוסי חדידה: כמות הבידודים שנוצרים בכל גן היא על תקן יום-יומי, שעה-שעה, בכמויות אדירות, ואם זה לא ממש מילדי הגן זה מהאחים, ואני חייבת לציין שזו קטסטרופה שאין מאחוריה שום גיבוי מהמדינה וזה יוצר מערכת יחסים מאוד צורמת מול ההורים, שאנחנו אמורים להתנהל מולה.

לוסי חדידה: בכל מדינה מתוקנת זה לא אמור להיות כי באמת, כמו שאתם יודעים, הטיפול בילד דורש מאתנו משאבים נפשיים כל-כך גדולים, עזבו את הפיסיים אבל משאבים נפשיים כל-כך גדולים להכיל את הילד שהוא הכי חשוב פה, ואנחנו נאלצים כבעלי גנים, בשטח, להוסיף על עצמנו עוד מתח כדי לתת מענה להורים, ואין יכולת כלכלית והשטח נמצא בחוסר ודאות כלכלית ועתידית לגבי הקיום של מעון היום, שהמהות של המעון הזה זו אהבה ענקית לילדים, וזו השליחות וזה התפקיד שלנו ביום-יום, אין פה תפקיד אחר.

לוסי חדידה: התפקיד שאנחנו הגענו אליו זה לעבוד מאהבה ונתינה לילד, שהוא הכי חשוב פה במערכה, ולמדינת ישראל.

לוסי חדידה: זה האוצר שגדל פה.

לוסי חדידה: זה דבר אחד לגבי הבידודים.

מיכל שיר סגמן: תודה.

לוסי חדידה: לגבי כוח האדם – אני נתתי בכמה וכמה פגישות עם הגורמים אפשריות כמו שירות לאומי, עבודה מועדפת, סטודנטים לחינוך שיעשו סטאז' אצלנו.

לוסי חדידה: באמת, כל מה שאפשר – תמרוץ מהמדינה על כוח אדם צעיר, רענן, איכותי, שעובר הכשרות בזק בזרוע העבודה בשירות התעסוקה – כל מענה שיזרים אלינו כוח אדם רענן, צעיר, עם אנרגיות טובות, שיבואו וייטיבו עם הילדים, עם איכות הטיפול, שזה הדבר הכי חשוב פה.

לוסי חדידה: אז מבחינת המדינה זה לפתוח את האפיקים האלה ולהגיד שזה לא עבודה מועדפת, שזה לא שירות לאומי.

לוסי חדידה: כל מה שמציעים כדי להיטיב עם השטח ובאמת לתת את הכל לילד – הכל נסגר בדלתות שונות בין גורמי הממשל, שזה באמת מתסכל מאוד.

לוסי חדידה: דבר שלישי ואחרון – כשאנחנו מוכרים כמוסד חינוכי ועושים את המעבר למשרד החינוך, אז כמוסד חינוכי אנחנו לא אמורים לשלם את המע"מ וכול המיסוי כמו מוסדות חינוכיים במדינה.

לוסי חדידה: את כל הכסף הזה אנחנו, כבעלי גנים, נתרום למהות הכי חשובה שהיא הילד.

לוסי חדידה: ננתב את הכסף הזה לילד.

לוסי חדידה: השימוש החורג וכל מה שנדרש מאתנו כמוסד חינוכי פרטי, שזה ממש לא קשור למוסד חינוכי של המדינה, שאנחנו באמת בהתהוות לעשות את השינוי המיוחל הזה ובדרך לשם – אז בדרך לשם קצת לצאת מהקופסה וקצת להבין ולהתאים את זה לשטח הפרטי, ולהקל עלינו את ההקלות הבירוקרטיות וכל הרגולציה שנדרשת מאתנו כדי שאנחנו נמנף את כל התקציב וההון הזה בילד ובאיכות הטיפול שלו, בכוח אדם ראוי ואיכותי.

לוסי חדידה: זה הכי-הכי-הכי חשוב.

לוסי חדידה: תודה רבה.

מיכל שיר סגמן: תודה לוסי.

מיכל שיר סגמן: בקצרה, קרן איוס או יניב בר אור.

מיכל שיר סגמן: בבקשה.

קרן אוחנה איוס: תודה רבה.

קרן אוחנה איוס: שלום ליושבת-ראש הוועדה, אני לא אוסיף על הדברים שנאמרו קודם.

קרן אוחנה איוס: אני מחזקת את חנן, שיושב לצדכן בשולחן.

קרן אוחנה איוס: אני רק רוצה להסב את תשומת לבכם להחלטה של ראש הממשלה אתמול, בשיתוף עם שרת החינוך, לנסות להימנע מבידודים קולקטיביים כאשר מתגלה ילד מאומת אלא רק לבודד את הילד הספציפי, ולתגבר בבדיקות יומיות את מוסדות החינוך.

קרן אוחנה איוס: ומה שאני מבקשת, יושבת-ראש הוועדה, זה שהוועדה תדרוש שגם בגילאי לידה עד שלוש יינתנו כאלה בדיקות על בסיס יומי כדי שנימנע מהבידודים החוזרים ונשנים האלה, שגורמים לנו אי-יכולת כלכלית ומובילים לסגירה של מסגרות פרטיות, וזה בטווח הקצר.

קרן אוחנה איוס: בתכניות לטווח ארוך – אני סומכת על הוועדה שתדון שוב בתקנות חוק הפיקוח ותעזור לנו לגייס אל השולחן הזה גם את השלטון המקומי בדברים שחשובים לנו מאוד - -

מיכל שיר סגמן: יהיו כאן דיונים רק על חוק הפיקוח בהמשך.

קרן אוחנה איוס: אז אני סומכת על הוועדה שתעשה את הדברים האלה.

קרן אוחנה איוס: כרגע, בטווח הקצר, מאוד חשוב לנו שתהיה התייחסות לכוח האדם ולהתמודדות עם הבידודים החוזרים ונשנים.

קרן אוחנה איוס: בינתיים נבקש לתקצב אותנו בבדיקות יומיות מהירות, שזה לא ייפול על ההורים ולא על המסגרות הפרטיות.

קרן אוחנה איוס: תודה רבה.

מיכל שיר סגמן: תודה.

מיכל שיר סגמן: יניב בר אור, בבקשה, מהתאחדות מעונות היום הפרטיים בישראל.

יניב בר אור: נכון ותודה רבה על זכות הדיבור.

יניב בר אור: בתחילת הדיון דובר על כך שמעטים מאוד נרשמו לאישור ההפעלה הזמני ובכך שרבים קיבלו גם צווי סגירה.

יניב בר אור: ואני שואל: איך יכול להיות שאנשים מקבלים צווי סגירה בזמן שמעולם - - - בתקשורת, בצורה מסודרת ושיטתית וברורה כדי לנסות ולהגיע לכל אותם מעונות שאנחנו עדין לא יודעים שהם קיימים.

יניב בר אור: עדין לא מצאנו - - - של מהלך של פרסום לנושא הזה, ומה הפלא שמעונות היום הפרטיים מפחדים להירשם ולהעלות ולצוף מעל הקרקע, שכמו שאמרו קודמיי, ברקע יש את הנושא של שימוש חורג ויש את הארנונה והמיסים, והתיקון לחוק המצלמות שהשאירו אותם כעבריינים של חוק התכנון והבנייה, חשודים מראש בחוק המצלמות, בלי אפשרות לפקח על העובדים שלהם.

יניב בר אור: השאירו אותם נטולי זכויות אל מול מעונות הסמל.

יניב בר אור: אנחנו רוצים להגיע למצב שבו הורה שרוצה לרשום את ילדו למסגרת חינוכית וזכאי להטבות מהמדינה, יוכל לבחור אם הוא רוצה לחנך את הילד שלו ב"ויצו", "נעמ"ת", "אמונה", "נאות מרגלית" או "רשת המתנ"סים" או אצל ורדה, בגן הפרטי שלה, ויוכל להשתמש בזכויות שלו, ובכך אנחנו נוכל לשפר את איכות הטיפול אצלנו.

יניב בר אור: אנחנו מדברים על הצורך בהסדרת הנושא של מקלטים וממ"דים.

יניב בר אור: במקום שידרשו מאתנו לבנות ממ"דים במאות-אלפי שקלים ואחר-כך ממילא במצב מלחמה המעונות סגורים, והדבר הזה משמש כאבן שאין לה הופכין – אם המדינה רוצה להגן על הילדים זה יפה וטוב אבל למה להטיל את כל העלויות האלה על הגננות הפרטיות?

יניב בר אור: אנחנו מדברים על הסדרת מעמד המטפלות, על העלאת שכר המינימום – אם אנחנו לא נביא הקלות למעונות הפרטיים, כמו שאמרו קודמי, לא יהיה לנו מאיפה להעלות את השכר למטפלות.

יניב בר אור: אנחנו צריכים לדאוג, כפי שהמדינה ידעה בעבר לטפח את המהנדסים ולטפח רופאים ואחריות, ולגרום לאנשים לרצות לעבוד בתחום הזה, אנחנו צריכים לשנות את הנרטיב ואת התפיסה שלנו ואת הזווית שעליה מונחת העין על העדשה, ובמקום להסתכל על הנשים המדהימות והגברים שעובדים בתחום הזה כעל מתעללים ומתעללות, אנחנו צריכים להסתכל עליהם כעל מחנכים ומטפלות, ואנחנו צריכים להסתכל על האנשים האלה כאל אנשים שאנחנו רוצים לראות אתנו גם בשנים הבאות, ולרצות שכולם יעברו בשער וכמה שפחות צווי סגירה ואיומים וקנסות והיטלים.

יניב בר אור: אנחנו צריכים לחבק את הגנים הפרטיים כיוון ש-77% מהילדים במדינת ישראל מתחנכים במגזר הפרטי, וחשוב לזכור את זה.

יניב בר אור: אם אנחנו רוצים שהגנים הפרטיים ילכו לפיהם מתוך הבנה שלמדינה אין פתרונות חלופיים, אנחנו צריכים - -

מיכל שיר סגמן: תודה, יניב.

מיכל שיר סגמן: המסר עבר.

מיכל שיר סגמן: תודה רבה.

מיכל שיר סגמן: מריה, ממש בקצרה – כמה גנים פרטיים נסגרו?

מיכל שיר סגמן: כמה גני פרטיים לא נפתחו מלכתחילה?

מיכל שיר סגמן: בואי נדבר על הסטטיסטיקות שיש לנו.

מריה רבינוביץ: אז נכון לתחילת שנת הלימודים הזאת עוד אין לנו סטטיסטיקות אבל בשנה שעברה עשינו מעקב ויש לנו שלושה מסמכים, שלנו, של מחלקת המחקר והמידע, על המצב במעונות יום פרטיים ומוכרים ומשפחתונים.

מריה רבינוביץ: מהערכות של הארגונים שמאגדים את הגנים הפרטיים, אנחנו יודעים שבשנה שעברה נסגרו סדר גודל של 20% מכלל הגנים הפרטיים - -

מיכל שיר סגמן: 20% מכלל הגנים הפרטיים נסגרו בשנה שעברה?

מריה רבינוביץ: כן, זה ההערכות של הארגונים.

מיכל שיר סגמן: כמה מתוכם הצליחו להתאושש ולהיפתח השנה, אנחנו עדין לא יודעים?

חנן דגן: אלה שנסגרו, נסגרו סופית.

חנן דגן: השנה הרבה מהגנים מדדים ובקושי מצליחים לשרוד, בעיקר בידוד אחרי בידוד אחרי בידוד ואנחנו מגלים עוד כאלה שנסגרים ועוד כאלה שלא פתחו את השנה.

חנן דגן: אנחנו כרגע לא חשים את זה כי חלק גדול מההורים לא חזרו למקומות העבודה בגלל החל"ת, וחלק מההורים מחכים לספטמבר, לאחרי החגים, בשביל להירשם.

חנן דגן: אני מניח שבספטמבר וכאשר ייגמר החל"ת, אנחנו נתחיל לראות מצוקה מאוד-מאוד קשה בכמות הגנים.

חנן דגן: כל יום אני שומע על גן שנסגר, שלא מצליח לשרוד, וזה בקצב מסחרר לדעתי.

מיכל שיר סגמן: מצוקה כי ההורים לא עובדים ואין כסף לממן?

חנן דגן: כי הם לא שורדים כלכלית.

חנן דגן: כל גן שנסגר, ויש לי גנים שמתחילת השנה כבר נסגרו פעם שלישית ועוד לא התחילו את השנה בגלל הקורונה.

חנן דגן: יש ילד מאומת – כל הגן נכנס לבידוד ואין מה שיפצה אותם.

חנן דגן: הם לא יכולים להתמודד עם המשך ההוצאות של הגן והן סוגרות את הגן.

מיכל שיר סגמן: והמענקים לא הגיעו בזמן?

חנן דגן: היה מענק אחד שקיבלנו אותו במאי, לפני שנה ומשהו, ומאז לא היה שום דבר שפיצה את הגנים הפרטיים, והנזק הוא נזק שהולך ומתגבר יום-יום.

עאידה תומא סלימאן: גם צריך לזכור שחלק מההורים לא נרשמו כי הם לא יודעים אם יהיו מסובסדים או לא.

יעל שמרגד: נכון לעכשיו עוד אין לאף אחד את דרגת הסבסוד שלו.

עאידה תומא סלימאן: אין לאף אחד.

עאידה תומא סלימאן: אני התחננתי חודשיים לשר העבודה והרווחה, לפני שהעבירו את הגנים, ואחר-כך פניתי לשרת הכלכלה, שתחתמו ותוציאו את ההוראות והמנכ"ל היה צריך לחתום.

עאידה תומא סלימאן: לקח לכם זמן, וזה אומר שלושה שבועות עד שהמערכת התחילה לעבוד.

עאידה תומא סלימאן: רק עכשיו אפשר להתחיל להבין מה קורה בנושא הזה.

עאידה תומא סלימאן: זו עוד תקלה שנמצאת בדרך ומקשה יותר ויותר על מעונות היום.

חנן דגן: חברת הכנסת תומא סלימאן עברה אתנו את כל השלבים הראשוניים שהיו בתחילת המשבר של הקורונה והיא ראתה את כל הקושי.

חנן דגן: הקושי הזה רק הלך והעמיק כי האנשים גמרו את כל מה שהיה להם בצד כדי להתמודד עם המשבר הכלכלי - -

עאידה תומא סלימאן: והיו צריכים להוסיף את המצלמות באותה תקופה.

עאידה תומא סלימאן: מעל לכל ההפסד, היו צריכים גם.

עאידה תומא סלימאן: ..

חנן דגן: אני מתייחס באמת לדברים האלה כקטנים.

חנן דגן: אני מתייחס לדברים הגדולים, שרואים היום כהוצאה שאי אפשר לעמוד בה יותר והמצוקה נוראית.

מיכל שיר סגמן: תודה רבה חנן.

מיכל שיר סגמן: מריה, ואנחנו עוברים למשרד האוצר.

מריה רבינוביץ: אני רק רוצה להוסיף משהו קטן לגבי המעונות והמשפחתונים המוכרים: שם אנחנו לא יודעים מה מספר המסגרות שנסגרו, וזה לשאלתך, חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

מריה רבינוביץ: אנחנו לא יודעים מה מספר המסגרות שנסגרו עקב משבר הקורונה, ההשלכות של משבר הקורונה - -

מיכל שיר סגמן: העובדה שמדינת ישראל לא יודעת להגיד איפה הילדים שלה נמצאים, באיזה גן, מה מצבו של הגן – פתוח, סגור?

מיכל שיר סגמן: מאושר, לא מאושר?

מיכל שיר סגמן: זה לא נתפס.

מיכל שיר סגמן: אין מילה שיכולה לתאר את זה.

יעל שמרגד: אז רק שתדעו, שבמסגרות המפוקחות שלנו הייתה ירידה של כ-30% בכמות הילדים, וכך גם המחזור שלנו נפגע – גם המחזור שלנו ירד ב-30%.

מריה רבינוביץ: שהפסיקו לבקר בגנים בגלל הקורונה.

עלי סלאלחה: אבל יש יותר ילדים.

קריאות: סליחה?

קריאות: הם יושבים בבית.

חנן דגן: ומה יהיה כשהם יחזרו, איך נתמודד עם זה?

חנן דגן: פה תהיה הבעיה.

עאידה תומא סלימאן: צריך לזכור שגם עכשיו, אפילו שיש הורים עובדים – אני לוקחת לדוגמה את הבת שלי: היא אומרת לי שהיא לא רוצה לשלוח אותם למסגרות כדי לא להיכנס אתם לבידוד.

מיכל שיר סגמן: אני רוצה שמריה תסיים ונפנה למשרד האוצר.

מריה רבינוביץ: אני סיימתי.

מריה רבינוביץ: עוד משהו קטן לגבי המעונות והמשפחתונים המוכרים: מדובר בתחום דינמי של מסגרות שנפתחות ונסגרות כל הזמן מכל מיני סיבות אבל ספציפית בגלל השלכות הקורונה, אנחנו לא יודעים כמה כאלה נסגרו ונפתחו.

מיכל שיר סגמן: תודה רבה.

מיכל שיר סגמן: משרד האוצר, אביעד שוורץ, בבקשה.

אביעד שוורץ: אתחיל וכמובן שאם יהיו עוד שאלות, אני אוסיף בהמשך.

אביעד שוורץ: אנחנו נמצאים בקשר עם המעונות הפרטיים וגם עם מעונות הסמל.

אביעד שוורץ: ללא ספק, זה אחד הצעדים שאנחנו מקדמים בחוק ההסדרים הקרוב, שנעשה בשיתוף פעולה הדוק עם מעונות היום ובקשר אתם בשביל להקל על המעונות הפרטיים.

אביעד שוורץ: מצד אחד, כי הרגולציה לא תמיד מוטלת עליהם והצורך ב - - - לשימוש חורג כיוון שאין אפשרות אחרת למעון יום לפעול כרגע, כשרובם פועלים במבני מגורים, וזה יוצר עלויות מאוד-מאוד כבדות ובירוקרטיה שלא תמיד אפשרית.

אביעד שוורץ: אנחנו הבנו את המצב הזה ולכן אנחנו פועלים אתם על שינוי המצב הזה ותיקון שלו בחוק ההסדרים הקרוב.

אביעד שוורץ: זה תוכנן כבר קודם אבל לא היה חוק הסדרים בשנה שעברה.

אביעד שוורץ: חלק גדול מהמטרה של זה הוא להציף את הרוב על פני השטח.

אביעד שוורץ: כמו שעלה פה בדיון לגבי הרישום, אנחנו לא יודעים מה קורה לגבי מעונות פרטיים, אם קיימים או לא קיימים, איפה, כמה ילדים יש ומי הילדים שנמצאים שם.

אביעד שוורץ: חלק מהמטרה הוא בדיוק שככה נוכל לעקוב והמעונות יצטרכו בשביל ההיתר הזה לעשות איזה שהוא תהליך רישום ברשות המקומית ובמקביל לעשות תהליך רישום באגף למעונות יום ולקבל את אישור ההפעלה שם.

אביעד שוורץ: וכך נדע על המעונות הנוספים, שכיום אנחנו לא יודעים מה קורה בפעילות שם.

אביעד שוורץ: במהלך הקורונה כן ניתנו מענים למעונות היום.

אביעד שוורץ: בשנה שעברה, בפרט שהיו גלי תחלואה והיו לא מעט סגרים שהשפיעו מין הסתם על פעילות המעונות, ולכן ניתנו מענים.

אביעד שוורץ: אנחנו כן מנסים להבין וגם נשב עם מעונות היום כדי להבין מה שנת הלימודים הנוכחית – עם אילו קשיים הם מתמודדים, לנסות להבין את המצב ולראות מה יש אבל באופן כללי, מעונות היום הפרטיים נהנים מכל דבר שיש בכלל המשק.

אביעד שוורץ: זאת אומרת, כל הצעדים, כל המענקים שניתנו לכלל המשק חלו גם על המעונות הפרטיים והם היו זכאים להם באותה מידה כמו שאר העסקים במשק.

מיכל שיר סגמן: אביעד, אני מזכירה לך שהייתי חברה בוועדת הכספים בקדנציה הקודמת.

מיכל שיר סגמן: מענקים לא הגיעו בזמן להרבה מאוד עסקים.

מיכל שיר סגמן: פה מדברים על מענק אחד, שגם הוא הגיע באיחור.

מיכל שיר סגמן: אני יכולה להחזיר אותך אחורה לכל הדיונים בוועדת הכספים – מה שאתה אומר, איך לומר, אתה מדבר איתי כאן על הכוונה ולא על הביצוע.

מיכל שיר סגמן: אני רוצה לשמוע על הביצוע כי כרגע 20% מהגנים הפרטיים נסגרו וכרגע, אלה שכן נמצאים בפיקוח תחת זרוע הכלכלה – איך לומר?

מיכל שיר סגמן: לא נמצאים במצב מי יודע מה.

מיכל שיר סגמן: אז אני לא רוצה לשמוע על הציפיות שלך, מה היית רוצה שיהיה, אני רוצה לדעת את הנתונים מה קורה היום ומה אתם מתכוונים לעשות בנושא הזה בהמשך?

מיכל שיר סגמן: כי זאת לא תשובה מה שאתה נותן כאן.

מיכל שיר סגמן: במקרה השתתפתי בדיונים בוועדת הכספים אז אני יודעת את האמת.

אביעד שוורץ: טוב, אני לא חושב שמה שהצגתי לא נכון.

אביעד שוורץ: ניתן אמנם מענק אחד שהוא ייחודי למעונות הפרטיים, מעבר למענקים הרגילים ניתן מענק ייחודי אבל באופן כללי, המענקים שניתנו לכלל העסקים כמו מענק בגין הוצאות קבועות – הם היו זכאים להם באותה מידה, בהתאם לירידת המחזור שהושפעה מהסגרים שהיו, וזה המענה שניתן לכלל המשק ולמעונות היום, כחלק מאותו מענה.

אביעד שוורץ: בסוף, ניתן מענק ייחודי למעונות היום.

אביעד שוורץ: גם לגבי הסקירה והנתונים – אני מוכרח להודות שאלה נתונים שלא תמיד המספרים שאנחנו מצליחים להשיג בהכרח משקפים את המציאות.

אביעד שוורץ: הנתונים על סגירת העסקים ברשות המיסים מצביעים על זה שנסגרו קצת פחות עסקים ממה שנסגרו ב-2019.

אביעד שוורץ: ואם מדברים על 20% ממעונות היום, לפי המספרים מדברים רק על כמה אלפים וזה נשמע מספר שהוא גבוה ביחס למה שאנחנו רואים במקומות אחרים ולכן, קשה לי להגיד מה הבסיס של המספר הזה וכמה ניתן לסמוך עליו.

מיכל שיר סגמן: אתה שוכח דבר אחד – לסגור עסק במדינת ישראל זה דבר שהוא מאוד ארוך, מאוד מסורבל, על סף הבלתי-אפשרי, זה אם אתה עוסק מורשה ואני לא מדברת אפילו על חברה.

מיכל שיר סגמן: זה שעסקים סגרו כי הם לא מסוגלים להחזיק את הראש מעל המים, נכנסו לחובות ולבירוקרטיה כמעט בלתי אפשרית בהתנהלות של עסק – הוא בסופו של דבר לא עובד.

מיכל שיר סגמן: זה שאתה לא רואה את זה בדוח שחור על גבי לבן, לא אומר שהעסק הזה עובד.

מיכל שיר סגמן: זה אומר שהעסק הזה גוסס והוא פשוט עדין לא סגר את התיק.

מיכל שיר סגמן: אלה שני דברים שונים לחלוטין, אז אני מציעה לאוצר לרדת לרחוב, לראות את העסקים ולהבין על מי מדובר.

מיכל שיר סגמן: זאת עובדה ש-20% נסגרו.

אביעד שוורץ: לא, זאת לא עובדה.

אביעד שוורץ: יגידו שזאת הערכה של - - -

מיכל שיר סגמן: אפשר לנסות להזמין לוועדה את ה-20% האלה, אולי אז נוכל לראות גם פרצופים.

עלי סלאלחה: אפילו גם גן אחד ייסגר – זה ילדים.

עלי סלאלחה: מה זה חשוב כמה?

קריאה: חשוב מאוד כמה.

אביעד שוורץ: לא, כמו שנאמר פה, כל הזמן עסקים ומעונות נסגרים ונפתחים, ואנחנו מנסים ואפשר לומר שאנחנו המשרד העיקרי שמנסה לתמוך, כמו שאמרתי, בחוק ההסדרים בצעד שהמעונות הפרטיים חושבים שזה צעד נכון, וחנן התחיל את זה.

אביעד שוורץ: זה צעד שנועד להקל עליהם ולתמוך בהם ולאפשר להם את הפעילות בעלויות יותר סבירות, גם להם וגם להורים.

עאידה תומא סלימאן: מה אתם עושים כדי שהעלויות תהיינה יותר סבירות?

עאידה תומא סלימאן: מה אתם עושים עם הסל של העלויות שנמצא במעונות היום באופן כללי?

עאידה תומא סלימאן: מדובר על מצוקה אמתית של המעונות האלה ובקיום שלהם במה שנמצא.

עאידה תומא סלימאן: האם אתם מתכננים איזו שהיא עליה?

עאידה תומא סלימאן: מה אתם הולכים לעשות בעניין הסובסידיה שלקחתם מהמשפחות?

עאידה תומא סלימאן: תן תשובות מאוד ברורות.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו לא מקיימים עכשיו דיון כמה חשוב החינוך.

עאידה תומא סלימאן: אתם האוצר, דברו בשפה שלכם, כמה תקציבים אתם מקצים?

עאידה תומא סלימאן: האם יש עליה?

עאידה תומא סלימאן: תשנו את התעריפים או לא?

עאידה תומא סלימאן: מה אתם הולכים לעשות עם הסובסידיה?

עאידה תומא סלימאן: זה מה שאנחנו רוצים לדעת.

אביעד שוורץ: לגבי הסובסידיה – פורסמו הטבלאות העדכניות לשנת הלימודים והן דומות לטבלאות של שנה קודמת מבחינת היקף התמיכה בסבסוד.

אביעד שוורץ: לגבי דברים אחרים ששאלת – אני אגיד שיחד עם חוק הפיקוח ובהחלטת הממשלה, הוקצה סכום לנושא.

מיכל שיר סגמן: כמה?

אביעד שוורץ: 40 מיליון, 25 תוספתי ו-15 מתוך תקציב המשרד - - -

עאידה תומא סלימאן: מה יעשו עם ה-40 מיליון האלה?

אביעד שוורץ: בנוסף, כחלק מהמעבר לחינוך הוקצו - -

מיכל שיר סגמן: רגע, 40 מיליון הוקצה למעבר - -

אביעד שוורץ: לא, לא.

אביעד שוורץ: אני אחדד: יחד עם חוק הפיקוח הוקצו 40 מיליון לטובת יישום החוק ובנוסף, במעבר למשרד החינוך, הוקצו עוד 200 מיליון עכשיו לטובת המעבר למשרד החינוך, מה שהוסכם - -

עאידה תומא סלימאן: אפשר לשאול שאלה?

עאידה תומא סלימאן: יש 23 מפקחים על אלפי מעונות יום.

עאידה תומא סלימאן: האם יש הקצאה והחלטה להוסיף מספר המפקחים במשרד הכלכלה, שזה התפקיד של משרד הכלכלה לעשות את זה?

עאידה תומא סלימאן: החינוך אחראי על הפדגוגיה והפיקוח על הפדגוגיה – אתם מקצים לו 200 מיליון.

עאידה תומא סלימאן: מה אתם מקצים למשרד הכלכלה, שנפל עליו פתאום התיק הזה?

אביעד שוורץ: אז לגבי הפיקוח – הוקצו 40 מיליון בנוסף ל-10 תקנים שהוקצו יחד כשהועבר חוק הפיקוח.

אביעד שוורץ: ה-40 מיליון נועדו - -

מיכל שיר סגמן: עוד 10 תקנים?

עאידה תומא סלימאן: 10 תקנים למפקחים במשרד הכלכלה?

אביעד שוורץ: כן, הוקצו 10 תקנים למשרד הכלכלה.

מיכל שיר סגמן: אביעד, אפשר לקבל דוח מפורט של ה-40 מיליון האלה, איך הם מחולקים?

מיכל שיר סגמן: לאן הם הולכים?

מיכל שיר סגמן: גם של ה-200 מיליון של המעבר?

מיכל שיר סגמן: דוח על 240 מיליון שקלים, לדעת לאן כל שקל הולך.

מיכל שיר סגמן: אפשר לראות את זה?

אביעד שוורץ: ה-200 מיליון עדין לא, זה רק לאחר אישור התקציב וזה יהיה במשרד החינוך.

אביעד שוורץ: לגבי הכסף של חוק הפיקוח – אני יכול להגיד שהאגף למעונות יום יוכל לתת את הפירוט.

אביעד שוורץ: חלק ממנו הוקצה למכרז שגלי תיארה, ולמכרז הפיקוח שאמור לצאת לפועל – הוקצה לו כסף, הוקצה לטובת קורסי עזרה ראשונה.

אביעד שוורץ: הוקצה כסף עבור הדרכה למעונות היום אבל אפשר - -

עאידה תומא סלימאן: הכל ב-40 מיליון?

אביעד שוורץ: כן.

קריאות: אתה מדבר על כסף קטן, אנחנו מדברים על שכר מטפלות ותקינה.

מיכל שיר סגמן: זה 40 מיליון לא בעלויות של מדינת ישראל.

אביעד שוורץ: 40 מיליון זו הייתה ההחלטה שהועברה.

אביעד שוורץ: אמנם האוצר לא מקצה את הכספים מהכיס שלו, אלה כספים שהממשלה מקצה אותם והממשלה החליטה לעשות את ההקצאה הזאת.

אביעד שוורץ: זו לא החלטה שלנו, זו החלטה של הממשלה, והממשלה יכולה לקבל החלטה אחרת ולהקצות יותר כסף.

אביעד שוורץ: אמרתי שעם המעבר הוחלט גם להקצות 200 מיליון - - -

מיכל שיר סגמן: אביעד, כמה כסף הוקצה לשכר מטפלות?

אביעד שוורץ: השכר עצמו – אנחנו לא מתקצבים את המטפלות באופן ישיר.

אביעד שוורץ: כמו שנאמר, רוב מעונות היום הן מסגרות פרטיות והם משלמים את השכר.

מיכל שיר סגמן: הם כרגע נסגרים, ואני תכף אגיע אליהם.

מיכל שיר סגמן: כמה הוקצה לשכר מטפלות?

מיכל שיר סגמן: לתקינה?

אביעד שוורץ: אנחנו לא מתקצבים ישירות שכר.

אביעד שוורץ: זה לא מורים של משרד החינוך שמועסקים על-ידי משרד הכלכלה או משרד אחר.

אביעד שוורץ: מעונות היום לא מתוקצבים, יש סבסוד להורים וזה התקציב שניתן ולא תקציב שהוא ישירות למעונות היום.

עאידה תומא סלימאן: סבסוד ההורים שאתם קצצתם פה – אז אתם אומרים שקיצצתם בשנה שעברה 55 מיליון, שזה הקיצוץ בעלות שעשיתם בסובסידיה, והעברתם את הסובסידיה הזאת לטובת דבר שאני לא יכולה להתלונן עליו, על כל תוספת למאבק באלימות נגד נשים אבל האוצר החליט שהוא מוריד מהסובסידיה של הילדים ומעביר את זה לפרויקטים לטיפול באלימות נגד נשים – החלטה מאוד מקצועית, ומשאיר עם מחסור של 55 מיליון שקל, שהיו יכולים לעבור למעונות ולמסגרות הילדים.

עאידה תומא סלימאן: איך אתם מגשרים על הפער הזה שנוצר?

עאידה תומא סלימאן: 55 מיליון, אתם נותנים 40 לפיקוח.

אביעד שוורץ: לא, ה-55 מיליון זה כסף של סבסוד שניתן להורים.

אביעד שוורץ: הסיבה לחיסכון הייתה השינוי בקריטריונים של הסבסוד.

עאידה תומא סלימאן: אתם נותנים להורים ואתה יודע טוב מאוד שזה לא לכיס של ההורים.

עאידה תומא סלימאן: זה נכנס ומכסה את העלות של הילד בתוך הגן, זה לא שהם מקבלים את זה בחשבון הבנק שלהם.

עאידה תומא סלימאן: אז זה ירד מההכנסות של אותם מעונות יום כי ההורים לא יצליחו לשלם את זה.

עאידה תומא סלימאן: הורדתם 55 מיליון, למה אתם לא משקיעים אותם באמת במעונות יום ובמסגרות לילדים, ותוסיפו כסף לטיפול בנשים?

עאידה תומא סלימאן: זאת השאלה.

אביעד שוורץ: אז אני אחדד שוב: את צודקת, הכסף מגיע להורים והוא מכסה את שכר הלימוד.

אביעד שוורץ: יש מחיר במעונות בעלי סמל, מחיר מפוקח שנקבע, וזה התשלום שההורים צריכים לשלם.

אביעד שוורץ: להורים שזכאים לסבסוד – הם מקבלים הנחה מאותו תשלום והוא מועבר ישירות למעון.

אביעד שוורץ: ההורים משלמים פחות כסף.

אביעד שוורץ: נניח שהסבסוד לזכאים הוא 1,000 שקל והתשלום הוא 2,000, אז ההורה ישלם 1,000 שקל והמעון יקבל עוד 1,000 שקל מהמדינה, שישלימו לו את הפער הזה למחיר המפוקח.

אביעד שוורץ: הסבסוד הזה תלוי בקריטריונים שההורים צריכים לעמוד בהם.

אביעד שוורץ: לא כל הורה זכאי לסבסוד, זה תלוי במצב הסוציו-אקונומי של ההורה והעמידה בתנאים שנדרשו.

אביעד שוורץ: כיוון שהיה איזה שהוא שינוי בתנאים והדרישה למיצוי כושר ההשתכרות של משק הבית, לכן נוצר חיסכון בסבסוד, והוא נוצר בשנה שעברה לטובת מה שאמרת והועבר לטובת מאבק באלימות.

אביעד שוורץ: זה לא כסף שעכשיו יש פחות למעונות יום, זה אותם הורים שקיבלו את הסבסוד - - - יצטרכו לשלם סכום מלא ללא מיצוי כושר השתכרות.

מיכל שיר סגמן: יש פחות כסף למעונות יום.

מיכל שיר סגמן: ברור.

עאידה תומא סלימאן: אז הילדים שלהם ישבו בבית, אם הם לא יוכלו לשלם.

חנן דגן: אני חושב שצריך להפריד – יש תקצוב שנותנים אותו לסבסוד ההורים וצריך להיות תקציב שמיועד לאגף כדי לתפקד, כדי לבוא ולשפר את החינוך.

חנן דגן: אנחנו באים ואומרים שאנחנו סבסדנו את ההורים אבל זה לא מספיק, עם מה הם יעברו?

חנן דגן: עם מה אנחנו נקדם?

חנן דגן: עם מה אנחנו נכשיר עובדים?

חנן דגן: עם מה נפתור את הבעיות?

חנן דגן: צריך להפריד – זה תקציב אחד, זה תקציב שני.

חנן דגן: אי אפשר לכלול את שניהם יחד.

מיכל שיר סגמן: חנן, הבעיה הגדולה ביותר בסוף זה שאין שום דבר שמאגד את כל נושא הילדים במדינת ישראל.

מיכל שיר סגמן: אלה מעונות מפוקחים, אלה פרטיים, פה זה הכסף הלך לשם, זה בכלל שייך לרווחה ופה נכנס לי השלטון המקומי.

מיכל שיר סגמן: המון גופים, המון משרדים, אוצר אחד שלא יודע לאן הכסף הולך לדעתי ומוציאים כסף מילדים ונותנים לנשים.

מיכל שיר סגמן: אין שום דבר שמאגד את הילדים, והגענו ל-1 בספטמבר אביעד, בלי הכסף, בלי המענקים משנה שעברה לפרטיים ולכן גנים נסגרו, בלי כסף לסייעות ולמטפלות ולכן גנים לא נפתחים או נפתחים בחוסר, שזה אגב לא פחות חמור כי גם ככה במדינת ישראל אנחנו מדברים על מספר עצום של ילדים על מעט מאוד מטפלות, ואנחנו קודם עשינו את ההפרדה בין טיפול לחנוך, ויש הבדל בין טיפול לחינוך.

מיכל שיר סגמן: אנחנו ערב תקציב ואני אומרת כבר עכשיו: אם לא יקום צוות של משרד האוצר, הכלכלה, החינוך, הרשות המקומית והרווחה ביחד, וידונו על נושא הילדים במדינת ישראל עכשיו, ביחד – כמה ילדים יש לי במסגרות, למען השם?

מיכל שיר סגמן: לא יודעים לענות לי על השאלה הבסיסית הזאת.

מיכל שיר סגמן: לאן הם הולכים בבוקר?

מיכל שיר סגמן: האם ההורים שלהם מסוגלים לממן אותם?

מיכל שיר סגמן: האם יש מטפלות, ואם יש מטפלות, האם הן עברו איזה שהוא סוג של סינון?

מיכל שיר סגמן: למי יש רישיון, למי אין רישיון?

מיכל שיר סגמן: אף אחד כאן לא יודע לדבר האחד עם השני, ובסוף צריך לדעת לתקצב את זה.

מיכל שיר סגמן: בוודאי שאי אפשר לתקצב את זה.

מיכל שיר סגמן: אתם יודעים, הגעתי מהשוק הפרטי.

מיכל שיר סגמן: ניהלתי חברה – מנהל חברה, אתה יודע, יש לך דברים ואתה יודע לתמחר אותם, אתה יודע לנהל את העסק.

מיכל שיר סגמן: אי אפשר לנהל כזה עסק, זה בלגאן אחד שלם.

מיכל שיר סגמן: זה פשוט ברדק.

מיכל שיר סגמן: כל מה שקשור לילדים במדינת ישראל מנוהל בברדק.

מיכל שיר סגמן: תייצרו צוות של כל המשרדים הנוגעים בדבר, שבו ותמפו – קודם כל מיפוי.

מיכל שיר סגמן: קודם כל, תראו על כמה ילדים מדובר.

מיכל שיר סגמן: אתם לא יודעים לדבר איתי על כמה ילדים – אני רוצה למכור כוס, אני יודעת אם יש לי אחת או חמש.

מיכל שיר סגמן: כמה ילדים יש?

מיכל שיר סגמן: איפה הם יושבים?

מיכל שיר סגמן: מה הדרישות של כל אחד, מה הצרכים?

מיכל שיר סגמן: ילדים במדינת ישראל, מעבר למשבר הקורונה שגם ככה מייצר לחץ, גם כך ההורים לא יודעים מה לעשות עם עצמם.

מיכל שיר סגמן: יש כאלה שלא רוצים לעשות בדיקות לילדים כי זה מפחיד את הילדים, ילדים פוחדים מהבדיקות.

מיכל שיר סגמן: יש הורים שפוחדים לשלוח בכלל לגן.

מיכל שיר סגמן: כן בידוד, לא בידוד, זה כבר נושא אחר ואנחנו לא שם.

מיכל שיר סגמן: הברדק הזה היה קיים גם אם הקורונה לא הייתה מגיעה לעולם, בואו נודה על האמת.

מיכל שיר סגמן: אנחנו לא דנים פה במשבר קורונה, אנחנו דנים פה במשבר שנוגע לילדים במדינת ישראל.

מיכל שיר סגמן: שבו ביחד, תקימו צוות בין-משרדי, קודם כל תתחילו במיפוי הילדים ואחר-כך תתחילו לעשות סדר, ובסוף לתקצב את זה.

מיכל שיר סגמן: אני רוצה לדעת כמה כסף הולך לשכר?

מיכל שיר סגמן: כמה כסף הולך לעסקים הפרטיים של הגנים הפרטיים?

מיכל שיר סגמן: כמה מענקים קיבלו, לא קיבלו, יקבלו?

מיכל שיר סגמן: אפשר תמונת מצב?

מיכל שיר סגמן: אי אפשר להבין כאן שום דבר.

מיכל שיר סגמן: מישהו כאן, בדיון הזה, הצליח להבין מהפאזל המטורף הזה מה קורה עם הילדים?

מיכל שיר סגמן: אנחנו פה בדיון כבר שעה וחצי.

מיכל שיר סגמן: זה מצב שאסור לו להתקיים בישראל, שנת 2021.

מיכל שיר סגמן: אני מודיעה שזה לא הולך להמשיך ככה.

מיכל שיר סגמן: שבו עכשיו, כל המשרדים הנוגעים בדבר, כולם, ותתחילו במיפוי, תסיימו בבעיות של כל אחד מהמיפויים האלה, תתקצבו את זה ותביאו את זה לכאן, לוועדה, לפני התקציב.

מיכל שיר סגמן: לפני התקציב.

מיכל שיר סגמן: ילדי ישראל הם לא הפקר.

מיכל שיר סגמן: יש כאן הורים שלא יודעים מה הם עושים מחר בבוקר.

מיכל שיר סגמן: יש כאן ילדים שלא מקבלים את המענה שלהם, לא הרגשי, לא הטיפולי, ואתה יודע מה?

מיכל שיר סגמן: אני אפילו מתחילה לדבר עם הפריפריות הרחוקות יותר.

מיכל שיר סגמן: אני לא מתחילה לדבר אפילו על המגזר הלא-יהודי, ששם זה כמעט ולא קיים.

מיכל שיר סגמן: זה פשוט לא קיים.

מיכל שיר סגמן: אין אמא ואבא לילדים בישראל, והגיע הזמן שיתחילו להיות פה.

מיכל שיר סגמן: שבו ביחד ותייצרו את הכתובת האחת שהורים וילדים יכולים לפנות אליה, כולל הוועדה הזאת, ולקבל תשובות מסודרות.

מיכל שיר סגמן: אי אפשר להמשיך בצורה כזאת.

מיכל שיר סגמן: אי אפשר.

מיכל שיר סגמן: אני לא רופאה, אני לא שמה פלסטרים, והוועדה הזאת לא באה לשים פלסטרים.

מיכל שיר סגמן: תתחילו לעבוד כמו שצריך.

עאידה תומא סלימאן: אני מסכימה עם כל מילה שאמרת, כבוד היושב-ראש, אבל אני חושבת שהגיע הזמן להגיד שהממשלה צריכה להחליט אם הממשלה שקמה סוף-סוף במדינת ישראל, מקבלת על עצמה את האחריות על הילדים.

עאידה תומא סלימאן: או ככה, או שהכאוס שהיה עד היום ימשיך להתקיים.

מיכל שיר סגמן: לכן, הכאוס הזה מפסיק עכשיו.

מיכל שיר סגמן: עכשיו.

עאידה תומא סלימאן: כן, יש לנו התלמדות.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו בנקודת זמן שמהווה סוג של צומת דרכים.

עאידה תומא סלימאן: עכשיו יש החלטה שמעבירים לא רק בעניין הקורונה – יש החלטה שמעבירים את זה סוף-סוף לאחריות של משרד החינוך.

עאידה תומא סלימאן: אני הייתי מעדיפה שיעבירו את הכל למשרד אחד.

מיכל שיר סגמן: אני אגיד לך יותר מזה: ילדים זה לא רק חינוך.

מיכל שיר סגמן: גם המעבר למשרד החינוך, גם בתחומים אחרים שהם לא מעונות היום או גני הילדים – אנחנו רואים כמה נושאים כמו פגיעות מיניות, אלימות והרבה מאוד נושאים אחרים, שוב הכל מפוצל ושוב צריך לרדוף אחרי הרוח.

עאידה תומא סלימאן: כן, אבל את מדברת על הניהול.

עאידה תומא סלימאן: עצם העובדה שמחלקים את זה על שלושה משרדים, זה נותן מלכתחילה את הגושפנקה שכל משרד, כשיתושאל, יזרוק את זה על המשרד השני.

עאידה תומא סלימאן: במקום שיהיה גוף אחד אחראי – יש מועצה לחינוך.

עאידה תומא סלימאן: למה לא מקימים ועדת שרים מהמשרדים שנוגעים בעניין, שמלווה את העבודה של המועצה, שמקבלת החלטות.

עאידה תומא סלימאן: המועצה לא יכולה רק לייעץ, היא צריכה שיהיו לה שיניים ולקבל החלטות, ולהחלטות האלה כן יהיו אחראים.

עאידה תומא סלימאן: אני מסכימה אתך שהם צריכים לשבת.

עאידה תומא סלימאן: אני הייתי מציע שכמו שהוועדה הזאת בקדנציה הקודמת, עם היושב-ראש הקודם, דוקטור יוסף ג'בארין, ישב על המדוכה עד שיצאו התקנות, אני הייתי מציעה שהוועדה תעשה את זה ממש ואפילו לקיים כמה ישיבות אחת אחרי השנייה, שיבוא כל משרד ויגיד מה התכניות שלו לתקופה הקרובה.

עאידה תומא סלימאן: האוצר לא יכול להתחמק מהאחריות הזאת.

עאידה תומא סלימאן: לצערי הרב, היום האוצר מתווה את הקו ואת המדיניות תוך כדי – או שפותחים את השיבר או שסוגרים.

עאידה תומא סלימאן: את עשרת התקנים שדובר עליהם, שהוספתם – אלה לא תקנים של מפקחים.

עאידה תומא סלימאן: אני הבנתי שהתקנים האלה הם תקנים שהם יותר מתוך המערכת, כדי לגבות את המערכת כדי לעבוד במשרד הכלכלה.

עאידה תומא סלימאן: האם הם תקנים של מפקחים?

עאידה תומא סלימאן: לא.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו צריכים לדעת איך כל משרד מתכנן לנהל את העניינים וכמה תקציב הוא הוקצה.

עאידה תומא סלימאן: מה המשרד דרש ומה האוצר נותן?

עאידה תומא סלימאן: לא יכול להיות שהכל יוחלט באוצר.

עאידה תומא סלימאן: תסגרו את המשרדים האחרים ותנהלו אתם את המדינה.

עאידה תומא סלימאן: מה קרה?

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שלא נגענו גם במצב בחברה הערבית, ואני מציעה כבוד היושבת-ראש – המצב באוכלוסייה הערבית ובמיוחד בנגב קטסטרופלי.

מיכל שיר סגמן: בנגב לא הייתי, הייתי בצפון.

עאידה תומא סלימאן: אם הצפון נראה ככה, תתארי לעצמך איך הדרום נראה.

עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת לקיים דיון מיוחד על המצב בתוך האוכלוסייה הערבית, על הילדים הערבים, מה מצבם, ויש קואליציה שגם יכולה לגבות במידע שיכול להיות שלמשרדים אין אותו.

עלי סלאלחה: אני מצטרף אליך בדרישה.

מיכל שיר סגמן: חבר הכנסת טור פז, בבקשה.

משה טור פז: שלום לכם, צהריים טובים.

משה טור פז: אני חייב להצטרף לתסכול של חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן כי הנושא הזה באמת מאוד מתסכל, כמו שנאמר.

משה טור פז: נתון אחד שתפס אותי כשלמדתי קצת לקראת הוועדה הזאת – כשאתה בודק ילדים בגיל שלוש, כשהם מגיעים לגיל חינוך, הפער בין ילד ממשפחה חזקה או מוחלשת למשל באוצר מילים הוא בין 1,200 במשפחה חזקה לבין 300 מילים במשפחה מוחלשת.

משה טור פז: כלומר, הפער החינוכי מתחיל כשמגיעים לגן הילדים פי ארבע באוצר המילים, זה פער שכבר כמעט בלתי אפשרי לסגור אותו, אפרופו מה שאמרו כאן קודם.

משה טור פז: אני מרגיש סוג של מרגל פה כי באתי מוועדת החינוך אבל באתי גם כאיש חינוך כדי ללמוד על המצב במעונות היום לאור ההיערכות הצפויה בסוף דצמבר, ובאמת כפי שאמרה כאן יושבת-הראש, שנת 2022 היא שנת מעבר.

משה טור פז: היעד להעברת אחריות מלאה על התחום למשרד החינוך כולל כל מיני דברים שלא באים לידי ביטוי בתקציב – אותם 200 מיליון שקלים שהוזכרו כאן אל מול הערכה שביצעתי לפני מספר שנים, תחזיקו חזק, שדיבר על 13.5 מיליארד שקלים.

משה טור פז: זה בערך היחס של לקיחת אחריות מלאה של מדינת ישראל על ילד בגיל הרך, על כל 550,000 הילדים.

משה טור פז: בחישוב פשוט, דרך אגב, בא מאזורי כלכלת חינוך.

מיכל שיר סגמן: לידה עד שלוש.

משה טור פז: לידה עד שלוש.

משה טור פז: אני רוצה לומר כאן משהו מאוד בולט, ויושבת-הראש התייחסה לזה - -

מיכל שיר סגמן: זה קרוב ל-40 מיליון, לא?

משה טור פז: כן, באזור.

משה טור פז: גם לא 200 מיליון.

משה טור פז: מאוד בולטים בהעדרם נתונים, ועברתי בעיון על החוברת שהופצה כאן לפני כן ממחלקת המחקר והמידע של הכנסת, ונראה לי שהיחידים שיכולים היום לספק נתונים אבל הם מסרבים לעשות את זה, זה מס הכנסה, וחבל.

משה טור פז: למס הכנסה יש נתון על כל מעון שמדווח אליו, שלא עובד ב"שחור", וזאת בעיני נקודה מאוד מהותית שבמעבר לא תיפטר, וחייבים להתייחס אליה.

משה טור פז: לדעתי אנחנו צריכים לדרוש פתרונות ממס הכנסה.

מיכל שיר סגמן: ברור.

מיכל שיר סגמן: בעצם העובדה שמדינת ישראל עושה סקר לפי הורים שיוצאים לעבודה ולא סקר על ילד, איזה ילד הולך לאיזה גן ואיפה הוא נמצא במהלך שעות היום – זה בעצמו מחדל.

מיכל שיר סגמן: זה לבד.

מיכל שיר סגמן: רק אופן המיפוי ואופן המיפוי זה לוודא אם ההורה יוצא לעבודה או לא ואם יש לו ילדים קטנים או לא.

מיכל שיר סגמן: זאת אומרת, לא בודקים את הילדים, בודקים אם ההורה הולך לעבודה.

מיכל שיר סגמן: החשיבה ההתחלתית מעוותת.

משה טור פז: נכון.

משה טור פז: אני רוצה לומר כאן שאני גם מודאג כי אני לא רואה – יש פה בנתונים מבט רב-שנתי אבל ממה שבדקתי עם משרד החינוך, הצוות שעוסק בהתחלה של הכנסת מעונות היום וכל גילאי הלידה עד שלוש רק קם עכשיו, ובוודאי בשלושה חודשים הוא לא יספיק לעשות את כל העבודה.

משה טור פז: אני חושב שאנחנו, הכנסת, צריכים לדרוש תכנית היערכות רב-שנתית של משרד החינוך, שהיעד הסופי שלה זה אחריות מספרית, כמו שאמרת, עד הילד האחרון.

משה טור פז: הייתי בתוך מערכת החינוך, במשרד החינוך, בהנהלת משרד החינוך, כשחוק חינוך חובה הורחב מגיל חמש לגיל שלוש.

משה טור פז: הוא עבר בסך הכל לפני כשבע שנים, ולקיחת האחריות שם הייתה לא רעה בכלל.

משה טור פז: כלומר, בלעו שני שנתונים בתוך שנתיים, והדבר הזה דרש הרבה עבודה, הרבה היערכות.

משה טור פז: שוב, בואו נזכור שעד לפני שבע שנים חוק חינוך חובה בישראל היה החל מגיל חמש.

משה טור פז: החל מלפני כשבע שנים, נדמה לי ב-2014, החוק הורחב לגיל שלוש.

משה טור פז: אנחנו כרגע, להבנתי, בשלב ביניים שאני חושב שחייב לקרות, של לקיחת אחריות מלאה מגיל לידה.

משה טור פז: שלב הביניים הזה הוא קריטי כשאנחנו מדברים על 550,000 פעוטות עם גידול של ארבעה אחוז בשנה וכמו שאמרה יושבת-הראש, הרבה מאדו נמצא בשלושה משרדים.

משה טור פז: אי אפשר לקחת אחריות בשלושה משרדים.

משה טור פז: אני חושב שהכותרת למעבר הזה צריכה להיות: מעבר מבייביסיטר לחינוך.

משה טור פז: וכפי שאמרת יפה, זה לא רק חינוך, זה כל המרכיבים מסביב.

משה טור פז: והדבר היחיד שאפשר לומר חיובי בדיון מאוד מתסכל זה שהכי חשוב זה לפני עלות השחר.

משה טור פז: אז שיהיה לנו בהצלחה.

מיכל שיר סגמן: תודה רבה.

מיכל שיר סגמן: בקצרה, אנחנו מסיימים את הדיון בעוד 20 דקות ויש לנו עוד הרבה דוברים.

מריה רבינוביץ: רק התייחסות לרשות המיסים – בשנה שעברה פנינו לרשות המיסים וביקשנו מהם לתת לנו - - -

מיכל שיר סגמן: תודה.

גלי סרניי: אני חייבת לשאול כי זו נקודה שעלתה כמה פעמים, סליחה ברשותכם: פנית לביטוח לאומי לקבל מספר של ילדים, לא הורים, ילדים.

גלי סרניי: קיבלת?

מריה רבינוביץ: פניתי מספר פעמים ו - - -

מיכל שיר סגמן: לכן לא הצעתי ואני אומרת שיקום צוות בין-משרדי של כולם, ואז לא צריך לרדוף אחרי אף אחד.

גלי סרניי: אנחנו על זה.

מיכל שיר סגמן: אוקי.

מיכל שיר סגמן: אגב, בנוסף גם החוק של ועדת שרים לענייני הגיל הרך - - - מי יכול לענות לי על זה?

קריאות: מוטי אלישע.

קריאות: איפה הוועדה?

קריאות: למה לא פרסמו את המסקנות שלה?

גלי סרניי: אני מדברת פה על משהו קצת יותר גדול.

קריאה: מתי תעשו?

מיכל שיר סגמן: רות דיין מדר מהמרכז לשלטון מקומי, בבקשה.

רות דיין מדר: שלום.

רות דיין מדר: אני מלווה את הנושא הזה 10 שנים יחד עם כל יושבי-הראש שנכחו בנושא הזה.

רות דיין מדר: התקדמנו, אבל אני חושבת שהלכנו גם אחורה אבל בגדול אני חושבת שבשלב הזה אנחנו עומדים בפני עלות השחר, כמו שחבר הכנסת אמר, והעיניים שלנו נשואות קדימה לשינוי ולמעבר שייעשה באופן תקין ונכון, והשלטון המקומי כבר מצפה לשבת יחד ולדון במעבר כי אין ספק שהשלטון המקומי יהיה משמעותי מאוד במעבר ובעצם המהות של המעבר למשרד החינוך.

רות דיין מדר: היינו שותפים בגילאי שלוש, ארבע, במעבר לחוק חינוך חובה לגילאי שלוש, ארבע, ובתוך חצי שנה ניהלנו את המעבר הזה.

רות דיין מדר: אני לא מאמינה שכרגע ניתן לעשות עוד משהו באגף הקיים.

רות דיין מדר: אני מאמינה שכל המשאבים שלנו צריכים ללכת, כל המשאבים ותשומת הלב שלנו צריכים ללכת למעבר למשרד החינוך, לראות שהמעבר מתקיים באופן נכון ותקין, ונבנה עם יסודות נכונים ובאופן מיטבי עבור הילדים שלנו.

רות דיין מדר: אנחנו נמצאים.

רות דיין מדר: אנחנו נמצאים במועצה, יש לנו נציגה של השלטון המקומי במועצה, מיכל מנקס, שהיא סמנכ"ל החינוך אצלנו, ואנחנו ממתינים שיקראו לנו לדגל.

מיכל שיר סגמן: תודה רבה.

מיכל שיר סגמן: אני רוצה לעבור למשרד הבריאות על מתווה הקורונה.

מיכל שיר סגמן: יש לנו מישהו ממשרד הבריאות?

תמי ברנע: דוקטור צימרמן, מנהלת המחלקה לאם ולילד.

מיכל שיר סגמן: דוקטור צימרמן איתנו?

מיכל שיר סגמן: אני רוצה שאלה לאביעד ממשרד האוצר.

מיכל שיר סגמן: אתה עדין איתנו, עד שנמצא את נציג משרד הבריאות?

מיכל שיר סגמן: אביעד שוורץ עדין איתנו ממשרד האוצר?

מיכל שיר סגמן: אביעד, שאלה: כמה סך כל התקציבים לידה עד שלוש, על סעיפיו ואגפיו השונים ומשרדי הממשלה השונים שמטפלים בו – כמה סך כל תקציב מוקצה ללידה עד שלוש מטעם המדינה?

אביעד שוורץ: זאת שאלה מורכבת.

אביעד שוורץ: אני מתעסק בתקציב של זרוע העבודה, שכולל גם את האגף למעונות יום אז אני יכול להגיד על התקציב שלהם אבל על תקציבים אחרים שקיימים – אני יודע על תקציבים גם ברווחה ואני מעריך שגם במשרדים אחרים ועליהם אני לא יודע להגיד מה גובה התקציב.

מיכל שיר סגמן: אוקי, כמה לידה עד שלוש לזרוע העבודה?

אביעד שוורץ: לזרוע העבודה התקצוב של האגף למעונות יום הוא כמיליארד וחצי, אפילו קצת יותר, כשעיקר התקציב זה סבסוד להורים למעונות יום.

אביעד שוורץ: זה החלק הגדול של התקציב.

אביעד שוורץ: עוד כסף שהוקצה לבינוי מעונות יום, זה החלק הגדול, ולפעילות עצמה של אגף ההפעלה, של האגף עצמו.

מיכל שיר סגמן: איפה עומדת הבקשה של משרד הכלכלה למשרד האוצר לסיוע למטפלות?

אביעד שוורץ: מה שהיה בדיוני התקציב זה שיש את התקציב שנקבע כבר בהחלטת הממשלה.

אביעד שוורץ: תקציבים מעבר, בסדרי העדיפויות שאני מכיר, זה לא משהו שבסוף בא לידי ביטוי כרגע בתקציב הנוכחי.

אביעד שוורץ: חלק מזה גם בגלל המעבר לחינוך, של חלק גדול מהפעילות ולכן, כמו שאמרתי, הגיעה תוספת תקציב לחינוך כי הפעילות אמורה לעבור לשם.

מיכל שיר סגמן: אבל המעבר מתקיים באמצע השנה, והשנה נפתחה כבר.

מיכל שיר סגמן: כרגע צריך כסף למטפלות ולסייעות, כרגע זה נמצא בחוסר והייתה פנייה ממשרד הכלכלה אליכם.

מיכל שיר סגמן: השאלה שלי היא על התוספת של החצי מיליארד – האם דנו בזה?

אביעד שוורץ: לא, התוספת של החצי מיליארד זה הייתה העלות של שינוי יחס התקינה, אם זה מה שאת מתכוונת, בדיונים שהיו על התקנות במעונות יום.

אביעד שוורץ: שוב, אני אומר שזו החלטה שצריכה להתקבל בממשלה, זה סכום כסף שהוא גדול.

אביעד שוורץ: בסוף, צריך למצוא מקור לאותם חצי מיליארד, ויתכן שזה עוד יקרה בעתיד.

אביעד שוורץ: אם כן, אני מעריך שזה כבר יקרה במשרד החינוך אבל יתכן גם מאוד - -

מיכל שיר סגמן: זה לא יכול לחכות למשרד החינוך כי אם זה יחכה למשרד החינוך, אנחנו נמצאים כבר בינואר, כלומר לפני פברואר, מרץ – שנת הלימודים הלכה.

מיכל שיר סגמן: היא לא קיימת בעצם.

מיכל שיר סגמן: השאלה שלי היא איך פותרים את זה עכשיו?

אביעד שוורץ: הבעיה היא, כמו שעלה, יש פה קושי בגיוס מטפלות.

אביעד שוורץ: שינוי יחס התקינה אומר שנצטרך לגייס מספר מטפלות רב יותר.

אביעד שוורץ: כלומר, זה יקשה כרגע על המצב, אנחנו מדברים על המצב כיום של קושי בגיוס מטפלות, הן במסגרות בעלות הסמל והן במסגרות הפרטיות - -

מיכל שיר סגמן: אני עוצרת אותך, זאת לא בעיה של גיוס, וכמו בהרבה מאוד מקרים שצצים ועולים, יש כאן עניין של שכר.

מיכל שיר סגמן: יש הרבה מאוד מטפלות, ויש גם הרבה מאוד מטפלות אגב שלאו דווקא נמצאות במרכז, גם ממגזרים שונים, שלא לדבר על פתרונות יצירתיים אחרים.

מיכל שיר סגמן: בסוף, זה נופל על העובדה שאם לא משלמים לאדם מספיק כסף, לא שווה לו לצאת מהבית.

מיכל שיר סגמן: נכון להיום, השכר שם הוא שכר נמוך, מה גם שהמקבילים שלהם יכולים לקבל שכר גבוה יותר, וברגע שיש תחרות באותו תחום והמדינה משאירה את השכר שלה נמוך, יעדיפו לעבוד באותו מקום עבודה שמשלם להם יותר.

מיכל שיר סגמן: בסוף, זאת הבעיה.

מיכל שיר סגמן: המועצה המקומית, הרשות המקומית משלמת יותר, ופה משלמים פחות.

יעל שמרגד: בגנים של הרשויות המקומיות, הן הולכות מאיתנו לשם.

מיכל שיר סגמן: ברור.

מיכל שיר סגמן: זאת לא בעיה של גיוס עובדים, זאת לא בעיית השמה.

אביעד שוורץ: אני רק אחדד שבדיונים שהיו גם עם מעונות יום של התנועה הקיבוצית, שנחשבים במצב יותר טוב, גם להם יש קושי בגיוס מטפלות.

אביעד שוורץ: הקושי הזה חוצה כל מעון יום.

אביעד שוורץ: כל מעון יום שדיברתי איתו העלה את הקושי הזה, גם במעונות הפרטיים שיכולים לשלם כמה שהם רוצים, גם במקומות שהם יכולים לגבות שכר לימוד מאוד גבוה – עדין גם להם קשה לגייס מטפלות.

חנן דגן: אז מה עושים עם זה?

אביעד שוורץ: פקטור אחד בתוך השיקולים של אנשים לפי מה הם רוצים גם צריך התאמה של אנשים לנושא ורצון של אותם אנשים ללכת לתחום הזה.

אביעד שוורץ: השכר הוא ללא ספק פקטור, אבל הוא לא הפקטור היחידי, ובאמת צריך לחשוב פה על פתרונות נוספים.

אביעד שוורץ: וכמו שאמרתי, השכר לא נקבע על ידי הממשלה.

אביעד שוורץ: גם במעונות סמל, שבהם יש מחיר מפוקח, הרכיב של השכר שם הוא לא רכיב נמוך ואפילו בחלק מהמקרים, בבדיקות שנעשו, מטפלות מקבלות פחות מהרכיב, לכאורה, שמשויך לשכר בתוך זה.

אביעד שוורץ: לכן אני אומר שגם המעונות הפרטיים שלא תלויים במדינה בשום צורה וגובה השכר נקבע על-ידם בלבד – עדין גם להם יש קושי בגיוס מטפלות.

יעל שמרגד: אז מה אתה אומר בזה?

יעל שמרגד: מה אתה אומר בזה?

יעל שמרגד: איזה פתרון יש לך לעזור?

אביעד שוורץ: אני אומר שהפתרון הוא לא רק תוספת תקציב לנושא, במיוחד שכרגע זה לא תקצוב קיים.

אביעד שוורץ: אין פרמטר לתקצוב שכר למטפלות באופן ישיר, אין לנו תקצוב, בטח לא למעונות שלא בעלי סמל וגם למעונות סמל - -

מיכל שיר סגמן: כי אף אחד לא נותן את הדעת לילדים בישראל.

מיכל שיר סגמן: תודה, אביעד.

מיכל שיר סגמן: אני שוב חוזרת ואומרת, לא רק לאביעד אלא לשאר משרדי הממשלה באשר הם: הוועדה הזאת לא תחשוש לעצור הצבעות וללכת לכיוונים גם יותר קיצוניים.

מיכל שיר סגמן: אנחנו לא נחשוש מזה.

מיכל שיר סגמן: אני כבר מודיעה, אנחנו ערב תקציב.

מיכל שיר סגמן: כל הנושא של לידה עד שלוש נמצא בתחום הפקר יש בלגן, יש ברדק, המשרדים לא מדברים אחד עם השני.

מיכל שיר סגמן: ועדת שרים לגיל הרך ולתקציב לא התכנסה, אין שום שיח בממשלה וגם לא בין שאר הצוותים – אני לא מדברת על שרים – גם ברמת העובדים של המשרדים.

מיכל שיר סגמן: צריך ללקט מידע.

מיכל שיר סגמן: אף אחד לא יודע להגיד אם המידע הזה מדויק, אף אחד לא יודע לעשות מיפוי, ולאחר המיפוי הזה כמובן שאף אחד לא יודע לתקצב אותו, וזו כנראה גם הסיבה העיקרית שזה לא הגיע עד למשרד האוצר, לכל נושא חוק ההסדרים.

מיכל שיר סגמן: בחרו להגיד שלכל משרד יש איזה שהוא סעיף קטן שקוראים לו בגיל לידה עד שלוש – אז זה סעיף אחד מיני רבים, אז ברור שגם ככה זה נראה.

מיכל שיר סגמן: אני מצפה שיקום צוות בין-משרדי, של כל המשרדים שהזכרתי קודם לכן.

מיכל שיר סגמן: שבו, תדברו, תמפו, תתקצבו, וועדת השרים שצריכה – תכף נשאל את המועצה לגיל הרך מה קורה עם זה כי הם עובדים על זה.

מיכל שיר סגמן: את התוצר של המיפוי הזה אנחנו צריכים בהקדם האפשרי.

מיכל שיר סגמן: זה אומר שאתם מיד יושבים, מיד עושים את המיפוי ואני רוצה לראות את המסקנות, אני רוצה לראות את התקציבים לדברים האלה, ואני די בטוחה שהישיבה הזאת גם תאיר את עיניכם בכמה דברים כי חייבים למצוא לזה פתרון.

מיכל שיר סגמן: כל משרד מנסה לתרץ למה המשרד שלו לא עושה או איך המשרד שלו מנסה לעשות מספיק.

מיכל שיר סגמן: הפתרון הוא מאוד פשוט: שבו, תדברו, תייצרו כתובת אחת.

מיכל שיר סגמן: אני רוצה לדעת, כשאני מכנסת את הוועדה בנושא הזה ובכלל, בכל נושא הילדים, שיש לי כתובת ואני יודעת אצל מי לדפוק בדלת.

מיכל שיר סגמן: היום אין לי אצל לדפוק בדלת.

מיכל שיר סגמן: ואם לי אין אצל מי לדפוק בדלת, להורים ולילדים בטח שאין.

מיכל שיר סגמן: אז אני שוב חוזרת – זה לא עוד דיון ולא ייצא מכאן מכתב מנומס שיבוא ויעשה נו-נו-נו למשרדי הממשלה.

מיכל שיר סגמן: אני מצפה לתוצאות, ואני מצפה לתוצאות מהר.

מיכל שיר סגמן: צוות בין-משרדי, שיעשה את המיפוי ולקבל את התשובות.

מיכל שיר סגמן: תודה.

מיכל שיר סגמן: אני רוצה לשאול את המועצה לגיל הרך מה קורה עם ועדת שרים.

מיכל שיר סגמן: סימה חדד, בבקשה.

סימה חדד: גברתי היושבת-ראש, אני שוב רוצה לחזור ולומר שבמועצה לגיל הרך יש 22 חברים שכוללים את כלל משרדי הממשלה והארגונים השונים שנוגעים בילדים בגיל הרך.

מיכל שיר סגמן: ועדין אף אחד לא יודע לענות לי כאן על שאלה פשוטה.

סימה חדד: אף אחד לא ביקש מאתנו לפחות להציג בוועדה הזאת אבל אני אשמח להציג בפניך את הנתונים.

סימה חדד: כן נעשה מיפוי, אמנם לפני למעלה משנה וכפי שאמרתי קודם נבנתה גם תכנית.

סימה חדד: היא לא מתוקצבת כולה אבל יש הערכה תקציבית, ואני אשמח להציג את זה בהזדמנות הבאה.

מיכל שיר סגמן: אני אשמח לקבל את זה אלי כדוח.

סימה חדד: הדוח עדין לא פורסם, הוא מונח על שולחנה של השרה וברגע שהיא תאשר הוא יפורסם.

מיכל שיר סגמן: טוב.

מיכל שיר סגמן: מישהו כאן מודע לעוהגנ שאנחנו כבר אחרי פתיחת שנת הלימודים?

סימה חדד: לדוח אין קשר לפתיחת שנת הלימודים.

סימה חדד: לדוח יש קשר לראיה הכוללת של הגיל הרך, כפי שאת הגדרת את זה נכון ומדויק.

סימה חדד: המועצה לגיל הרך בונה תכנית אסטרטגית על-פי החוק לגיל הרך במדינת ישראל.

סימה חדד: בדיון הזה יש גם עיסוק בפתיחת השנה, שזה נושא אחר, לבין המהות הכוללת שלשמה קמה המועצה לגיל הרך.

מיכל שיר סגמן: בסדר גמור.

מיכל שיר סגמן: אני אשמח לקבל את הדוח ברגע שהשרה תאשר וכמובן שהוועדה תקבל את הסקירה.

סימה חדד: אני גם אשמח להציג את זה בפניך.

מיכל שיר סגמן: תודה רבה.

מיכל שיר סגמן: אנחנו ממש לקראת סיום.

מיכל שיר סגמן: אני יודעת שיש עוד הרבה מאוד גורמי מקצוע שרוצים לדבר.

מיכל שיר סגמן: אני לא אספיק לתת לכולם, אני מתנצלת מראש.

מיכל שיר סגמן: אני רוצה לשמוע את רכזת האוכלוסייה הערבית בקואליציה לחינוך מלידה.

מיכל שיר סגמן: אין מענה.

מיכל שיר סגמן: חבר הכנסת סלאלחה, אתה רוצה לדבר?

מיכל שיר סגמן: בבקשה.

עלי סלאלחה: חברים, אני שמעתי, האזנתי ונפעמתי לשלילה מכל מה שקורה בנושא הזה.

עלי סלאלחה: לפני שנכנסתי לכנסת הייתי לוקח את הנכדים שלי לגן, וכל הגנים בבית ג'אן לדוגמה ובשאר הכפרים, נמצאים מתחת לבתים, במרתפים, במצבים שלא ראויים להיות גנים לילדים שלנו.

עלי סלאלחה: ולכן, אני חושב שיש מקום לקחת את הנושא הזה של הערבים, של המיעוטים, של הפריפריות ולהתייחס אליהם אחרת ממה שיש במרכז הארץ.

עלי סלאלחה: המצב לא טוב גם במרכז הארץ והיחס לא מספיק טוב אז על אחת כמה וכמה בפריפריה ואצל המיעוטים, שהם אנשים עניים, מצב סוציו-אקונומי 2, המצב הטוב ביותר זה 3.

עלי סלאלחה: הורים שאין להם דרך לשלם, הורים שחלקם לא עובדים, ואם הם עובדים הילדים שלהם לא מקבלים את מה שצריך לקבל.

עלי סלאלחה: ולכן, אני מבקש שהנושא הזה גם יילקח בחשבון ולתת למגזרים האלה ולאזורים האלה העדפה מתקנת, לא רק מה שמקבלים השאר ואלה שנמצאים במרכז הארץ והיד שלהם משגת אלא העדפה מתקנת, לתגמל אותם ולהביא את הילדים שלנו למצב שידעו 300 מילים, מה שאמר חברי, חברי הכנסת, אלא שיהיו להם 2,000 מילים, לכלל ילדי מדינת ישראל.

עלי סלאלחה: כשכולם יהיו באותו במצב, הרי שכולם בסופו של דבר יהיו בצבא, יהיו בכלכלה, יהיו באוניברסיטאות, הם יהיו אלה שיבנו את המדינה – ערבים, דרוזים, יהודים, פריפריה ומרכז הארץ.

עלי סלאלחה: אז אני מאחל לכולנו הצלחה.

עלי סלאלחה: אני מסכים אתך, כבוד היושבת-ראש, שלפני ההסכמה או ההצבעה על התקציב, יש לתת תשובה לכל מה שיש פה.

מיכל שיר סגמן: מסכימה אתך מאוד וכך גם נעשה.

מיכל שיר סגמן: תודה רבה.

מיכל שיר סגמן: דוקטור צימרמן ממשרד הבריאות – מתווה הקורונה.

מיכל שיר סגמן: בבקשה.

מיכל שיר סגמן: יש לנו כאן נציג ממשרד הרווחה?

מיכל שיר סגמן: ורד כרמון, בבקשה.

ורד כרמון: בוקר טוב גברתי היושבת-ראש.

ורד כרמון: אני נמצאת פה יחד עם סוזן, היא עובדת יחד איתי בגיל הרך.

ורד כרמון: אני חושבת שפתחנו את שנת הלימודים בעיקר עבור אוכלוסיית פעוטות בסיכון.

ורד כרמון: זה לא סוד שאומר שמדובר בכ-20,000 פעוטות, ולנו יש רק הסתמכות על המסגרות הקיימות האוניברסאליות.

ורד כרמון: פעוטות בסיכון זה פעוטות שמוצאים מהבית בגלל מצבי משבר במשפחה, קשיים בתפקוד ההורי, צורך בהעשרה ואפילו ביטחון תזונתי, ובמצב של המעונות, כפי שתואר היום בדיון הזה ובכלל בשנים האלה, זה לא מיטיב עם הפעוטות בסיכון, שזאת האלטרנטיבה שהמדינה קבעה בשבילם בחוק.

ורד כרמון: אני כן יכולה לומר שיש לנו תקציב מכובד לסבסוד ההורים האלה, בדרגות שמאפשרות השמה במסגרת.

ורד כרמון: יש לנו תכניות עבודה וטיפול עם הורים, לא לכולם אבל לחלקם.

ורד כרמון: ואני גם כנציגת הרווחה שותפה במועצה ואני מצטרפת לכל התקוות שעלו כאן היום בדיון, שבאמת תקום ועדת השרים שתיתן את התקציב המתאים.

ורד כרמון: לא יתכן שיהיו תקנות ויהיו תכניות אבל שלא יהיה תקצוב לצידן, ואני אשמח להיות שותפה לוועדה שתקום.

ורד כרמון: אני כן אגיד שהייתי שותפה בוועדה הקודמת, שדעת המשרד הייתה במיעוט.

ורד כרמון: מסגרות של מעונות יום הן לחינוך וטיפול, לא רק להוצאת הילדים לבייביסיטר כשההורים בעבודה, ואני מאוד מעוניינת שהקול הזה יישמע, וחזק.

ורד כרמון: תודה.

מיכל שיר סגמן: תודה רבה.

מיכל שיר סגמן: נועה שאואר מאיגוד מטפלות המשפחתונים, בבקשה.

נועה שאואר: שלום ותודה רבה.

נועה שאואר: אנחנו מאיגוד מטפלות המשפחתונים וכוח לעובדים.

נועה שאואר: אני מקשיבה לכל הדיון, וזה דיון מאוד מעניין ומאוד חשוב, וזה יותר מהכל מאוד-מאוד חשוב לשים במקום את משרדי הממשלה במקומם ולהגיד להם שהם צריכים לעשות את העבודה שלהם ולספק את הנתונים ולעשות סדר.

נועה שאואר: דבר אחד שהרגשתי שאולי שווה להוסיף לדיון וקצת נעדר ממנו זה מטפלות המשפחתונים.

נועה שאואר: אנחנו מדברות רוב הדיון על מעונות היום הגדולים, המפוקחים ועל מה שקורה בהם, ולא כל-כך דיברנו על 3,400 מטפלות משפחתונים מפוקחים על-ידי משרד העבודה והרווחה.

נועה שאואר: המטפלות בבית של עצמן, חמישה ילדים, ילדי עבודה או ילדי רווחה.

נועה שאואר: כרגע, במצב פתיחת שנת הלימודים, בנוסף לכל מה שהזכרתם עד עכשיו, קיים מצב אדיר של חוסר ודאות מכיוון שמשרד הכלכלה לא פתח את המערכת להגשת בקשות לסבסוד להורים, וזה בגלל המבחנים החדשים של משרד האוצר לקבלת סבסוד.

נועה שאואר: זאת אומרת, מערכת שלמה, שכל המהות שלה, שליבת העניין זה סבסוד, כרגע לא מתקיימת עם סבסוד.

נועה שאואר: מערכת שלמה שחלק מהמטרות שלה זה עידוד יציאת נשים לעבודה, מחזירה את הנשים הביתה בגלל שיש חוסר ודאות לגבי קבלת הסבסוד, מתי הוא יתקבל, אם הוא יתקבל.

נועה שאואר: נשים לא יכולות לשלוח את הילדים שלהן לגנים, לא ברור להן גם אם הן יוכלו לממן את המסגרת לפעוטות.

נועה שאואר: ונשים שפתחו עסק בבית שלהן, כחלק מעידוד המערכת לעבודת נשים, נאלצות לסגור את המשפחתונים שלהן או לחילופין לעבוד ללא משכורת עד להודעה חדשה, עד שמשרד הכלכלה יפתח את המערכת להגשת בקשות לסבסוד או עד שיצאו הנחיות אחרות.

נועה שאואר: ויותר מכל, נפתחות כמו פטריות אחרי הגשם מסגרות פיראטיות, ממש מחסני ילדים בערים מסוימות, שכרגע עולות על הגל שנסגרים המשפחתונים המפוקחים ונפתחות מסגרות פיראטיות שבהן הילדים נערמים.

נועה שאואר: יש ממש דיווחים של מטפלות של המסגרת המפוקחות שמספרות שבשכונה שלהן נסגרו כל המשפחתונים המפוקחים, נפתחו שלושה משפחתונים פיראטיים, שזה משהו שכרגע מחליף את הדבר שאמור היה להיות המסגרת המפוקחת והבטוחה לילדים ולפעוטות מגיל אפס עד שלוש בבתים פרטיים, במסגרת קטנה לעומת המעונות שזה מסגרות יותר גדולות.

נועה שאואר: הפתרונות שהמדינה מציעה כרגע למצב הביניים הזה ולחוסר הוודאות הזה, היא אומרת למטפלות המשפחתונים שהמשכורת שלהם היא הסבסוד – תבקשו מההורים את הכסף וזה לא יעלה על הדעת כי הרי הורים ששולחים את הילדים שלהם למסגרת משפחתונים מסובסדים או למסגרת החינוך המסובסדת בכלל, הם לא יכולים לשלם מלכתחילה את הכסף.

נועה שאואר: זאת אומרת, שוב המדינה מפקירה את המעונות וגם מפקירה את המשפחתונים המפוקחים להילחם על פת לחם עם ההורים, שגם הם נלחמים על פת לחם כדי לקבל איזה שהוא סבסוד ותמיכה, ובסוף מי שנפגעים מזה זה הילדים שנשארים בבית ללא מסגרות מפוקחות ובטוחות.

מיכל שיר סגמן: תודה.

מיכל שיר סגמן: את צודקת בהחלט, אנחנו גם דנו בזה.

מיכל שיר סגמן: משרד החינוך, אורנה פז בבקשה.

מיכל שיר סגמן: אורנה ישבה והנהנה כאן כל הדיון.

אורנה פז: צהרים טובים.

אורנה פז: אני מנהלת האגף לחינוך קדם-יסודי.

אורנה פז: הדיון הזה הוא בהחלט חשוב ולדעתי מכונן.

אורנה פז: אין ספק, מה שאמרת גברתי היושבת-ראש, שיש פה הזנחה – אני אומרת של 73 שנים של הגיל הרך במדינת ישראל, והגיע הזמן לעשות את השינוי המיוחל.

אורנה פז: אנחנו רואים במשרד החינוך רגע היסטורי ומהלך היסטורי לקבל את ה...

אורנה פז: זו זכות גדולה מאוד מבחינתי ומבחינתנו לקבל את המעבר של ילדים בגיל לידה עד שלוש.

אורנה פז: דיברו והכבירו במילים עד כמה הגיל הזה חשוב, כמה הוא משמעותי בהתפתחותו של אדם.

אורנה פז: אנחנו התחלנו במהלך של חשיבה, של עבודה, יחד עם זרוע העבודה, לנסות להבין מה יש, מה אין?

אורנה פז: יש הרבה "אין" ויש לנו הרבה מאוד עבודה.

אורנה פז: אנחנו מלווים בחברת ייעוץ, בפרויקטורית שמינה המנכ"ל, והמינהל הפדגוגי הוא זה שמתכלל את כל המהלך הזה.

אורנה פז: הצבנו יעדים לטווח הארוך והקצר כאשר הקצר הוא – קיבלתי תיקון – לפני ה-15, ב-31 באוקטובר, להחלטת הממשלה.

אורנה פז: נצטרך עד אז להציג לממשלה את תכנית העבודה.

אורנה פז: אנחנו התחלנו בחלוקה של צוותים – זה לא בדיוק מדויק מה שאמרו, שרק הפדגוגיה עוברת אלא הכל עובר, גם הבינוי, גם הרישוי – יש לנו את המנגנונים שלנו.

אורנה פז: יש לנו צוותי משימה, כמו שאמרתי, מנהל משימה, שיתחילו ויציגו את תכנית העבודה עד ל-31 באוקטובר, וב-1 בינואר, יש לנו את התכנית הנוספת, שאנחנו נקבל כבר את המעונות.

אורנה פז: כמו שאמרו פה, זה 200 מיליון שקל, וזה מעט.

מיכל שיר סגמן: זה מעט מאוד.

מיכל שיר סגמן: הרגע חבר הכנסת טור פז אמר שמדובר על 13.5 מיליארד שקלים כדי לתת לילדים מלידה עד שלוש את כל המענים שהם באמת זקוקים להם במדינת ישראל.

מיכל שיר סגמן: אנחנו רחוקים משם שנות אור.

אורנה פז: לכן התכנית היא תכנית רב-שנתית ולא תכנית של שנה אחת.

אורנה פז: ב-200 מיליון שקלים האלה אנחנו מתכוונים קודם כל להקצות את המשאבים האלה לפיקוח, הדרכה ופיתוח מקצועי של האנשים שקיימים בשטח.

אורנה פז: זה הדבר הראשון שאנחנו נרצה לעשות.

מיכל שיר סגמן: אנחנו נתחיל במיפוי כי עוד לא יודעים כל-כך מה להציג לכם.

מיכל שיר סגמן: אנחנו עוד בשלבים טרומיים.

אורנה פז: אני רוצה להדגיש שהמהלך הוא חינוך וטיפול, ולא רק טיפול.

אורנה פז: דבר שני – להפסיק עם הפרדיגמה הזאת שהילדים נמצאים במסגרות כדי שאימהות או הורים יצאו לעבודה.

מיכל שיר סגמן: נכון.

אורנה פז: צריך להפסיק עם זה כי ילדים מלידה צריכים חינוך וטיפול איכותי ומיטבי בזכות עצמם.

מיכל שיר סגמן: לכן, הצעד המבורך של שרת החינוך להעביר את כל התחום הזה ממחשבה של אישה צריכה לצאת לעבודה אז בגלל שמדובר על עבודה, זה יהיה במשרד הכלכלה, שזאת צורת מחשבה די מעוותת אני חייבת להודות, מבלי להעליב כמובן את משרד הכלכלה, אלא באמת להתייחס לנושא הזה כאל חינוך ילדים, ובאופן כללי להתחיל לרכז את כל נושא הגיל הרך במקום אחד, ובכלל את נושא הילדים כי אני שוב אומרת שמשרד החינוך הוא חשוב, משרד החינוך תורם הרבה מאוד.

מיכל שיר סגמן: הוא לוקח אחוז לא מבוטל, מאוד גדול בחייו של הילד ובחייו של הפעוט, ועם זאת לא הכל מתחיל ונגמר במשרד החינוך וגם על משרד החינוך אי אפשר להפיל את כל מה שקורה לילד גם ברבדים אחרים וגם בסביבה אחרת.

אורנה פז: אנחנו נרצה לייצר רצף של לידה עד שש שנים כך שיהיו שש שנים ביסודי ושש שנים בעל-יסודי – 18 שנים שילדים נמצאים במסגרת שלנו.

אורנה פז: שיהיה לנו בהצלחה.

מיכל שיר סגמן: שיהיה בהצלחה.

מיכל שיר סגמן: איפה תכנית העבודה עומדת כרגע, אגב?

מיכל שיר סגמן: עוד בשלב המעבר?

מיכל שיר סגמן: כי היו כאן דיונים קודמים שבהם היו נציגי משרד החינוך והם לא ידעו לענות לנו על שאלות.

מיכל שיר סגמן: זה היה עדין – יש את המעבר, אנחנו עדין מתכוננים, אנחנו עדין לא יודעים איך זה יראה.

אורנה פז: אז כמו שאמרתי – עד ה-31.10 תהיה תכנית עבודה שנציג אותה לממשלה.

מיכל שיר סגמן: אוקי, בתחילת נובמבר.

מיכל שיר סגמן: אחרי התקציב.

יעל שמרגד: צר לי להגיד שהמעונות לא ימתינו עד אז.

מיכל שיר סגמן: תודה רבה.

מיכל שיר סגמן: משרד הבריאות, בבקשה.

מיכל שיר סגמן: יפית יצחקי, נשמח לשמוע על מתווה הקורונה.

מיכל שיר סגמן: יש כאן הרבה מאוד מעבר לפן הכלכלי, התקצובי, פיקוח וכל שאר היופי ששמענו עליו בוועדה, יש גם את מה שלא קשור לשם שינוי בקורונה אלא כן תלוי מדינת ישראל בכללותה, בהתנהלותה.

מיכל שיר סגמן: נוסף הפן של הקורונה, כמו שאמרנו – עובדים עם "תו ירוק", עובדים ללא "תו ירוק", כן סגרים, לא סגרים, כן בידודים, לא בידודים.

מיכל שיר סגמן: גן שלם כן הולך או לא הולך.

מיכל שיר סגמן: נשמח לשמוע קצת יותר ממך מה קורה במשרד הבריאות ואת ההתייחסות שלכם לנושא הזה.

יפית יצחקי: בסדר גמור.

יפית יצחקי: שלום לכולם.

יפית יצחקי: אני מתנצלת, הייתי חייבת ללכת ואני יודעת ששלחו לכם הודעה על כך, וגם עכשיו יש לי דיון נוסף אבל אני אבהיר את הנקודות ואם יהיו שאלות אני אענה גם עליהן.

יפית יצחקי: בעיקרון, תקנות החינוך תקפות גם על מעונות היום.

יפית יצחקי: אני אחדד את הדברים שקשורים יותר למעונות היום.

יפית יצחקי: מבחינת העובדים – העובדים עובדים ב"תו ירוק", כלומר מחוסנים, ומי שלא מחוסן נדרש לעשות שתי בדיקות שבועיות ולהציג אותן למנהל המוסד.

יפית יצחקי: גם כניסה של אנשים מחוץ למוסד – יכולים להיכנס רק עם "תו ירוק".

יפית יצחקי: קרי, הורים, מפעילים חיצוניים מחוסנים או אחרי ביצוע שתי בדיקות.

יפית יצחקי: יש פה איזו שהיא הרחבה שמנהל המוסד יכול לתת לכאלה שלא באים במגע עם עובדים נוספים ולא עם הילדים, ואז הם לא נדרשים להציג "תו ירוק".

יפית יצחקי: לדוגמה, עובד משק או עובד אחר שעובד כשהמעון סגור ולכן הוא לא בא במגע עם אנשים אחרים בתוך המוסד.

יפית יצחקי: גם כאן, המטפלים צריכים להיות עם מסכה על הפנים במקום סגור.

יפית יצחקי: יש אפשרות להיות גם עם משקף שקוף על הפנים במקום מסכה כדי שהילד יוכל לראות את השפתיים.

יפית יצחקי: ההבנה של השפה זה חלק מההתפתחות השפתית של הילד.

יפית יצחקי: מגבלות ההתקהלות חלות גם כאן – אסורה התקהלות כמו במקומות אחרים: במבנה סגור עד 50 ובמקום פתוח עד 100 אנשים.

יפית יצחקי: בתקופת ההסתגלות ניתן לאפשר להורים להיכנס גם ללא "תו ירוק" אבל אז ההורה יכול להיות בחוץ, בחצר, ולא בתוך המבנה הסגור יחד עם הילד ולאפשר לו את ההסתגלות.

יפית יצחקי: מבחינת תחלואה – אם יש מצב של מטפלת או עובד אחר במעון או שילד עצמו חולה, אז נעשית בדרך כלל חקירה אפידמיולוגית, מזהים את המגעים.

יפית יצחקי: המגעים לרוב זה הכיתה שבה נמצאת המטפלת או התלמיד ולכן, הכיתה הזאת צריכה להיכנס לבידוד.

יפית יצחקי: מאחר ומדובר בילדים לא מחוסנים – רובם יצטרכו ללכת לבידוד, אלא אם כן יש ילדים שכבר עברו את המחלה והם נחשבים כמחלימים – הם יהיו פטורי בידוד.

יפית יצחקי: לגבי הצוות – צוות מחוסן, צוות מחלים הוא פטור בידוד והוא לא יצטרך ללכת לבידוד.

יפית יצחקי: במקרים חריגים בהם יש לנו תחלואה מאוד-מאוד גדולה ומספר כיתות בתוך המעון, כי המעון הרי מחולק לכיתות – יתכן ואנחנו נבקש לסגור את המעון עד שהתחלואה שם מוכלת, ואפשר יהיה לפתוח את המעון וזה יהיה בסמכותו של הרופא המחוזי.

מיכל שיר סגמן: עלתה כאן הטענה של חנן עוד מלפני כן לגבי עובדים עם "תו ירוק"?

חנן דגן: לגבי עובדים עם "תו ירוק" – אומרים לי פה שזה לא בדיוק נכון אבל עדין אנחנו בבדיקה של הנושא, מה קורה עם עובדים עם "תו ירוק", הם לא מקבלים את תעודת המחלה כשהם פונים.

חנן דגן: מעבר לזה, מעונות היום, כאשר הם מתקשרים למשרד הבריאות ושואלים מה נעשה כאשר מתגלה ילד חולה, שולחים אותם מאחד לשני והם לא מקבלים תשובות ברורות, הם לא יודעים מה לעשות.

חנן דגן: הגעתי למצב שהיום אנחנו המנחים העיקריים של הגנים ואומרים איך לפעול, מתי לסגור, מתי לזוז, ואין להם תשובות ראויות.

חנן דגן: אני חושב שמין הראוי היה שיהיה מוקד שאליו יכולים לפנות אותם גנים פרטיים או מעונות ולקבל הוראות איך להתנהל הלאה.

חנן דגן: הרי ההתנהלות שם שונה מבן אדם פרטי, והמוקדנים שלכם לא יודעים איך להנחות אותם לפעול ומה עושים במקרה של בדיקה גבולית, מה שנקרא.

חנן דגן: פנו אלי עכשיו, תוך כדי, בשאלה מה עושים, ואין תשובות מה לעשות.

חנן דגן: איך אנחנו מדווחים לכלל אלה שאמורים להיות בבידוד?

חנן דגן: הרי אותה חקירה אפידמיולוגית שנלחמים עליה לא קיימת כאשר אנחנו כלי מצוין לשמש לזה להעביר לכם את המידע, ואתם לא מנצלים את זה קדימה כדי לפעול בדרך נכונה.

יפית יצחקי: אוקי.

יפית יצחקי: אז קודם כל, יש לנו את מוקד "קול הבריאות" לגבי תשובה של "גבולי" או כל מיני דברים גבוליים והם יודעים לתת את המענה המקצועי.

חנן דגן: הם מפנים הלאה.

חנן דגן: הם מפנים לגורמים אחרים.

חנן דגן: הם אומרים: תתקשר לנפה המקומית, ובנפה המקומית אומרים תתקשר לפיקוד העורף, פיקוד העורף אומר לפנות למשרד הבריאות וכך חוזר חלילה.

חנן דגן: אין להם תשובות, וזה חד-משמעי שאין להם תשובות.

יפית יצחקי: אני אשמח לדעת מי הדובר?

חנן דגן: אני, חנן דגן, מפורום הגנים הפרטיים.

יפית יצחקי: בעיקרון, לשכות הבריאות הן האמונות ויש את מספרי הטלפון גם באתרים.

יפית יצחקי: אני מוכנה לחדד את ההנחיות אבל הן האמונות על הביצוע והחקירה האפידמיולוגית ומתן המענים מה עושים – האם כל הכיתה הולכת לבידוד?

יפית יצחקי: כמו שהסברתי כרגע, עושים את החקירה ונותנים את המענה.

יפית יצחקי: הם מוציאים את ההנחיות ומסבירים לגננת מהן הן ההנחיות שצריכות להיות והיא מפיצה את זה לילדים בגן.

חנן דגן: אני מאוד מקווה, ודרך אגב, אנחנו היינו שמחים שלפני שבאים וקובעים איזו מדיניות של התנהלות בתוך הגנים, היו יושבים אתנו לראות בפועל מה קורה.

חנן דגן: אני אתן דוגמאות פשוטות: כמו שמבקשים לעבוד עם משקף, אבל עם כל הכבוד לכולם, תינוק לא יכול בלי החיבוק והנשיקה, זה לא כמו ילדים גדולים וזה לא גנים גדולים.

חנן דגן: זה גנים של תינוקות ואנחנו מבינים את הסיכון אבל היחס צריך להיות בהתאם, מצד אחד.

חנן דגן: מצד שני, אנחנו צריכים למנוע הרבה דברים נוספים כמו כניסת הורים, כמו הנחיות ששם אנחנו יכולים לבוא ולהחמיר כדי למנוע - - -

יפית יצחקי: אז לגבי כניסת הורים אמרתי – הורים יכולים להיכנס רק עם "תו ירוק".

חנן דגן: אני חושב שזה בכלל לא נכון כי לא צריך להעמיד את הגן בפני הסיכון הזה, ולכן אני אומר מראש שכאשר באים וקובעים דברים, צריך לשבת עם השטח.

חנן דגן: זאת אומרת, לא לקבוע דברים שהם בלתי אפשריים ולא להגיד שצריך לשמור את המרחק מהתלמידים.

חנן דגן: כמובן שאי אפשר לעשות את זה עם ילדים קטנים כי צריך לחתל אותם וכדומה, צריך לחבק אותם וזה אחרת.

חנן דגן: אני רוצה בהתייחסות הזאת, לפני שמגיעים להחלטות, שישבו עם אנשי השטח ויראו מה הצרכים באמת של לגדל ילדים בגיל הזה.

מיכל שיר סגמן: יש היום מישהו שאמון על הגילאים האלה, על התינוקות, על המספר המצומצם יחסית של תינוקות או פעוטות?

מיכל שיר סגמן: יש איזו שהיא התייחסות ספציפית של משרד הבריאות לנושא?

יפית יצחקי: כן, בוודאי.

יפית יצחקי: יש לנו התייחסות, יש לנו את דסק החינוך וחלק מזה זה גם למעונות היום.

יפית יצחקי: לא אני אישית אבל היה מי שישב עם הגופים, עם הארגונים, ועל סמך זה יצאו ההנחיות.

יפית יצחקי: לא אמרנו לא לחבק את הילדים, אנחנו מודעים לצורך הרגשי וההתפתחותי שלהם אז אני מבינה שאי אפשר עם משקף אבל אפשר באותו רגע לעשות את זה עם מסכה כי בכל זאת, אנחנו צריכים להגן גם על המצב הבריאותי של הילדים הרכים האלה.

מיכל שיר סגמן: אוקי.

מיכל שיר סגמן: מילה על נושא ההסתגלות – הגדרתם שבעה ימי הסתגלות.

מיכל שיר סגמן: אנחנו רואים שבתקופת הקורונה, עם כל הבידודים, רואים את העומס שיש על זה.

מיכל שיר סגמן: החוק הקיים מדבר על שבעה ימי הסתגלות - -

תמי סלע: מתחילת הפעילות.

תמי סלע: זה באמת לא נותן מענה מלא לצורך בהסתגלות כי גם חוזרים מבידודים, גם מחופשות וצריך להגדיר את זה בצורה יותר מחוברת למציאות.

יפית יצחקי: אני לא מכירה את החוק הזה של - - - אני מוכנה לבדוק.

תמי סלע: לא, זה נמצא בתקנות שדיברת עליהן, של החינוך בקורונה, שמגדיר מי מלווה ובאיזה נסיבות מלווה שהוא לא עובד, שיכול להיכנס.

תמי סלע: אז אחד החריגים זה כדי ללוות ילד בתקופת הסתגלות, רק שתקופת הסתגלות, הימים מוגדרים כשבעה ימים מתקופת הפעילות ובתקופה כזו של חגי ספטמבר פלוס בידודי קורנה, זה לא נותן מענה מספיק טוב.

יפית יצחקי: אוקי, אני אבדוק את זה.

תמי סלע: אפשר עוד שתי שאלות בהקשר של התקנות?

מיכל שיר סגמן: בטח.

תמי סלע: יש גם הוראה שמדברת על חובה של צוותים, כשיש ילד שהוא כבד שמיעה או חירש, מספיק אחד בקבוצה, להיות עם מסכה שקופה כדי לאפשר לו לראות את השפתיים.

תמי סלע: השאלה אם זה מקוים גם בצוותים בגנים ובמעונות?

תמי סלע: זה אמור להיות משהו שמנהל המסגרת מספק לצוותים וזה מחייב לפי התקנות היום.

תמי סלע: דבר נוסף – אני יודעת שבמשרד החינוך דובר ועדין לא בוצע אבל תקצוב של נאמני קורונה, בדיוק אפרופו ההתעסקות הלא-הגיונית והיומיומית עם דיווחים ולדעת מה בדיוק התקנות המעודכנות ועם הפניות של ההורים, דברים שהצוותים לא אמורים להתעסק אתם – האם זה מתוקצב גם במעונות היום ובמסגרות האלה?

תמי סלע: הדבר האחרון של הפרות – מה קורה במקרים של הפרות כי אני יודע שאין לזה, ובצדק, קנסות ואכיפה פלילית-מינהלית במסגרות האלה אבל מה כן בעלי המסגרות יכולים לעשות כשאיש צוות נכנס לא עם "תו ירוק"?

תמי סלע: מה הציפייה וכמה יש על זה תלונות?

תמי סלע: האם הם עומדים בתקנות?

יפית יצחקי: אז לגבי ילדים כבדי שמיעה – הם יכולים להיות עם משקף, כמו שאמרת.

יפית יצחקי: אמרתי שהם יכולים להיות עם משקף גם בלי שום קשר לילדים עם בעיות חריגות כאלה ואחרות.

יפית יצחקי: אחר-כך הייתה לך שאלה – תזכירי לי?

תמי סלע: על מינוי של נאמני קורונה.

יפית יצחקי: נאמני קורונה – כרגע זה מתוקצב - - -

מיכל שיר סגמן: יכול להיות שהמשרדים האחראים צריכים לתת את התשובה.

גלי סרניי: אני מצטערת שאני קוטעת אותך אבל בנקודה הזאת של משקף שקוף, אני מבקשת לשקול לאו דווקא לילדים כבדי שמיעה כי זה גיל שהם לומדים לדבר.

יפית יצחקי: אני אמרתי שהם יכולים להיות - - - יחד עם משקף.

גלי סרניי: לא, אבל לא כרשות.

גלי סרניי: כן לשקול את זה שכל ילד היום צריך לראות את השפתיים, זה הגיל שמתחילים לדבר, ועם משקף כזה לא רואים, גם אנחנו, המבוגרים.

גלי סרניי: אנחנו מורידים בשביל שיבינו אותנו.

גלי סרניי: לי יש ילדה כבדת שמיעה, ואני אומרת לך שזה מאוד-מאוד קריטי לילדים...

גלי סרניי: זה עוד יותר מחזק את זה שתהיה חובה לכל המטפלות, שיהיה להן משקף שקוף.

גלי סרניי: זה חשוב.

תמי סלע: - - - בתקנות הבאות שצריכות להגיע ביום ראשון, הרי מאריכים את זה כל פעם.

גלי סרניי: אני מאוד מבקשת לשקול את זה לחיוב שזו תהיה חובה.

חנן דגן: במעון יום הילדים נמצאים בגן 10 שעות.

חנן דגן: זאת אומרת, זה יותר מאשר הם נמצאים בפעילות היומית שלהם בבית.

חנן דגן: בבית, כמובן, לא מבקשים מההורים להיות עם מסכות בגיל הזה, בטח ובטח בגיל אחר.

חנן דגן: הפעילות, זה לא שהוא בא לגן לחמש, שש שעות במקסימום.

חנן דגן: כל הפעילות פה זה תא משפחתי.

חנן דגן: צריך לקחת בחשבון שאי אפשר לצפות מהעובדים לעבוד עם מסכה במשך 10 שעות, כשהם לא יכולים לצאת כי גם במנוחה שלהם הם משגיחים על הילדים וגם בטיפול עצמו.

חנן דגן: יש פה אבסורד וצריך להסתכל על זה אחרת.

חנן דגן: יש הבדל בין גילאים, צריך להכיל את הגיל הזה בצורה אחרת ולהתייחס אליו.

חנן דגן: אני מבין, משרד הבריאות, אתם אלופים בבריאות ואנחנו אלופים בלגדל ילדים.

חנן דגן: אי אפשר לבוא ולקחת את כל הדברים האלה בלי לראות יחד איך עושים את זה בדרך הנכונה ביותר.

חנן דגן: זה לא עובד ככה.

יפית יצחקי: אני רוצה להרחיב לגבי ימי ההסתגלות – אם אתם מבקשים לשנות את ימי ההסתגלות, אנחנו נבחן את זה.

יפית יצחקי: לגבי המשקף – שמעתי, בסדר.

יפית יצחקי: לגבי נאמני קורונה שמוקצים כרגע – זה במשרד החינוך ובמוסדות החינוך וכרגע זה עוד לא תוקצב למעונות היום.

יפית יצחקי: אם מבקשים לתקצב את זה גם למעונות היום אז צריך לבחון ולשקול את התקציב לכך.

מיכל שיר סגמן: סליחה, מה לא תוקצב למעונות היום?

תמי סלע: נאמני קורונה.

יפית יצחקי: נאמני קורונה – כמו שמתקצבים כרגע במשרד החינוך.

קריאה: לא תוקצב גם בגני הילדים.

תמי סלע: מעבר לטיפול בילדים, להתעסק גם ב...

מיכל שיר סגמן: לא, כי באופן כללי לידה עד שלוש לא קיים כל-כך במדינת ישראל.

מיכל שיר סגמן: בסדר, תודה רבה.

מיכל שיר סגמן: אני נועלת את הישיבה.

מיכל שיר סגמן: אני רק רוצה לעבור לסיכום הוועדה: הוועדה קובעת שאין כתובת אחת לנושא חינוך וטיפול לפעוטות בגיל הרך, וקובעת שיש להקים צוות שיכלול נציגים של משרד הכלכלה, משרד החינוך, משרד האוצר, משרד הרווחה, המרכז לשלטון מקומי, למיפוי הנושא כלומר, מספר הילדים, מספר המסגרות בחתך לפי סוגי המסגרות – הצוות הזה צריך לטפל בכל ההיבטים הקשורים לתחום כולל קביעת תקציב הולם בתום המסקנות שאותו צוות יגיע אליהן.

מיכל שיר סגמן: כרגע, הנושא הזה סובל מהזנחה ומכדרור.

מיכל שיר סגמן: יש מילה כזאת שקוראים לה "כדרור", כרגע מכדררים את הילדים ואת ההורים ואנחנו לא עוסקים פה בספורט, אנחנו עוסקים פה בילדים.

מיכל שיר סגמן: הוועדה דורשת לקבל את מסקנות הצוות האמור ואת ההערכה התקציבית לטיפול בו עוד לפני אישור התקציב בכנסת.

מיכל שיר סגמן: זה אומר שלא נשאר לכם הרבה זמן כדי לכנס את הצוות הבין-משרדי הזה, לנהל את השיח, לעשות את המיפוי, להגיע למסקנות, לתקצב אותו כמו שצריך ולהביא אותו כאן, לוועדה.

מיכל שיר סגמן: הוועדה מבקשת ממשרד האוצר דיווח מפורט לגבי סעיפי התקציב שנוסף לטובת חוק הפיקוח ולסכום שהוקצב לטובת המעבר – כלומר, ה-40 מיליון ולטובת המעבר 200 מיליון.

מיכל שיר סגמן: הוועדה דורשת להקים ועדת שרים לעניין חינוך – טיפול לגיל הרך, שתלווה את פעולת המועצה לגיל הרך, מה שהיה אמור לקרות כפי שהחוק קובע וטרם קרה.

מיכל שיר סגמן: קיצצו 55 מיליון שקלים מהסובסידיה – זה נכנס למעון לכיסוי העלות של הילד בגן.

מיכל שיר סגמן: בקיצור – פירוט בדיוק מה קרה עם הכסף, לאן הוא הלך, מה הולכים לעשות, עבור מה מיועדים התקנים?

מיכל שיר סגמן: הוועדה דורשת לקבל ממשרד החינוך תכנית רב-שנתית לנושא חינוך טיפול לפעוטות.

מיכל שיר סגמן: דיברנו על זה ומיד כשאתם תסיימו להציג אנחנו נשמח לקבל את הסקירה הזאת כאן, בוועדה.

מיכל שיר סגמן: נושא ההסתגלות – בתקנות חינוך קורונה הוגדרו שבעה ימי הסתגלות.

מיכל שיר סגמן: תלונות ההורים והמטפלים אומרים שהזמן הזה לא מספיק.

מיכל שיר סגמן: בחינה מחודשת של כל תנאי ההסתגלות.

מיכל שיר סגמן: הוועדה מבקשת מהמשרדים להתאים את ימי ההסתגלות למצב החופשות, החגים והבידודים.

מיכל שיר סגמן: לבחון חובה למשקף שקוף לכל המטפלות בגילאים הרכים על מנת שאותו ילד יוכל לקרוא את השפתיים ולראות את הפנים של אותו מטפל, דבר שהוא חיוני להתפתחות שלו – לבחון את הנושא.

מיכל שיר סגמן: ואת כל נושא תקצוב נאמני קורונה – מאחר וראינו עד כמה לידה עד שלוש סובל מהזנחה ממדינת ישראל בעשורים האחרונים ובפרט בשנים האחרונות, ואנחנו רואים איך צריך ללקט מידע ואין מענה ראוי, הכל נופל על מטפלות מה גם שאין מספיק והן לא יכולות להיות אחראיות גם על נושא הקורונה.

מיכל שיר סגמן: זאת בקשה שהיא לא סבירה והיא לא תקרה.

מיכל שיר סגמן: אפשר להגיד שנותנים להם לעשות את זה רק שזה לא יקרה בפועל, ומי שיפגע מזה זה הילדים שלנו.

מיכל שיר סגמן: אז אני מצפה לתשובות לתקצוב ונאמני קורונה לידה עד שלוש, כל מה שקשור למעונות ולגני הילדים.

מיכל שיר סגמן: תודה רבה.

מיכל שיר סגמן: ישיבה זו נעולה.