הוועדה המיוחדת לעובדים זרים, כנסת 24, פרוטוקול מספר 2, 2021-08-09 10:30

אבתיסאם מראענה: בוקר טוב לכולם, סבאח אל-חיר - תודה שבאתם, אני מתכבדת לפתוח את הישיבה.

אבתיסאם מראענה: השפה של הוועדה היא בלשון נקבה, והיא חלה גם על הזכר, אז נא לראות בזה מקום של כבוד והכלה, ורק שיהיה יותר פשוט.

אבתיסאם מראענה: תודה שבאתם ובאתן.

אבתיסאם מראענה: מכיוון שזו הישיבה הראשונה שלנו, מאוד חשוב לי להדגיש כמה דברים.

אבתיסאם מראענה: המטרה של הוועדה היא בעצם לאפשר דיון קודם כל מכבד את כל מי שנמצא איתנו וכל מי שנמצא איתנו גם בזום.

אבתיסאם מראענה: אשמח שיהיה לנו שיח פתוח.

אבתיסאם מראענה: יש לנו אינטרס משותף להסדיר סוגיות משמעותיות שעולות במצוקה של הדיון של היום - כל מה שקשור בסיעוד, שזה חל על המטופלים, וחל על המטפלים עצמם והמטפלות.

אבתיסאם מראענה: אתן זכות דיבור והשתתפות בשיחה ובישיבה לכולם, ככל שמתאפשר הזמן.

אבתיסאם מראענה: אשמח שנעמוד בלוח הזמנים שלנו.

אבתיסאם מראענה: יש לנו מלא פניות, המון, אנחנו מוצפות בהמון פניות מכל כך הרבה גורמים, מאנשים פרטיים שמספרים ומשתפים אותי במצוקות שלהם – במחסור של עובדות ועובדים שיתנו את המענה.

אבתיסאם מראענה: פניות ממוסדות, מארגונים, מעמותות, שבעיקר כולנו וכולן נקלעו למשבר מאוד גדול, במיוחד בשנת הקורונה.

אבתיסאם מראענה: אנחנו נאפשר וניתן את המענה על מנת להציף את המצוקה הכי גדולה משני הצדדים.

אבתיסאם מראענה: שתי אוכלוסיות מוחלשות, הצד של המטופלות והמטופלים, והצד של העובדות והעובדים.

אבתיסאם מראענה: אנחנו נקיים את הדיונים שלנו בצורה הכי מכבדת, הכי פתוחה שיש, על מנת שנוכל ביחד לתת מענה לכל האוכלוסייה של אזרחי מדינת ישראל, ואזרחיות מדינת ישראל, וגם מי שלא אזרח של המדינה הזאת.

אבתיסאם מראענה: נפתח את הדיון שלנו, שיהיה לנו דיון פורה ומוצלח.

אבתיסאם מראענה: אני אתן רשות דיבור לנציגת משרד הכלכלה לשירי לב רן.

אבתיסאם מראענה: בבקשה, הציגי את תפקידך.

אבתיסאם מראענה: אני ממקדת את הדיון.

אבתיסאם מראענה: אנחנו מדברות על הסיעוד.

אבתיסאם מראענה: אנחנו לא נתייחס כרגע בישיבה הזאת בכל מה שקשור בענף הבנייה או בענף החקלאות, או בענפים אחרים שבעצם גם הם סובלים וסובלות מאותה מצוקה של עובדות ועובדים.

אבתיסאם מראענה: המיקוד שלנו הוא בסיעוד.

אבתיסאם מראענה: רשות הדיבור שלך, שירי בבקשה.

שירי לב-רן: תודה רבה.

שירי לב-רן: אני הממונה על זכויות עובדים זרים בעבודה, במשרד הכלכלה.

שירי לב-רן: כפי שאמרה היושבת-ראש, אני אתמקד בתחום הסיעוד.

שירי לב-רן: חשוב לי לברך גם את קיומה של הוועדה, ולברך את יושבת-הראש על המינוי.

שירי לב-רן: אני חושבת שזו ועדה מאוד חשובה מטבע הדברים במסגרת התפקיד שלנו.

שירי לב-רן: איזושהי אמירה לגבי התפקיד.

שירי לב-רן: אני חושבת שלפני שאנחנו צוללים לתוך עולם התוכן הזה שהוא כמובן רוויי בהרבה מאוד מורכבות ואתגרים כפי שאני מניחה לא רק היום, אלא גם בהמשך הדרך.

שירי לב-רן: אם יש משהו שאני כן יכולה להגיד בצורה נחרצת - אני מאוד שמחה שהתפקיד הזה של ממונה על זכויות עובדים זרים קיים, והוא תפקיד מאוד חשוב.

שירי לב-רן: יש כאן אמירה מאוד חשובה לגבי איך שמדינת ישראל רואה בחשיבות של השמירה על הזכויות של העובדים הזרים.

שירי לב-רן: עצם ההצהרה הזו היא לא סתם פורמלית, ואולי לצקת מעט תוכן להצהרה עצמה, אז אני אסבר את האוזן ואומר, ומזה אפשר ללמוד שרק בשנת 20/21, אנחנו הצלחנו להגדיל באופן משמעותי מאוד את מספר הפניות שמגיעות אלינו בכלל, ומעובדים זרים בסיעוד בפרט.

שירי לב-רן: אנחנו קיבלנו למעלה מ-500 פניות כבר בשלב הזה של השנה רק מעובדים זרים בסיעוד.

שירי לב-רן: הפניות הן פניות מאוד מגוונות החל באי תשלום שכר, או בבקשה לקבל מידע לגבי זכויות.

שירי לב-רן: עכשיו, בתקופת הקורונה, קיבלנו לא מעט פניות שקשורות בתחושה הזו של חוסר יכולת לצאת ליום המנוחה ותחושת הבידוד שעובדים חווים.

שירי לב-רן: זאת אומרת, אלה פניות שהן מעבר לעניינים כספיים, אלא פניות שיש בהן אמירות חברתיות ורווחתיות, נאמר כך.

שירי לב-רן: ביחד עם החברים שלנו במשרדי הממשלה האחרים, אנחנו משתדלים לייצר כמה שיותר מענים, לא רק לעובדים, אלא גם למטופלים בסיעוד, ולכל הגורמים בעצם שמעורבים בעולם התוכן הזה, אם זה הלשכות, אם זה חברות הסיעוד.

שירי לב-רן: אנחנו חושבים שהנגשה של מידע יכולה לייצר הרבה יותר ודאות, ויכולה גם להביא בסופו של יום למצב שאנחנו נצטרך כמה שפחות להתמודד עם בעיות והפרות.

אבתיסאם מראענה: בעצם, את אומרת, ברגע שאתם פתוחים ופתוחות לקבל את פניות העובדות והעובדים הזרים שמגיעים אליכם, כי אתם בעצם מאמינות ומאמינים כמדינה, כרשות, שברגע שהעובדת והעובד יש לו את הרווחה שלו, והוא נמצא במקום עבודה שמכבד ונותן, ושומר על הזכויות שלו, גם למטופל ולמטופלת בעצם הוא זוכה בעובד שהוא מבסוט, שזה דבר שהוא חשוב לכולנו.

אבתיסאם מראענה: לגבי הנגשה, מבחינת המידע, נשמח לקבל תשובה.

אבתיסאם מראענה: מבחינת השפה, יש לנו פה עובדות ועובדים זרים מכמה מדינות בעולם, שכל אחת מדברת את השפה שלה, והשפה העברית או האנגלית היא לא בדיוק השפה הכי חזקה שלהם לתקשורת.

אבתיסאם מראענה: איך המידע הזה מונגש?

אבתיסאם מראענה: מה יש לכם להציע להם?

שירי לב-רן: בהמשך למה שאומרת כבוד יושבת-הראש, בהחלט העניין של הכבוד ההדדי במערכת יחסי העבודה הוא מאוד חשוב.

שירי לב-רן: הוא חשוב שבעתיים שאנחנו מדברים על עולם הסיעוד שבו בעצם העולם של מה זה העבודה ומה זה החיים, הם מאוד מתערבבים האחד בשני, שזו מורכבות גדולה בפני עצמה.

שירי לב-רן: וכמובן שהנקודה הזאת של הכבוד ההדדי, ובעצם החיים המשותפים האלה זו נקודה שמייצרת הרבה פעמים דברים מאוד יפים, והרבה פעמים ופחות.

שירי לב-רן: בעניין ההנגשה אני אומר שאנחנו בדרך כלל יכולים לדבר בשפה העברית עם אותם עובדים שהצליחו לרכוש מעט את השפה.

שירי לב-רן: כמובן שאנחנו מדברים באנגלית עם אותם עובדים שיודעים לדבר את השפה הזו.

שירי לב-רן: ברגע שאנחנו מדברים על שפות נוספות למשל, עובדות שדוברות רוסית, או ערבית, או שפות אחרות, יש לנו שירותי תרגום שעובדים איתנו בצמידות.

שירי לב-רן: אנחנו דואגים לתקשר עם חברת תרגום, ועושים שיחות משותפות ביחד עם מתרגם.

שירי לב-רן: זה לא כמו שאני אדע לדבר מידית, כמובן דרך תיווך, אבל זו לא הבעיה.

שירי לב-רן: לגבי הנגשה, פתחנו עמוד בפייסבוק.

שירי לב-רן: יש לנו למעלה מ-18 אלף עוקבים, והוא פותח כמובן לכל אחד, גם למעסיקים.

שירי לב-רן: ואנחנו פשוט עושים פושים של מידע, מידע שהוא קיים במערכת כדי לתת לאנשים לזרוק מידע שיכול להיות להם מאוד רלבנטי.

שירי לב-רן: שוב, מידע שמיועד לעובדים ולמעסיקים כאחד.

שירי לב-רן: כי אנחנו מאמינים שמעסיקים שמכירים את הזכויות וחשוב להם לשמור על החוק, זה מה שנקרא פותר את עצמו.

אבתיסאם מראענה: תודה רבה.

אבתיסאם מראענה: ניתן לרשות האוכלוסין וההגירה.

אבתיסאם מראענה: נמצאת איתנו כאן עינבל משש.

עינבל משש: בוקר טוב.

עינבל משש: אני ראש מינהל עובדים זרים ברשות האוכלוסין וההגירה.

עינבל משש: נמצאת איתנו עו"ד שושנה שטראוס, סגנית בכירה ליועץ המשפטי של הרשות.

עינבל משש: נמצא משה נקש, מנהל אגף ההיתרים, בין היתר אחראי גם על נושא סיעוד.

אבתיסאם מראענה: עינבל, בואי נתמקד בנושא של המצוקה של השנה האחרונה, שנה וחצי של הקורונה שמלווה אותנו, ולא הולכת לשום מקום בכל מיני צורות ווריאנטים.

אבתיסאם מראענה: בואי נדבר על מה שהיה לנו בעצם השנה, על המצוקה הגדולה בעובדות ועובדים זרים בתחום הסיעוד.

אבתיסאם מראענה: במה אתן נתקלות.

אבתיסאם מראענה: מה הסיפור שם, ואיך אנחנו בעצם נערכות לשנה הקרובה עם הקורונה ועם המחסור.

אבתיסאם מראענה: בבקשה.

עינבל משש: תודה גברתי, אני גם מצטרפת כמובן לברכות.

עינבל משש: מבחינתנו, ועדת עובדים זרים, זו אחת הוועדות.

עינבל משש: כפי שהייתה ממונה על שוויון מגדרי, התחלתי להדגיש את זה – אז עובדות ועובדים זרים.

עינבל משש: אני עובדת בראש מינהל עובדים זרים, ואחראית על הסדרת העסקתם של עובדים זרים במדינת ישראל, כמובן, בהתאם למדיניות הממשלה, חוקים, בתי-משפט.

עינבל משש: בעובדים זרים ככלל במדינת ישראל, יש כ-120 אלף עובדים זרים בענפים השונים.

עינבל משש: וכפי שגברתי ביקשה, אנחנו נתייחס היום לענף הסיעוד, שהוא, כפי שנאמר, ואני מצטרפת לדברים, כך גם אנחנו רואים את הדברים המורכב והרגיש ביותר.

עינבל משש: כ-60% מהעובדים הזרים השוהים במדינת ישראל מועסקים בענף הזה.

עינבל משש: שוב פעם, כפי שאמרה גברתי, יש פה שתי אוכלוסיות מוחלשות.

עינבל משש: מחד, קבוצת המטופלים הסיעודיים ובני המשפחה שמושיטים להם יד כל העת.

עינבל משש: מאידך, כמובן, המטפלים הסיעודיים והעובדים הזרים שגם הם קבוצה מוחלשת נוספת.

עינבל משש: בשנה האחרונה בעצם מאז פרוץ קורונה, הייתי מדייקת ממרץ 2020, אנחנו נתקלים בלא מעט קשיים שמאפיינים כמובן את תקופת הקורונה, לרבות, הגבלות על תנעה, הגבלות על כניסה של עובדים זרים שבהכרח משפיעה על הענף.

עינבל משש: הענף הזה, כפי שאמרתי, הוא מורכב ורגיש במשך כל השנים, אבל חלק מהנושאים באמת התעצמו בשנה האחרונה ומונחים לפתחנו יחד עם השותפים שלנו במשרדי הממשלה השונים.

אבתיסאם מראענה: מה המורכבות שמדינת ישראל התמודדה איתה לפני הקורונה וזה הלך והחמיר?

עינבל משש: קודם כל, בענף הסיעוד הביתי, המעסיק הישיר הוא המטופל הסיעודי, זה יוצר מורכבות מסוימת שמעלים בני המשפחה בנושא הזה של העסקת עובדים זרים לענף הזה בקשר הישיר שיש בין המטופל למטפל.

עינבל משש: זו עבודה מסוג אחר, אחד על אחד בבית המטופל שהיא שמה בפני אותם מטופלים סיעודיים ובני המשפחה שלהם אתגרים.

עינבל משש: אפשר לשמוע על המצוקות האלה - האוזניים שלנו תמיד כרויות, אנחנו תמיד שומעים, וזה מגיע גם לפתחנו – הנושא של המצוקות אפשר לשמוע עליהן גם מהדיון מהמשפחות, ואני מציעה שהן אולי יציגו את המצוקות קצת יותר טוב ממני.

עינבל משש: אני יכולה לומר שהנושא הזה באמת בראש מעיינינו כל הזמן בגלל המורכבות שבדברים.

עינבל משש: בתחילת מרץ 2020, מיד עם מגבלות הכניסה למדינת ישראל, וסגירת השמיים לכניסה בכלל, באנו וחשבנו מה אנחנו עושים.

עינבל משש: איך אנחנו עובדים בשני צירים.

עינבל משש: ציר אחד - איך אנחנו כן מאפשרים כניסה של עובדים זרים, כמובן, תוך שמירה על בריאות הציבור, שמירה על בריאות המטופלים, ושמירה על בריאות העובדים.

עינבל משש: עבדנו יחד עם משרד הבריאות ליצירת מתווים שיאפשרו כן כניסה של עובדים זרים.

עינבל משש: מהצד השני, הציר המקביל היה, והיה חשוב לנו מאוד להגביל את מאגר העובדים שנמצאים במדינת ישראל על מנת שיוכלו לתת מענה לציבור המטופלים הסיעודיים.

עינבל משש: בין היתר, ביצענו מספר הקלות כדי שיגדילו את מאגר העובדים.

עינבל משש: אפשרנו לעובדים ששהו כאן כמחליפים להשתבץ לעבודה קבועה אצל מטופלים סיעודיים, וכך הרחבנו את המעגל של העובדים שנמצאים בארץ.

עינבל משש: יצרנו מתווים להמשך כניסה של עובדים זרים, כמובן, אמרתי, תוך שמירה על בריאות המטופלים הציבור והעובדים הזרים.

עינבל משש: במקביל, ניתנה תקופת הערכות ליציאה למי ששהה באותה עת במדינת ישראל, ונדחה על ידינו מאחר ולא ענה על תנאי הסף בוועדה.

עינבל משש: עד היום היה מדובר על 2,000 עובדים זרים.

עינבל משש: במקביל, בוועדה, ניתנו אישורים כרגע לשנת 20', 21', למעלה מ-1,500 עובדים זרים שיוכלו להישאר אצל מטופלים סיעודיים.

עינבל משש: רק לאחרונה העבירה שרת הפנים הוראת שעה שמאפשרת כמובן לאותם מטופלים סיעודיים שעובדים אצלם עובדים זרים, והסתמכו על הודעת הרשות במשך תקופת היערכות שניתנה, להמשיך להגיש בקשות לעיון מחדש אלינו, ולהמשיך לתת מענה לאותם מטופלים סיעודיים.

אבתיסאם מראענה: בעצם העובד הזר, או העובדת הזרה, באופן ישיר היא זאת שניגשת אליכם לרשות, והיא בעצם מבקשת הארכה של ההיתר?

עינבל משש: לא.

עינבל משש: אני אומר ומשה, בבקשה ימשיך.

עינבל משש: ככלל בהעסקת עובד זר בענף הסיעוד יש לשכה פרטית, זו אותה לשכה פרטית שקיבלה היתר מתחת הרגולציה של רשות האוכלוסין וההגירה.

עינבל משש: היא קיבלה היתר לעשות שלושה דברים – להביא לתווך ולטפל בעובדים זרים בענף, ובעצם, כל מטופל סיעודי וכל עובד זר, צריכים להירשם אצל לשכה פרטית שאמורה לתת להם את השירותים ואת המענים ולעבוד מולנו בכל הנושא הזה של הסדרת רישיון עבודה של העובד הזר.

משה נקש: יש להם טפסים מקוונים שאותן לשכות יכולות להגיש אלינו טפסים מרחוק להארכת הרישיונות של העובדים הזרים, ולהארכת ההיתרים של המעסיקים הסיעודיים.

אבתיסאם מראענה: ואתה חושב שיש איזה משהו שהוא כן עובד לנו הסיפור הזה גם מקוון, גם קורונה, גם לחץ.

אבתיסאם מראענה: לא תמיד המעסיק עצמו יש לו את הכישורים.

אבתיסאם מראענה: האם זה משהו שכן עובד, או שיש לכם הסתכלות מחודשת על הדרך שבה מחדשים את ההיתרים?

משה נקש: בדיוק ההיפך.

משה נקש: אנחנו הגברנו את השימוש בעבודה מרחוק, ומקוונת בטח בתקופת הקורונה כשלא היה ניתן היה להגיע.

משה נקש: גם בתקופת הקורונה, ועל זה ראש המינהל שלנו התעקשה לאורך כל הדרך היינו פתוחים.

משה נקש: זאת אומרת, המשרדים שלנו תמיד היו פתוחים, תמיד אפשר היה להגיע.

משה נקש: יחד עם זאת, כולנו מבינים את המגבלות שהיו, ובכלל, את הקידמה שכולם הולכים אליה, והרעיון הוא לעבוד מרחוק ולאפשר מרחוק בטפסים מקוונים, הכי פשוטים שאפשר כדי שיוכלו אנשים להגיש בקשות, כל אחד מהמקום הכי נוח לו בזמן הכי נוח לו.

אבתיסאם מראענה: כמה זמן לוקח בין הגשת הבקשה להארכה של ההיתר עד קבלת התשובה?

משה נקש: בדרך כלל, בקשה להיתר להעסקת עובד זר בענף הסיעוד, זה משהו שלוקח עד שבוע, שבועיים, לא יותר מזה.

משה נקש: הארכות היתרים, אפילו פחות מכך, יש לנו את המידע במערכת.

משה נקש: הארכות רישיונות של עובדים זרים, זה גם משהו שמטופל אצלנו וגם קורה יחסית בזמני טיפול דיי קצרים.

עינבל משש: אני רק אוסיף, שהיתר להעסקת עובד זר בסיעוד, ניתן לתקופה של ארבע שנים, זה מתחדש כל ארבע שנים.

עינבל משש: ורישיון של עובד זר ככל ניתן בדרך כלל לתקופה של עד שנה.

יסמין פרידמן: אני מבינה שיש מחסור של כ-20 אלף עובדים זרים.

יסמין פרידמן: מצד שני, אני רואה ששרת הפנים איישה איזושהי תכנית למתן מעמד חוקי ל-14 אלף עובדים.

יסמין פרידמן: האם ה-14 אלף עובדים האלה הם חלק מה-20 שחסרים?

עינבל משש: כפי שאמרתי בשנת 2020, חלה האטה בכניסת עובדים זרים למדינת ישראל.

עינבל משש: אם ב-2019, נכנסו כ-8,000 עובדים זרים, ב-2020 נכנסו כ-4,500 עובדים זרים.

עינבל משש: אגב, עד היום ב-2021, נכנסו כ-4,000 עובדים זרים, זאת אומרת, יש קצת קצב כניסה יותר טוב כמובן מ-2020.

עינבל משש: אבל אולי עד 2021, אנחנו נסיים עם כ-7,000 עובדים זרים, זה מאוד תלוי במגבלות ובתחלואה.

יסמין פרידמן: יש פה עובדים שנמצאים כרגע במעמד לא חוקי?

עינבל משש: בענף הסיעוד הביתי, אמרתי כ-60% מהעובדים הזרים מועסקים בענף הזה.

עינבל משש: אני מדברת על כ-70 אלף עובדים זרים בסך הכול.

עינבל משש: כ-56 אלף עובדים זרים עובדים בצורה חוקית אצל מטופלים סיעודיים ונותנים להם מענה חשוב והכרחי.

עינבל משש: יש עוד כ-14 אלף, עובדים זרים שכרגע לא מחזיקים רישיון בתוקף, ושוהים במדינת ישראל שלא כדין.

עינבל משש: חלקם נמצאים פה גם תקופות מאוד ארוכות של למעלה מ-20 שנה בטרם יצאו, ולא עובדים אצל מטופלים סיעודיים כפי הנראה.

עינבל משש: שרת הפנים, כמובן, כל הזמן בוחנת את המצב, המצב הוא מאוד דינמי, מאוד משתנה, כפי שניתן להבין - גם מדיניות הכניסה, גם התחלואה במדינות השונות.

עינבל משש: הודו הייתה מדינה אדומה, עכשיו הודו יוצאת מרשימת מדינות כסיכון מירבי.

עינבל משש: אוזבקיסטן היה.

יסמין פרידמן: אני רוצה להבין את ההיגיון.

יסמין פרידמן: כבר נמצאים פה 14 אלף עובדים לא חוקיים, ויש כזו מצוקה.

יסמין פרידמן: למה לא לקחת את ה-14 אלף, אז אולי לא כולם, ולתת להם לפחות לשנים הקרובות איזשהו מעמד חוקי שיוכלו לחזור למעגל העבודה בסיעוד.

יסמין פרידמן: אני מניחה שהם לא עובדים בסיעוד, כי הם לא יכולים לעבוד בכלל.

יסמין פרידמן: אני רק מניחה, אני לא יודעת.

משה נקש: אם היו רוצים להמשיך לעבוד בסיעוד, הם היו עובדים בסיעוד.

משה נקש: הם הפכו ללא חוקיים אחרי שהם הפסיקו לעבוד בסיעוד.

יסמין פרידמן: לא, אין בעיה.

יסמין פרידמן: יש 14 אלף, למה להתחיל להביא חדשים, וזה ייקח הרבה יותר זמן, ולא להסדיר את המעמד של אלה שכבר נמצאים פה?

עינבל משש: הנושא הזה הוא באמת בסדר חשיבות מאוד גבוה אצל שרת הפנים.

עינבל משש: אנחנו נקראים לדיונים חוזרים בנושא הזה, וכל הנושא הזה הוא בבחינה.

עינבל משש: השרה הובילה רק לאחרונה תיקון חקיקה שמאפשר הישארות של כ-2,000 עובדים זרים שהיו צריכים לצאת ממדינת ישראל, וכיום הם יכולים להישאר בה באופן חוקי אצל אותם מטופלים סיעודיים.

עינבל משש: במקביל, הארכנו את תקופת היערכות ליציאה בהנחיית השרה כרגע ב-31 לאוקטובר 2020, בשלב הזה, ואני אומרת, מתקיימים כל העת דיונים מקצועיים לבחון את המצב, ולבחון את הנושא.

עינבל משש: הנושא כמובן מצוי על סדר יומה של שרת הפנים, ואנחנו דנים בו מדי יום.

עינבל משש: אנחנו מנסים לגבש פתרונות יחד עם השרה.

עינבל משש: אני מאמינה שהדברים התבהרו בתוך שבועיים, שלושה הקרובים.

עינבל משש: אבל את הנושא הזה בהחלט מובילה שרת הפנים תוך בחינה יומיומית של הנתונים ושל המצב.

משה נקש: ברשותך, אני רק רוצה להתייחס לדברים, הצגת את זה שיש 77 אלף בעלי היתרים, ו-56 אלף עובדים לא חוקיים, והפער הוא 21 אלף.

משה נקש: זה לא פער.

משה נקש: אין מחסור של 20, 21, 22 אלף עובדים זרים בישראל.

משה נקש: לפחות לאורך העשור האחרון יש פער בסביבות 15 אלף, אולי אפילו יותר בין היתרים לבין עובדים זרים.

משה נקש: זאת אומרת, אף פעם לא היה מצב שכל ההיתרים היו ממומשים.

משה נקש: זאת אומרת, לא נכון להגיד שאם יש היום 77 בעלי היתרים בענף הסיעוד, אז יש מחסור של 22 אלף.

משה נקש: המחסור הוא פחות מכך.

משה נקש: בנוסף למה שעינבל אמרה, הדברים שאנחנו עושים כדי לצמצם את המחסור כמה שניתן, אז עינבל ציינה את המספרים של כניסת עובדים.

משה נקש: אוסיף לזה מספרים של עובדים שאישרנו בוועדה הומניטרית של עובדים לא חוקיים וביקשו אותם, הם נכנסו לוועדה, ואישרנו השנה מעל 1,500 עובדים כאלה.

משה נקש: בשנה שעברה, שנת הקורונה גם בסביבות 1,500 עובדים כאלה.

משה נקש: השנה השרה הגדילה את המכסה כדי שנוכל לאשר אפילו יותר.

משה נקש: אז כן, נעשים ניסיונות כל הזמן לראות איך אנחנו מגדילים את המאגר, ואיך אנחנו נותנים מענים ופתרונות לעובדים זרים.

משה נקש: אבל צריך להבין, הפער הוא לא 20 אלף.

משה נקש: בשום מצב, ואף פעם לא היה מצב שכל ההיתרים היו ממומשים.

אבתיסאם מראענה: כמה חסרים?

משה נקש: השנה הפער הוא קצת יותר משנים קודמות, זה נכון, בין היתר בגלל שלא נכנסו.

משה נקש: הפער בין ההיתרים לבין העובדים הזרים החוקיים - זה לא אומר שזה המחסור, זה לא אומר שזה הצורך, כי הרבה שנים היו פה אנשים מעל 10 אלפים, 15 אלף איש, שמחזיקים היתר ולא מעסיקים עובד זר, זאת אומרת, זה לא שהם רצו.

משה נקש: יש להם היתר, זה בסדר, אבל הם לא רוצים כרגע להעסיק עובד זר כי זה יקר, כי מסתדרים בלי עובד זר.

משה נקש: מה שאנחנו עושים כדי לבדוק את מה שגברתי, היושבת-ראש שאלה, אנחנו סקר כדי לבדוק מהו המחסור האמיתי, ומה הצרכים האמיתיים כדי שנוכל לתת מענים ופתרונות.

אבתיסאם מראענה: תודה.

אבתיסאם מראענה: בבקשה, מהמשרד לשוויון חברתי.

אבתיסאם מראענה: בבקשה, תציגי את עצמך, מה את עושה, מה המשרד עושה?

מיכל דבורצקי: אני משנה למנכ"ל במשרד לשוויון חברתי.

מיכל דבורצקי: למעשה, המשרד מתמודד עם הסוגיה של העובדים הזרים, מכיוון שהרבה מאוד פניות של אזרחים ותיקים מגיעים תדיר ללשכה שלנו, ואנחנו מוצאים את עצמנו באמת עונים לכמויות מאוד גדולות של אזרחים ותיקים שנמצאים בבעיה.

מיכל דבורצקי: יש הרבה מאוד בעיות סביב העסקה של עובדים זרים.

מיכל דבורצקי: אתחיל עם הסוגיה האקוטית ביותר, שזה באמת סוגיית הביקוש בתקופת הקורונה, זה בעצם הדבר הכי מיידי וכואב.

מיכל דבורצקי: יש בינינו באמת פערים של מידע, של מספרים עד כמה הבעיה הזאת באמת חמורה.

מיכל דבורצקי: כמובן שאנחנו מוצאים שהחומרה שלה עולה ככל שהצורך של האזרח הוותיק הוא יותר מהפריפריה, אנשים שמתגוררים בפריפריה.

מיכל דבורצקי: אנשים שהם סיעודיים.

מיכל דבורצקי: חולים דמנטיים, חולים קשים אחרים.

מיכל דבורצקי: ככל שהמצב בבית קשה יותר, העובדים הזרים בעצם פחות רוצים להגיע לבתים האלה, ולכן, קשה להם יותר להביא עובד זר.

מיכל דבורצקי: פה יש בינינו חילוקי דעות, או תמיד דיון.

מיכל דבורצקי: אנחנו באמת עובדים בשיתוף פעולה, אני גם אגיד שאנחנו עובדים בשיתוף פעולה מלא עם עינבל ואבי לנסות לייצר פתרונות מידיים למורכבות הזאת.

מיכל דבורצקי: יש בינינו סוגיות שאנחנו לא מסכימים על הנתונים, או שחסרים נתונים, ולכן, אני כל כך שמחה – כרגע הם יצאו לאיזשהו סקר, ואני מקווה שישים על השולחן נתונים שיעשו לכולם סדר מאוד ברור מה היקף הבעיה אם היא גדולה וחמורה כמו שאנחנו קולטים אותה מהשטח, או כמו שנאמר, אם בשנה החדשה בכניסה של עובדים חדשים מתייצבת.

מיכל דבורצקי: יש איזשהו מחסור שמגיע לעד כ-5,000 עובדים זרים בארץ שנוצר מזה שיש כל הזמן ביקוש הולך וגדל וזכאות להיתרים, לעומת השנים האחרונות שבהן לא רק שהתייצבנו, אלא שבקורונה הייתה ירידה בכמות העובדים הזרים שנקלטו, אז בעצם היינו מצפים לראות איזשהו קו עלייה, וכנראה אנחנו נניח בקו של יציבות.

מיכל דבורצקי: האמת היא אין לי נתונים מספיק ברורים כדי לתמוך את הטענה הזאת, אבל מהעבודה שעשינו זה מרגיש שכן יש איזושהי נקודה ארצית.

אבתיסאם מראענה: את בעצם אומרת, מעבר לזה שאנחנו מדברות ואנחנו עדיין לא יודעות מה המספר המדויק של כן מחסור, לא מחסור.

אבתיסאם מראענה: אבל אנחנו יודעות כולנו, כי כמות הפניות שגם מגיעות אליכם בכל משרדי הממשלה, וגם אלינו כוועדה, ברגע שכולם הבינו שהוועדה הזאת בעצם קמה, היו המון שאלות ופניות, ויש הרבה דברים שקורים סביב הוועדה.

אבתיסאם מראענה: השאלה שלי שנשאלת ואולי היא כן קשורה למשרד לשוויון חברתי, את דיברת על גיאוגרפיה.

אבתיסאם מראענה: את אומרת בעצם העובדות והעובדים הזרים מגיעים, ולפעמים הם רוצים להיות בחברה שלהם באזורים שיש את החברים שלהם, והם מייצרים איזה סוג של קהילה משל עצמם.

אבתיסאם מראענה: ויש אוכלוסיות במדינת ישראל, מושבים, מקומות, כפרים, ערים שהעובדות והעובדים הזרים בעצם לא מגיעים.

אבתיסאם מראענה: זה משהו שאת - - -

מיכל דבורצקי: יש עובדים זרים שמגיעים לפריפריה, יש כאלה שמגיעים למרכז, ועדיין אדם שגר בפריפריה – עוד פעם, כשהשוק הוא לא מאוזן, יש יותר ביקוש מהיצע, ואז, יש עיוותים שהעובד הזר יכול לדרוש, או רוצה להגיע, ובעצם, נמצא בעמדת הכוח היום בגלל המחסור, ולכן, הוא יכול להגיע וללכת למקומות שבהם יותר נוח לו, יותר קל לו.

מיכל דבורצקי: אבל יש כיום חלוקה שמבוצעת מראש.

מיכל דבורצקי: יש עובדים זרים שמגיעים לפריפריה, אמורים להיות באזור הפריפריה, הם לא יכולים להיות במרכז.

מיכל דבורצקי: אבל עדיין פריפריה מה?

מיכל דבורצקי: היא באר-שבע לעומת יישוב בדרום.

מיכל דבורצקי: אז ברור שיש פה מורכבות, אנחנו רואים בשטח, בפניות.

מיכל דבורצקי: במדיניות ניסו לפתור את זה.

מיכל דבורצקי: לתחושתי, עדיין הפתרון כרגע בתקופה של מחסור הוא לא אידיאלי.

שושנה שטראוס: קודם כל יש הרבה ישראלים שיש להם היתר להעסיק עובד זר והם זכאים להיתר, אבל הם לא רוצים את הפגיעה בפרטיות הזאת – היום הם גם לא זקוקים לזה.

שושנה שטראוס: אנחנו רוצים שהעובדים הזרים, וגם אלו שיכולים להסדיר את המעמד שלהם, יהיו אצל המטופלים הסיעודיים הקשים ביותר, אלה שבאמת זקוקים לעובד אחד או שניים.

אבתיסאם מראענה: שושנה, אני רק רוצה בעצמי להבין, ובטח האנשים פה רוצים להבין.

אבתיסאם מראענה: את אומרת שיש אנשים שקנו היתר, או מחזיקים ביד שלהם היתר לעובדת או עובד זר, ובעצם, העובדת והעובד זר, לא נמצא אצלם - איך זה יכול לקרות?

משה נקש: לא רוצים להעסיק עובד זר - היתר ולא ממומש.

משה נקש: מבחינתנו, ככל שיש בקשה או רצון למימוש ההיתר, אז יש לזה פתרונות.

משה נקש: אתה יכול ללכת ללשכה פרטית שתמצא לך עובד מהארץ או מחו"ל, וכל אחד שרוצה, השמיים בסיעוד בניגוד לענפים אחרים הם פתוחים, אין מכסה בענף הסיעוד, אפשר להביא עובדים זרים מחו"ל, בכפוף למגבלות הקורונה והכול.

משה נקש: אבל אם המעסיק רוצה לממש את ההיתר, ולהביא עובד זר – אמור להיות לו מענה לפתרון שלו.

משה נקש: זאת אומרת, בין אם זה עובדים מהארץ, ובין אם זה עובד חדש מחו"ל.

אבתיסאם מראענה: אבל העובדת או העובד נמצאים בארץ.

שושנה שטראוס: יש שני חלקים – יש את ההיתר למעסיק.

שושנה שטראוס: ההיתר אומר, אם אתה תרצה יום אחד עובד זר, תוכל להעסיק, יש רישיון לעובד.

שושנה שטראוס: יש עובדים שיש להם רישיונות, הם יכולים לעבור לפי בג"צ ממעסיק למעסיק כמו כל עובד בישראל.

שושנה שטראוס: אתה גם יכול להזמין עובד חדש מחו"ל עם כל המורכבות של זה, ואדם מחליף – או אתה יכול לקבל מטב ישראלי, שיבוא לבית שלך בשעות מסוימות ויעזור לך.

שושנה שטראוס: יש מעל 31 אלף מעסיקים שהם מעסיקים מטבים.

שושנה שטראוס: גם ישראלי שיש לו זכות להיתר, אבל הוא לא מממש היתר, הביטוח הלאומי נותן לו תוספת שעות, תוספת כסף כדי לעודד העסקת ישראלים.

שושנה שטראוס: לגבי הנושא של הפריפריה.

שושנה שטראוס: לפני כמה שנים, בעקבות הלחצים שעובדים לא רוצים להיות בפריפריה, עשו תקנות גיאוגרפיות.

שושנה שטראוס: עובד זר שמגיע מחו"ל, או אפילו פרסנו את זה על כל העובדים תמונת מצב.

שושנה שטראוס: כל עובד שהיה מועסק בפריפריה, וכל חדש שיגיע למטופל בפריפריה בדרום או בצפון, הוא חייב להישאר באותו אזור.

שושנה שטראוס: יש לו את הזכות לעבור בין מטופלים באותו אזור, אבל לא למקום אחר, אלא אם כן, הוא יישאר עם המטופל הנוכחי שלו עד שהמטופל נפטר.

שושנה שטראוס: ברגע שהוא מגלה את הנאמנות הזאת, נשאר עם המטופל בפריפריה עד לרגע האחרון, הוא יכול לעבור למרכז, למקום אחר.

שושנה שטראוס: אז הוא כבר מכיר את הפריפריה, יש לו חברים בפריפריה, אנחנו רואים שגם נשארים.

שושנה שטראוס: יש ועדת חריגים, אבל היא מאוד מצומצמת.

שושנה שטראוס: התקנות האלה היו בעקבות הבקשה, הלחץ הציבורי, וגם תוקנו בעקבות לחץ ציבורי.

שושנה שטראוס: אנחנו חושבים שזה נותן פתרון טוב.

שושנה שטראוס: יש לנו ועדה הומניטרית, כמו שאמרנו, נותן מעמד לעובדים זרים לסיעוד שלא יכולים לעבוד באופן חוקי, אנחנו מנסים לתת העדפות גם לפריפריה וגם למטופלים הקשים ביותר.

מיכל דבורצקי: אם באמת קיימת בעיה מהותית כרגע של היצע מול ביקוש, אז גם בקצוות היא חריפה יותר.

מיכל דבורצקי: כשאנחנו מדברים על קצוות, אנחנו מדברים גם על הפריפריה וגם על אזרחים ותיקים, היותר מבוגרים, הדמנטיים, החולים האונקולוגים, וכן הלאה וכן הלאה.

מיכל דבורצקי: זוג בבית ששניהם זקוקים לעובד זר.

מיכל דבורצקי: ככל שהבעיה היא יותר קשה, אז הרבה יותר קשה למצוא עובד זר.

מיכל דבורצקי: צריך לזכור גם כאשר השמיים פתוחים, ואפשר היום להביא, התהליכים לוקחים הרבה יותר זמן מהעבר.

מיכל דבורצקי: בכל זאת, אין מה לעשות, פעם תוך חודש מהרגע שהגשת את הבקשה, יכולת לקבל עובד זר.

מיכל דבורצקי: היום זה יכול לקחת גם שלושה חודשים.

מיכל דבורצקי: צריך לזכור בתקופה הזאת הנטל הוא על המשפחות, שלושה חודשים משפחות שלא רואים את הבית.

מיכל דבורצקי: אימהות לילדים קטנים וכו' שלא רואות את הבית.

מיכל דבורצקי: הן יום יום נמצאות בבית הורים.

מיכל דבורצקי: מאוד מורכב גם רגשית וגם כלכלית.

מיכל דבורצקי: אנשים צעירים שעוזבים את העבודה, לא יכולים להמשיך אותה.

מיכל דבורצקי: צריך להבין את המורכבות של הסיטואציה, אפשר להגיד חודש, אז חודש.

מיכל דבורצקי: זה לא שלושה חודשים שיש לך אירוע כזה, ואתה צריך לעזוב הכול – כל אחד מאיתנו היה עוזב הכול להיות עם ההורים שלו.

מיכל דבורצקי: זה אירוע שמשבש חיים בצורה דרמטית.

מיכל דבורצקי: יש עוד הרבה היבטים, ואני אגיד רק על הוועדה ההומניטרית, שבאמת, כל החריגים יכולים להגיע לוועדה הומניטרית.

מיכל דבורצקי: לוועדה קוראים ועדה הומניטרית, האזרחים הוותיקים חושבים באמת שזו ועדה שהם יכתבו בה את כל הסיפור, ובאמת, משקיעים בזה הרבה זמן, בסוף יש קריטריונים מאוד קריטיים של שחור לבן.

מיכל דבורצקי: אני אומרת יש מתח, אם אתה יכול בכלל להגיע לוועדה.

מיכל דבורצקי: רוב האזרחים הוותיקים בכלל לא מגיעים לוועדה.

משה נקש: לא.

משה נקש: מיכל, זה לא נכון.

שושנה שטראוס: העניין הוא לתת מענים לאנשים הכי קשים, ולמנוע עזיבה של מטופלים קשים לפני פטירתם.

מיכל דבורצקי: אנשים שפונים לוועדה, יש רבים שלא עוברים את תנאי הסף, בכלל לא מגיעים לוועדה.

מיכל דבורצקי: אני לא נכנסת כרגע למה.

מיכל דבורצקי: יש הרבה מאוד משפחות שמגישות לעובדים הזרים שלהם, והם לא עוברים את תנאי הסף.

מיכל דבורצקי: ומבחינתם בכלל הם מסתכלים על האירוע אחרת ממה שהמדינה מסתכלת – זה אחד.

מיכל דבורצקי: שנית, יש לנו שם גם סיפורים מאוד כואבים שלא מגיעים ולא עוברים, וצריך לתת על זה את הדעת שוב, במיוחד בתקופה שבה אנחנו נמצאים כרגע.

עינבל משש: אני מסכימה איתך.

עינבל משש: ליבי יוצא על כל אחד שנדחה כמובן בין בתנאי הסף, ובין בתוך הוועדה.

עינבל משש: מקצתם נדחקים בתוך הוועדה.

עינבל משש: אבל באמת לתנאי הסף יש רציונל ברור וחשוב בחקיקה, אנחנו כן מאמינים שתנאי הסף האלה, בסופו של יום, נועדו להבטיח את התנאים הטובים ביותר עבור המטופלים הסיעודיים.

עינבל משש: אני בהחלט מזדהה עם התחושות של מי שנדחה אם הוא לא עמד בתנאי הסף, כי העובד בישראל למשל 20 שנה, או אם העובד שלוש שנים לא הועסק בענף הסיעוד, ויש עוד כל מיני כללים אחרים, או שהוא לא התמיד אצל מטופל סיעודי.

עינבל משש: יש לזה איזשהו רציונל, אני בהחלט מבינה את התחושה המאוד קשה של מי שנדחה.

מיכל דבורצקי: יש רציונל, אנחנו גם בינינו בשיחות רבות.

מיכל דבורצקי: רק כאשר בסוף כשאתה מסתכל על האירוע המשפחתי, זה מאוד קשה.

מיכל דבורצקי: ולכן, גם בשיחות בינינו, אני חייבת להגיד שיש שותפות, ויש גמישות, ועכשיו אנחנו מנסים לחשוב על איזושהי חשיבה על קבוצות ספציפיות שאולי כן מדלג מישהו בשנה הזאת.

מיכל דבורצקי: אבל במציאות היומיומית הכואבת זה המצב.

אבתיסאם מראענה: מה ההרכב של הוועדה ההומניטרית?

עינבל משש: כמובן, ההרכב שלה הוא מוסדר בחוק.

עינבל משש: יש יושב-ראש ועדה שהוא עורך-דין, והוא כמובן יכול לשמש כשופט שלום לפי הכללים.

עינבל משש: וכמובן, חברים בה גורמי מקצוע מתוך הרשות.

עינבל משש: חברים בה מנהל אגף ההיתרים.

עינבל משש: חברה בה עובדת הסוציאלית של המפקחת הארצית על הלשכות הפרטיות.

עינבל משש: חבר בה נציג בכיר שהוא סגן ראש מינהל ביקורת גבולות.

עינבל משש: חברי הוועדה דנים כמובן בכל תיק שעונה על תנאי הסף ומגיע אל תוך הוועדה.

עינבל משש: דנים בה בכובד ראש, ומסתכלים על המצוקות ששוטחים ציבור המטופלים.

עינבל משש: אנחנו קוראים הכול, ובוחנים באמת בעיניים מקלות אני יכולה לומר למי שנכנס בוועדה.

עינבל משש: מבחינת נתונים, גברתי.

עינבל משש: מי שהגיש לוועדה ונדחה על הסעף ב-2021, זה מעודכן לאמצע יולי, זה כ-600 עובדים זרים שנדחו בוועדה, ואושרו כ-1,500 כפי שאמרנו.

אבתיסאם מראענה: מה עושים עם ה-600 שנדחו?

אבתיסאם מראענה: מה הפתרונות?

עינבל משש: ה-600 שנדחו, הם חוסים תחת אותה הודעה של שרת הפנים על תקופת ההיערכות עד ה-31 לאוקטובר 2021, בשלב זה.

עינבל משש: בנוסף, חשוב לציין, יש הבחנה בין מטופלים קשים, לבין סיעודיים.

עינבל משש: אלה שנדחו, הם יכולים אם הם בטווח של בין 8 ל-13 שנים, הם יכולים לתת מענה אצל נכים קשים, ואז הוועדה כמובן תאשר אותם.

יסמין פרידמן: למה?

יסמין פרידמן: למה לא לשלם קצת יותר לאנשים שהולכים לעבוד?

משה נקש: אני אסביר לך.

משה נקש: הם המטופלים שבבדיקות שעשינו היה להם הכי קשה למצוא עובדים זרים.

משה נקש: אנחנו רצינו לתת להם את הפתרונות ואת הפריבילגיות הנוספות מעבר לפריבילגיות שנתנו לכל העובדים הזרים.

יסמין פרידמן: אין בעיה.

יסמין פרידמן: אתה חושב על המטופלים שזה בסדר, אבל יש עוד צד פה.

יסמין פרידמן: אתה לא צריך להעניש מישהו שבא ונתן שירות, וטיפל בהורים שלנו.

יסמין פרידמן: הוא טיפל כהלכה בהורים שלנו - אז עכשיו, בשביל להשאיר אותו - אתה רוצה להישאר, אין בעיה, בוא תעבוד אבל יותר קשה באותו שכר.

יסמין פרידמן: אני אומרת, בואו טיפה ננסה לצאת מהקופסא, ונכון שאני באמת חדשה, וזה ייראה לכם תמימות.

יסמין פרידמן: אבל אני אומרת בוא נצא קצת מהקופסא.

יסמין פרידמן: אם יש לנו מקרים של עובדים זרים שלא רוצים להגיע לפריפריה, ולא רוצים להגיע לטפל בעובדים קשים, אולי אם נעלה להם את השכר הם כן ירצו.

יסמין פרידמן: אולי נחשוב על משהו קצת אחר, ולא כסוג של עונש.

אבתיסאם מראענה: הדיון שלנו לא מתמקד בעובדים זרים והזכויות שלהם והמצוקות שלהם.

יסמין פרידמן: אבל זה אחד תלוי בשני.

אבתיסאם מראענה: אני מסכימה איתך.

אבתיסאם מראענה: כרגע, מה לעשות, הוועדה הזאת יש בה כל כך הרבה מורכבות, והמורכבות הזו בשביל שיהיה לנו סדר, ונוכל לקבל את כל הנתונים, ונוכל באמת לקיים ישיבות, ההחלטה בכובד ראש של כל הוועדה, שנוכל קודם כל לעשות סדר באוכלוסיות, שלא התנגשו אחד באחד.

אבתיסאם מראענה: כי אם נתחיל עכשיו שזה התנגש בזה, המטופלים והמטפלים - אנחנו לא נצא מהסיפור.

אבתיסאם מראענה: לאט, לאט, אנחנו בוחנים ומשקיפים על כל התמונה, ואחר כך אנחנו נבין מה עושים.

אבתיסאם מראענה: אני אתן ליהודה דורון.

אבתיסאם מראענה: להגיד דברים.

אבתיסאם מראענה: אתה מארגון נכי הפוליו.

יהודה דורון: כן.

יהודה דורון: וארגון איל"ה – ארגון לרווחת הנכים בישראל.

יהודה דורון: אני נכה פוליו, נפגעתי בשנות ה-50', כתוצאה מזריקה, עברנו מדורי גיהינום בניסויים בבני אדם שנעשו במדינה.

יהודה דורון: מתוך 12 אלף ילדים, נשארו 2,000 ילדים, כל היתר נפטרו כתוצאה מהניסויים שנעשו עליהם.

יהודה דורון: בעקבות כך, אנחנו מקבלים פיצוי מעבר לקיצבה, כדי שיוכלו להתמודד עם כל הבעיות שיש להם.

יהודה דורון: אני פעיל משנת 1977 בקרב הנכים פה בכנסת, עם כל התקנות והתיקונים.

יהודה דורון: ידידיי מרשות האוכלוסין מכירים אותי טוב.

יהודה דורון: הגשנו הרבה בג"צים בנושא העסקת עובד זר שהעובד לא יכול לדרוש מנוחה וחופשות כמו ששוטר לא יכול.

יהודה דורון: זה עבר בבג"צ ואושר.

יהודה דורון: ולכן, הסכום שמקבל עובד זר, כולל בתוכו את ה-24 שעות, את כל הדברים.

יהודה דורון: יש לנו להלין על כל נושא התשלומים שהמדינה, שאתם פה בכנסת מחוקקים ורוצים להיות נחמדים עם העובד הזר, ומטילים עלינו פנסיה, וכל מיני מטלות.

אבתיסאם מראענה: אני לא מסכימה.

אבתיסאם מראענה: אני אמקד את הדיון.

אבתיסאם מראענה: תחזור למיקוד.

אבתיסאם מראענה: אנחנו לא נתחיל פה לנשל מהעובדים והעובדים הזרים את הזכויות שלהם.

אבתיסאם מראענה: תדבר על המצוקה של הסיעוד.

יהודה דורון: לא אמרתי לנשל את העובד הזר.

יהודה דורון: ההיפך, תנו לו כל דבר שהוא צריך.

אבתיסאם מראענה: אנחנו לא נותנים כרגע שום דבר, אנחנו גם לא לוקחות שום דבר.

אבתיסאם מראענה: דבר על המצוקה מבלי לקחת מהאחר.

אבתיסאם מראענה: בוא דבר על המצוקה שלכם.

אבתיסאם מראענה: זה מה שאני רוצה שאתה תתמקד בו.

יהודה דורון: יש הרבה נכים שמתקשים לעמוד בתשלומים לעובדים הזרים, והם לפעמים לא משלמים חופשות ולא משלמים את מה שצריך.

יהודה דורון: ולכן, העובד הזר שמגיע לתקופה שהוא צריך לעזוב, מגיש משפטים נגד הנכה עם "קו לעובד".

יהודה דורון: אני אומר לכם עכשיו, יש לי סכומים כאלה כרגע - 150 עד 200 אלף שקל לשלם לעובד הזר אחרי 15 שנה שהוא עובד אצלו, 12 שנה שהוא עובד אצלו, וכל המטלות שהוא לא שילם, נופל עליו.

יהודה דורון: אותו נכה לא יכול לעמוד בזה.

יהודה דורון: נכים מוכרים את הבתים כדי לשלם.

יהודה דורון: בבתי משפט לא עושים חשבון, הנכה חייב לשלם את השכר, את כל התנאים לעובד הזר.

אבתיסאם מראענה: למה התנאים של העובד הזר לא שולמו?

אבתיסאם מראענה: סליחה על השאלה.

יהודה דורון: כי אין לו את האמצעים.

יהודה דורון: אם אדם חי מ-3,700 שקל ומקבל רק 5,000 עבור החזקת המטפל, אותו דבר הזקן, אז מאיפה יהיה לו לשלם את כל התוספות?

אבתיסאם מראענה: נעלה את הסוגיה.

אבתיסאם מראענה: נמצאים פה מהביטוח הלאומי.

אבתיסאם מראענה: תודה רבה.

יהודה דורון: אני, למשל, מחפש עובד כבר הרבה זמן.

יהודה דורון: לא מצאתי עובדים פנויים.

יהודה דורון: מצאתי עובד שעובד 10 שנים, באתי וביקשתי לקחת אותו אליי.

יהודה דורון: לא, אתה לא יכול לקבל את העובד הזה.

יהודה דורון: אם היית נכה צעיר בנכות הקשה שלך היית יכול לקבל.

יהודה דורון: אבל היות ועברת את הגיל - אתה לא יכול לקבל.

יהודה דורון: פניתי לכמה גורמים במשרד, וקיבלתי את התשובה הזאת.

יהודה דורון: זאת אומרת, אדם שעבר את הגיל, לא יכול לקבל עובד שעבר את שנות העבודה שקבעו בחוק בתקנות.

יהודה דורון: אני בא ואומר, אני רוצה לקבל את אותו עובד.

יהודה דורון: אני רואה שהוא עובד טוב, רוצה לקחת אותו, לא יכול לקחת אותו.

יהודה דורון: היום אני נמצא בלי עובד.

יהודה דורון: הגשתי בקשה לקבל עובדת מחו"ל.

יהודה דורון: יש קורונה, אמרתי אני לא אביא כדי להדביק את הילד שלי.

יהודה דורון: לא רוצה להדביק אותו, אני לא לוקח מחו"ל, אני רוצה לקחת מהארץ.

יהודה דורון: דבר שני, יש תופעה שהעובדים הזרים ביום החופשי הולכים ונפגשים יחד, לא כולם מחוסנים.

יהודה דורון: יש נכים עם ניוון שרירים, עם מחלות מאוד קשות, נשימתיות, ואותם נכים פונים אליי ובוכים, אנחנו פוחדים שהוא ידביק אותנו, אנחנו נמות.

יהודה דורון: מה עושים עם הדברים האלה?

יהודה דורון: חבר'ה, תחשבו מה יעשה אותו נכה מסכן?

אבתיסאם מראענה: תודה.

אבתיסאם מראענה: אני רוצה לקבל תגובה של משרד הבריאות.

צפי הלל  דיאמנט: אני אחות אחראית באגף הגריאטריה במשרד הבריאות.

צפי הלל  דיאמנט: יש הבדל מאוד בולט בין הסיעוד הביתי לסיעוד במוסדות.

צפי הלל  דיאמנט: הסיעוד במוסדות זה תהליך בעצם חדש, בעקבות החלטת ממשלה שהתקבלה, נחתמו הסכמים בילטרליים עם גיאוגרפיה ונפאל להבאת 2,500 עובדים זרים, 2,000 למוסדות הסיעוד, ו-500 למוסדות הרווחה.

צפי הלל  דיאמנט: התהליך נעשה בשיתוף נציגי המשרדים שנמצאים כאן ותודתי על כך, כי התהליך היה מהיר מאוד, הוא נעשה בזום כי לא יכולנו לנסוע בגלל מגפת הקורונה.

אבתיסאם מראענה: איזה תהליך בזום?

אבתיסאם מראענה: מה זה אומר מראיינים את העובדות והעובדים בזום?

צפי הלל  דיאמנט: תהליך חתימת ההסכמים, המשא ומתן.

צפי הלל  דיאמנט: המשא ומתן עם המדינות נעשה בשיתוף משרד החוץ שלא נמצאים כאן, אבל היה תהליך מאוד מזורז.

צפי הלל  דיאמנט: ראוי לציון ולהוקרה לכל מי שהשתתף בתהליך.

צפי הלל  דיאמנט: ההסכמים נחתמו.

צפי הלל  דיאמנט: גם בנפאל וגם בגיאורגיה יש כרגע תחלואה אדירה, הם מאוד מתקשים לגייס עובדים.

צפי הלל  דיאמנט: אני מבדילה לחלוטין בין העובדים שאמורים להגיע למוסדות הסיעוד, שזה תהליך חדש לחלוטין, לבין העובדים בסיעוד הביתי שזה נושא אחר שהוא לא בסמכות משרד הבריאות.

אבתיסאם מראענה: נחתמו ההסכמים הבילטרליים והתהליך היה מצוין, היה מאוד מהיר, והיה זום והכול טוב ויפה.

אבתיסאם מראענה: העובדים והעובדים הגיעו?

צפי הלל  דיאמנט: העובדות והעובדים לא הגיעו, כי כרגע במדינות המוצא יש תחלואה אדירה והם מתקשים לגייס עובדים.

אבתיסאם מראענה: את יכולה לספר מה תמונת המצב במוסדות?

צפי הלל  דיאמנט: במוסדות הסיעודיים יש לנו כ-260 עובדים סיעודיים במדינה, בהם אמורים לעבוד כ-9,000 עובדים.

צפי הלל  דיאמנט: אני יודעת שנציגי הארגונים טוענים שחסרים להם 6,000 עובדים, אבל זה לא משהו שאנחנו מוצאים בבקרות.

צפי הלל  דיאמנט: חסרים עובדים.

צפי הלל  דיאמנט: קשה לגייס עובדים.

צפי הלל  דיאמנט: זו עבודה שהיא שלא מוערכת ולא מתוגמלת מספיק.

צפי הלל  דיאמנט: לפי מה שאנחנו מוצאים בבקרות שלנו, החוסר של כ-2,500 עובדים, זה עדיין חוסר משמעותי מתוך 9,000.

יסמין פרידמן: ישראלים עובדים במוסדות?

צפי הלל  דיאמנט: מעטים.

צפי הלל  דיאמנט: מי שעובד בפועל במוסדות, ואת זה אנחנו רואים זה מעט ישראלים.

צפי הלל  דיאמנט: לא מעט, והמוסדות מסרבים לתת לנו את המידע הזה, אז אני לא יכולה לתת מספרים מדויקים.

אבתיסאם מראענה: למה?

צפי הלל  דיאמנט: כי הם טוענים שאם הם יספרו לנו על עובדים זרים חסרי מעמד שעובדים אצלם, יהיה איזשהו סוג של מלשינון, ואם ייקחו אותם, אז לא יהיה להם מי שיעבוד.

צפי הלל  דיאמנט: זה לא נכון, בגלל שרשות האוכלוסין וההגירה עובדים איתנו בשיתוף פעולה, והם מאוד משתדלים לבוא לקראתנו.

צפי הלל  דיאמנט: המהלך שהיה במהלך הקורונה כדי לא לאכוף, ראוי לציון ולתודה.

צפי הלל  דיאמנט: אבל חלק גדול מהעובדים שעובדים במוסדות הסיעודיים הם עובדים שהם חסרי מעמד שהם מוכנים לעבוד בעבודה הזאת.

אבתיסאם מראענה: אני לא מצליחה להבין למה לא מסדירים את המעמד שלהם?

אבתיסאם מראענה: אם האנשים כבר עובדים, למה לא מסדירים להם את המעמד?

אבתיסאם מראענה: למה זו סוגיה שהיא כל כך סבוכה, אני לא מצליחה להבין את זה.

עינבל משש: גברתי, יש כמה אוכלוסיות.

עינבל משש: חלק מהעובדים שעובדים במוסדות הסיעוד, אני מניחה לפי המידע שהוצג לנו, הם אותם אלו שהסתננו לישראל בעבר, אותם אפשר להעסיק, יש להם רישיון, והם מסוג ס2א/5, הוא מאפשר להם לעבוד, ואין שום בעיה כרגע להעסיק אותם, כמובן, בהתאם לחוק ועם כל הזכויות הנדרשות על-פי חוק.

עינבל משש: יש קבוצה של עובדים ששוהה פה באופן לא חוקי, ייתכן שהם מועסקים במוסדות סיעוד.

עינבל משש: אני רק אומר שאנחנו בשיח מתמיד ורציף עם ארגון בתי האבות, ועם כל הנציגים שלהם.

עינבל משש: יש כרגע גם מדיניות של אי אכיפה במוסדות הסיעוד שהיא בתוקף עד סוף ספטמבר, וכמובן שהיא תיבחן.

עינבל משש: ומועסקים כמובן יש בענף מוסדות הסיעוד.

עינבל משש: יש מכסה של עובדים פלסטינים.

אבתיסאם מראענה: אין לי ניסוחים משפטיים בשביל להגדיר את מה שאת בעצם מספרת.

אבתיסאם מראענה: אבל הסיפור שאת מספרת אותו, מתמונת המצב, בעצם מועסקים עובדים ועובדים במוסדות סיעוד שהם לא חוקיים במדינת ישראל, חלקם, לא כולם, המוסדות עצמם לא רוצים לדווח עליהם.

אבתיסאם מראענה: אני אציג איך שהתמונה מצטיירת לי כבן-אדם שנחשף לסוגיה הזאת.

אבתיסאם מראענה: בעצם, כל הזכויות שלהם כעובדים, אין להם שום זכויות.

אבתיסאם מראענה: איזה זכויות כשהוא עובד לא חוקי?

אבתיסאם מראענה: הוא לא חוקי, לא מדווח.

אבתיסאם מראענה: איזה זכויות יש לעובד הזה?

שיר לב רן: כל זכויות יחסי העבודה קיימות ללא קשר לשאלת החוקיות.

אבתיסאם מראענה: יש לו ביטוח בריאות?

אבתיסאם מראענה: הכול.

צפי הלל  דיאמנט: המעסיק מחויב לעשות לו ביטוח בריאות.

צפי הלל  דיאמנט: חברת הביטוח לא הולכת ובודקת את חוקיות ההימצאות של העובד.

צפי הלל  דיאמנט: אם המעסיק רוצה להעסיק עובד, הוא חייב לבטח אותו בביטוח בריאות – זו חובה שחלה עליו.

אבתיסאם מראענה: אז בעצם איך יכול להיות שאין לכם את הנתונים האלה?

אבתיסאם מראענה: הנתונים של אותו עובד לא חוקי, הוא נמצא במאגר של משרד הבריאות.

צפי הלל  דיאמנט: אנחנו לא יכולים לקבל נתונים על העובדים בגלל הייעוץ המשפטי שאנחנו קיבלנו.

צפי הלל  דיאמנט: אנחנו קיבלנו את הנתונים למשל על העובדים שצורכי חיסון.

צפי הלל  דיאמנט: אנחנו לא יכולים להשתמש בהם לצורכי בקרה ואכיפה בנתונים האלה.

יסמין פרידמן: ההיפך.

יסמין פרידמן: אני הייתי לוקחת את הנתונים האלה, הולכת למשרד הבריאות, אומרת - תסדירו להם את המעמד.

נעה בן שבת: משרד הבריאות ביקש את הנתונים בשביל לחסן את העובדים, ובשביל זה הוא קיבל את הנתונים.

נעה בן שבת: אבל הוא בעצם מנוע, בגלל שהוא קיבל אותם למטרה מסויימת, אז הוא לא יכול לעשות שימוש באותו מידע למטרות אחרות כדי לדעת כמה עובדים יש, מי העובדים.

אבתיסאם מראענה: רשות האוכלוסין לא יכולה לדרוש ממשרד הבריאות את הנתונים?

נעה בן שבת: אפילו משרד הבריאות עצמו, לצורכי בקרה שלו, כאילו יש איזה מחסום בגלל שהנתונים נמסרו לצורך החיסונים.

דינה דומיניץ: קיבלנו את הנתונים לצורכי חיסון, לצורכי מעקב תחלואה.

דינה דומיניץ: אנחנו לא יכולים להשתמש בנתונים האלה, למרות שהם קיימים אצלנו לצורכי בקרה ואכיפה.

נעה בן שבת: אתם לא יכולים לבקש את הנתונים לצורכי בקרה ואכיפה?

דינה דומיניץ: אנחנו יכולים לבקש, והתשובה שקיבלנו שאנחנו לא רשאים לקבל אותם.

אבתיסאם מראענה: לינא איתנו, ממשרד המשפטים.

אבתיסאם מראענה: את יכולה להסביר לנו את הסוגיה הזאת בבקשה?

לינא סאלם: לא.

לינא סאלם: זו סוגיה שלא עסקתי בה, אז היא לא הגיעה אליי בכלל.

לינא סאלם: אני רק יכולה בעצם להניח מה המענה שנקבל.

לינא סאלם: אבל ללא ספק, קודם כל, בנוגע לחברות ביטוח, אז כמובן מחברות פרטיות לא ניתן לקבל מהן את המידע.

לינא סאלם: אם זה בעצם מידע שעבר בין משרדי ממשלה, אז יש לבדוק בעצם את הנימוק שמלכתחילה המידע הזה ניתן.

לינא סאלם: ואם אני - - - נתונים, אז יש לבחון את הסוגיה הזאת מחדש.

לינא סאלם: אני בהחלט יכולה לבחון את זה, או לפחות לבדוק את זה.

לינא סאלם: אבל אני מבינה שהיועצת המשפטית מעודכנת.

נעה בן שבת: לא.

נעה בן שבת: אני לא מעודכנת.

נעה בן שבת: אני רק מניחה שזה הנימוק, יש לו היגיון.

נעה בן שבת: אם המידע נמסר למטרה מסוימת, אז יכול להיות שאי-אפשר להעביר אותו.

לינא סאלם: אבל אני לא חושבת שזה בכלל שאלה של מידע.

לינא סאלם: הסוגיה פה היא לא סוגיה של מידע.

שושנה שטראוס: אני יכולה להגיד בגדול שאנחנו ביררנו – יש חובה לשלם למסתננים סכום פיקדון בגין פיצויי פיטורין בפנסיה שלו, זה תחת אחריותנו.

שושנה שטראוס: ראינו שיש מעסיקים שמעסיקים מסתננים שהם בתחום הסיעוד, במוסדות הסיעוד בין 1,500 ל-1,800.

שושנה שטראוס: בין המעסיקים שבאמת משלמים פיקדון כמו שצריך, יש בסביבות 1,800 מסתננים מועסקים בבתי אבות.

שושנה שטראוס: מלבד זאת, יש מכסה של עד 1,000 עובדים פלסטינים שאפשר להעסיק בבתי אבות, והמוסדות מעסיקים רק בסביבות 600.

שושנה שטראוס: אנחנו מתארים לעצמנו תיירים שנשארו שלא כדין, עובדי סיעוד שעברו לשם, כל מיני אנשים במעמד שהתחתנו עם ישראלים, במעמדים אחרים שלא כדין, אז יש להם עובדים שעובדים שם עכשיו.

שושנה שטראוס: צפי אומרת שאין ישראלים שכמעט מועסקים, היא מתכוונת אולי לכוח עזר, אבל יש אחיות ופיזיותרפיסטיות, מזכירות, רופאים.

שושנה שטראוס: יש הרבה ישראלים מועסקים בבתי אבות.

שושנה שטראוס: אנחנו מדברים רק על כוח עזר.

נעה בן שבת: אני רוצה לדעת, האם כשהם מבקשים לקבל את אותם עובדים מחוץ לארץ, אותם מוסדות, למה הם לא צריכים באותה הזדמנות להגיד מי כוח האדם שעובד אצלם ומה הוא?

נעה בן שבת: זאת אומרת, חלק מהבקשה להבאת עובדים צריכה להגיד מה הנתונים הקיימים אצל אותם מוסדות, ואז תקבלו מידע, כי אחרת אתם אומרים שאתם מאשרים להם להביא עובדים מחוץ לארץ בלי שיש לכם תמונה לעובדים המועסקים בישראל.

צפי הלל  דיאמנט: אז ייתכן זה יהיה חלק מהנוהל לקבלת עובד זר שזה יהיה הצהרה על העובדים הנוכחים.

צפי הלל  דיאמנט: אבל כרגע הנוהל הוא בתהליכי כתיבה, בהחלט נשקול להכניס את הסעיף הזה.

יסמין פרידמן: אני משתגעת.

יסמין פרידמן: סליחה.

אבתיסאם מראענה: סליחה, חברתי, תברכי על זה שדברים צפים וזה נהדר.

אבתיסאם מראענה: צריך יהיה לקחת את זה בטוב, כי אנחנו מאפשרות שהדבר ייצא החוצה.

יסמין פרידמן: אני מנסה להבין איך פותרים, כי זה נראה לי פשוט סוגיה.

יסמין פרידמן: יש 14,000 אנשים בלי אישור בארץ ובכל זאת ממשיכים להביא מבחוץ במקום להסדיר מעמד.

אלכס פרידמן: סליחה שאני מתפרץ, אני חייב לענות לך, סליחה שאני מתפרץ.

אלכס פרידמן: ישבתי בשקט.

אלכס פרידמן: חשוב להבין שזאת הבעיה הגדולה.

אבתיסאם מראענה: בבקשה, תציג את עצמך.

אלכס פרידמן: אני יושב-ראש "נכה לא חצי בן-אדם".

אלכס פרידמן: אני רוצה להסביר.

אלכס פרידמן: זאת הבעיה המרכזית של הנכים עם מוגבלות, וגם קשישים.

אלכס פרידמן: עובדים רובם אלה שלא חוקיים מעדיף לעבוד בחוץ בצורה לא חוקית, הם לא מחפשים לעבוד עם מטופלים.

אלכס פרידמן: בחוץ הם מרוויחים פי שתיים ולפעמים פי שלוש.

אלכס פרידמן: אני מכיר המון אנשים, כולל חברי כנסת שפשוט יש להם עוזרים בבית, אותם עובדים לא חוקיים מנקים בתים.

יסמין פרידמן: זאת אומרת, אתה אומר שאנשים מגיעים לכאן על מה שנקרא ויזה, כדי לעבוד פה בסיעוד.

יסמין פרידמן: אחרי כמה זמן נעלמים ועובדים במקצוע אחר.

יסמין פרידמן: הבנתי.

אלכס פרידמן: למעשה, זה אפילו יותר גרוע.

אלכס פרידמן: אנחנו מדברים על 14,000 שאנחנו יודעים שהם לא מועסקים אבל יש גם קבוצה שאיכשהו מקבלת ויזה - - - רשומה אצל מטופל מסוים, וגם אותם אנשים עובדים בחוץ, לפעמים בסיוע של אנשים עם מוגבלות שפשוט מתחלקים בכסף, ולמעשה, המספר הרבה יותר גדול.

אלכס פרידמן: ולכן, זאת הבעיה הגדולה.

יסמין פרידמן: זאת אומרת, אם אני מבינה נכון, רוב ה-14,000 האנשים האלה, זה אנשים שהגיעו, היו צריכים להיות עם מוגבלים ופשוט נעלמו.

משה נקש: כל ה-14,000 הגיעו לסיעוד ביתי.

משה נקש: זה עובדים שנכנסו כעובדי סיעוד, והם עכשיו בסטטוס לא חוקי.

יסמין פרידמן: והם לא רוצים יותר לעבוד בסיעוד ביתי?

אלכס פרידמן: ברור שבתוכם יש קבוצה – אני אישית לאחרונה מעסיק אדם שבחוץ לא הצליח למצוא עבודה הרבה זמן.

אלכס פרידמן: ברור שיש גם כאלה.

אלכס פרידמן: אבל רוב האנשים הללו מעדיפים לעבוד בחוץ בצורה לא חוקית במסעדות, בניקיונות.

אלכס פרידמן: ועוד פעם, לא רק ה-14,000, יש יותר שעושים עבודה שחורה.

יסמין פרידמן: אבל מצד שני אם נמשיך להכניס, נמשיך, נמשיך, המספרים האלה יגדלו.

יסמין פרידמן: ה-14,000 האלה תוך 10 שנים יהיו 50,000.

משה נקש: בגלל זה אנחנו תמיד מנסים לווסת לאזן ולהכניס למי שבאמת רוצה, צריך להעסיק עובד זר, אנחנו מנסים לעזור לו, ולעשות כל מה שניתן כדי לאפשר לו להכניס עובדים זרים שיבואו לעבוד בסיעוד.

משה נקש: לכן עשינו - - - בילטרליים אם תרצי, עינבל יכולה להרחיב על זה, גם בענף הסיעוד שהמנגנון הוא שונה, שהעובדים יש להם מחוייבות יותר גדולה.

משה נקש: הם באו בהסכם של מדינה מול מדינה, זה מצב שהוא שונה ממה שהיה עד עכשיו.

אלכס פרידמן: אני התייחסתי לסוגיה הספציפית הזאת, אבל אם תרשי לי להרחיב.

אלכס פרידמן: הנושא של עובדים הזרים, הוא לא מהשנה האחרונה.

אלכס פרידמן: אם אני אתחיל למנות את כל הבעיות, אנחנו לא נסיים עד מחר.

אלכס פרידמן: האחד - הקושי בלמצוא עובדים שדיברנו על זה.

אלכס פרידמן: יהודה דיבר על הקושי הכלכלי.

אלכס פרידמן: נכה, ברמה הגבוהה ביותר מקבל היום תשואה של 5,300 שקלים, שתביני.

אלכס פרידמן: העלות בפועל הוא שכר מינימום.

אלכס פרידמן: מותר להוריד סכום מסוים כשלא מורידים עקב הקשיים בלמצוא עובד, ואז יש שבתות, שאנחנו מחויבים 360 שקלים כל שבת, פיצויים, חופשה.

אלכס פרידמן: פיצויים – יהודה דיבר על זה.

אלכס פרידמן: אחרי 10 שנים, אנחנו מגיעים לזה שאדם עם מוגבלות שמתקיים מקצבת נכות, צריך לשלם 50, 60, 70 אלף שקל.

אלכס פרידמן: העניין הזה הוא דבר שבנורמה.

אלכס פרידמן: מאיפה אדם אמור להביא את הסכום הזה?

אלכס פרידמן: כל הנושא הביורוקרטי למשל.

אלכס פרידמן: אנחנו רואים פה המון אנשים נהדרים, אבל יש פה את רשות האוכלוסין, יש פה את המשרד לשוויון חברתי, משרד הכלכלה, הכול איכשהו מפוזר פה ושם.

אלכס פרידמן: דיברנו פה על אישור עקרוני להיתר, למה צריך לעשות את זה.

אלכס פרידמן: אם אני מוכר בביטוח לאומי, למה אני צריך לפנות למשרד הפנים כדי להוציא היתר להעסקת עובד זר?

אלכס פרידמן: זה עולה כסף וצריך לחדש אותו, קודם, פעם בארבע שנים, אחר כך זה כל שנה.

משה נקש: בעבר, ההיתרים שלנו היו לשנה, צריך לשלם כל שנה אגרה, אחת הסיבות שהארכנו את תקופת ההיתרים לארבע שנים זה העניין הזה, אבל נכון, הרישיון של העובד צריך כל שנה.

אלכס פרידמן: זה הסעיף הבא, אני בדיוק בתהליך של רישום העובד שלי.

אלכס פרידמן: שילמתי עכשיו 175 שקלים, סכום שאני צריך לשלם אותו כל שנה, ועוד ועוד.

אלכס פרידמן: זה ביטוח בריאות.

אלכס פרידמן: זה לשכות פרטיות, תאגידים, ביטוח לאומי.

אלכס פרידמן: למה אם אני מקבל קצבה מביטוח לאומי, צריך לשלם לביטוח לאומי?

אלכס פרידמן: זה משהו שהוא בלתי נסבל.

אלכס פרידמן: אנחנו בארגון "נכה לא חצי בן אדם", ב-2018, התחלנו לעסוק בנושא.

אלכס פרידמן: קודם כל נתנו פתרון מיידי לנושא הכלכלי, אנחנו הכפלנו להם את הקצבה, וניתן מענקים במסגרת החוק הקרוב, זה הופך להיות קבוע.

אלכס פרידמן: יש גם ניסיון להרחיב את זה, ולתת קצבה כפולה למי שמעסיק שני מטפלים בפועל.

אלכס פרידמן: אבל המטרה העיקרית היא בעצם לעשות תוכנית שבה כל הרופאים פה יהיו מרוכזים בגוף אחד.

אלכס פרידמן: ונטל העסקה של העובד יירד מהאדם המוגבל בעצמו.

אבתיסאם מראענה: למי אתה מציע שהוא יעבור?

אלכס פרידמן: זה משהו שצריך לדון פה.

אלכס פרידמן: את יודעת שאני מברך על הוועדה הזאת.

אלכס פרידמן: ישבנו ויחד עם קבוצה של נכים קשים מאוד, בהובלתו של ברק שנמצא איתנו בזום, שהוביל את הנושא הזה.

אלכס פרידמן: מטעמנו גיבשנו תכנית שהיום עומדת על תשעה עמודים, היא מונחת לפניכם שמציפה את כל הבעיות שהצלחנו להעביר, בדגש על הסיעוד הביתי כמובן, כולל פתרונות מוצעים.

אלכס פרידמן: בכל אופן, אני דיברתי על הבעיות של המטופלים, גם המטפלים יש להם המון בעיות.

אלכס פרידמן: את בטח לא יודעת, גובים מהם עשרות אלפי דולרים בשביל להגיע לארץ.

אלכס פרידמן: יוצא מצב שבסוף מגיעים לפה עובדים שלא הכי ישרים, לא הכי טובים.

אלכס פרידמן: גם פה בארץ עושים קומבינות וכל מיני דברים ולא חסר.

אלכס פרידמן: ולכן, המטרה היא באמת להסדיר את כל הנושא הזה.

אלכס פרידמן: אני פונה לוועדה, אני סומך עליך, יושבת ראש הוועדה בנושא הזה.

אבתיסאם מראענה: אני סומכת עליך, יקירי.

אלכס פרידמן: אנחנו נעשה פה עבודה על מנת שגם למטפלים, גם למטופלים יהיה טוב, ויהיה הרבה יותר פשוט.

אלכס פרידמן: נשמח עם תתני זכות דיבור לברק.

אבתיסאם מראענה: העלית כאן שתי שאלות מהותיות שאני חושבת שאפשר לפנות אותן לזום לביטוח הלאומי.

אבתיסאם מראענה: בבקשה, ביטוח לאומי, מנהלת אגף.

אורנה זמיר: שלום, אני אורנה זמיר, אני מנהלת את אגף סיעוד בביטוח לאומי.

אורנה זמיר: הדברים שהעלה הדובר הם קשורים יותר לאלה שזכאים לשר"ם, והעולם הוא מאוד שונה בין שני המצבים.

אורנה זמיר: בשר"ם, האנשים מקבלים סכום של כסף, והם צריכים להסתדר איתו, או משתדלים להסתדר איתו כמיטב יכולתם.

אורנה זמיר: בסיעוד יש את העניין שאנחנו נותנים יחידות לפי רמת התפקוד.

אורנה זמיר: חלק מהזכאים יכולים להעסיק את העובד הזר בהעסקה מקבילה עם חברות סיעוד, חלק יכולים לקחת את הכול בגמלה בכסף.

אורנה זמיר: מבחינת המחסור בעובדים זרים, בשנה האחרונה של הקורונה, והבעיות שהיו בשנה האחרונה, גם בקרב הזכאים שלנו היו תלונות על מחסור בעובדים זרים.

אורנה זמיר: חלק מהם לקחו עובדים, כנראה שהם לא חוקיים, כי אין מה שנקרא ציוות.

אורנה זמיר: אנחנו טוענים עם רשות ההגירה באמצעות ממשקים שאנחנו יודעים שהעובד הזר רשום בתאגיד כדין, זה אומר שהוא שוהה בארץ כדין, ואז יש מה שנקרא ציוות.

אורנה זמיר: לאלה אנחנו בימים כתיקונם, מעבירים את הגמלה או באמצעות חברת הסיעוד ישירות לזכאי רק לאלה שיש להם ציוות.

אורנה זמיר: בשנה האחרונה של הקורונה, בגלל המדיניות של רשות ההגירה, לאפשר גם לאלה שאינם נמצאים בארץ כדין לעבוד, ולהיות אי האכיפה, אז אנחנו שילמנו גמלאות גם למי שלא היה בו ציוות ואנחנו נמשיך לעשות את זה לכל התקופה עכשיו שהם האריכו את השהות בארץ, זאת אומרת תקופת ההתארגנות.

אורנה זמיר: אחרי תקופת ההתארגנות, אנחנו חוששים שיהיו הרבה אנשים שלא הצליחו להתארגן במהלך התקופה הזאת ואנחנו לא יודעים מה יקרה אחרי זה, כי אחרי זה אנחנו לא נוכל לשלם למי שאין ציוות.

אורנה זמיר: הבעיות המרכזיות שיש לנו בנושא של עובדים זרים מעבר לשאלת המחסור, אלה שאלות שעולות בגלל העסקה המקבילה הזאת עם חברות הסיעוד, המשולש שהוא בעייתי – חברת הסיעוד, המשפחה והעובד הזר לא תמיד מביאה לדבירם טובים.

אורנה זמיר: בשר"ם זה לא קיים, הם מקבלים הכול בכסף.

אבתיסאם מראענה: תסבירי על המשולש הזה.

אורנה זמיר: בעצם, חוק סיעוד הוא לא נכתב עבור עובד זר, הוא נכתב עבור הזכאי שזקוק לעזרה.

אורנה זמיר: המדינה החליטה כמה היא עוזרת, והמקסימום שהיא נותנת עזרה, שזה 30 שעות בשבוע למי שלא עוסק עובד זר.

אורנה זמיר: בשבוע יש 168 שעות.

אורנה זמיר: מי שמעסיק עובד זר אז זה 26 שעות במקסימום.

אורנה זמיר: זה לא מכסה את כל ההוצאה.

אורנה זמיר: המדינה לא נותנת בעצם תשובה למי שבוחר להמשיך להישאר בביתו וזקוק לטיפול מאוד אינטנסיבי, זה על חשבונו.

אורנה זמיר: מי שזקוק לטיפול מאוד אינטנסיבי בישראל, אמור לעבוד למסגרת מוסדית, אם אין לו את הכסף לממן את העובד הזר, או מספר מטפלים ישראלים.

אבתיסאם מראענה: או שההכנסה שלו צריכה להיות גבוהה.

אורנה זמיר: אם יש לו מקורות, יכול להיות שיש לו גם הון צבור.

אורנה זמיר: יכול לקחת משכנתא הפוכה על הדירה שבה הוא גר - יש לפעמים דרכים לגשר.

אורנה זמיר: בכל מקרה, המדינה בשום שלב לא לקחה על עצמה התחייבות לתת מענה מלא לאנשים בביתם בשום שלב.

אורנה זמיר: בעצם, זה השיח.

אורנה זמיר: הציבור אומר אנחנו רוצים להמשיך להישאר בבית, ואנחנו רוצים שהמדינה תיקח על עצמה את האחריות למימון המלא של השירות בבית.

אורנה זמיר: רוצה להגיד עוד משהו.

אורנה זמיר: ברור שמבחינת איכות החיים, אין מחלוקת, אנשים מעדיפים להישאר בביתם, עם הסביבה המשפחתית שלהם, עם ההרגלים שלהם, עם ההתאמה של הטיפול בדיוק לצרכים שלהם.

אורנה זמיר: הסידור של עובד זר, הוא לתת מענה שהוא יותר זול מעובדים ישראלים, כי עובד ישראלי היה צריך להעסיק או לשאת בהוצאה של ארבעה עובדים בשבוע, בעוד שעובד זר זה עובד אחד, כך שזה הרבה יותר זול מעובדים ישראלים.

אורנה זמיר: בשביל לכסות 168 שעות בשבוע, היה צריך ארבע משרות של עובדים ישראליים.

אורנה זמיר: אנחנו עושים את זה עם עובדים זרים שאנחנו משלמים להם עלות של משרה אחת.

אורנה זמיר: חלק מהאנשים זקוקים לשני עובדים כי המצב שלהם הוא כל כך קשה שאי אפשר לצפות מעובד אחד גם אם הוא זר, להתמודד בעומס של עבודה בטיפול באותו בן אדם, זה נכון בעיקר לגבי המונשמים.

אורנה זמיר: העלויות של הוספת העובד האחד, כולל סופי שבוע, אז הם מגיעים ל-8,000 שקלים בחודש, זה ברור.

אורנה זמיר: צריך להחליף אותו בסופי שבוע.

אורנה זמיר: אם הוא נשאר בסופי שבוע, זה גם בעייתי, בעצם צריך לתת לאנשים יום מנוחה לעבוד 24 שעות ביממה, 365 ימים בשנה, וזה ייגמר בטוב, זה הימור.

אורנה זמיר: זה כמו לנסוע בלי חגורת בטיחות, זה לא בריא.

אורנה זמיר: כל הסידור שלנו הוא בעייתי.

אבתיסאם מראענה: מה את מציעה?

אורנה זמיר: מה אני מציעה?

אורנה זמיר: קודם כל זה קשה מה לומר.

אורנה זמיר: צריך קודם כל לעשות מה שאפשר כדי לדחוק את הצורך בעובדים זרים אצל אלה שיכולים להסתדר בינתיים ללא עובד זר.

אורנה זמיר: המדינה ניסתה לעשות את זה על ידי הגדלת מספר השעות שניתנים לאנשים שלא מעסיקים עובד זר, ובמידה מסוימת, זה גם מהווה מערכת של איזון בין אלה שידם משגת, לאלה שידם לא משגת להעסיק עובד זר.

אורנה זמיר: רק 50% מהזכאים של סיעוד ברמת התלות הגבוהה ביותר מעסיקים עובד זר, 50% לא מעסיקים עובד זר, כנראה שידם לא משגת, כי אני מניחה שאם יכלו היו עושים את זה.

אורנה זמיר: אז עכשיו מעניין לשמוע מאותם 50% שלא מעסיקים עובד זר, איך הם מסתדרים – צריך לעשות מחקר רציני.

אורנה זמיר: השאלה איך מסתדרים.

אורנה זמיר: איך המשפחה מתגייסת לסייע.

אורנה זמיר: מרכזי יום יכולים מאוד לעזור.

אורנה זמיר: אני חושבת שצריך היה שמרכז יום ארוך שאדם בבסיס יהיה בבית, אבל כמה שיותר שעות מחוץ לבית כדי שהמשפחה תוכל להתאוורר כשהמטופל במרכז יום.

אורנה זמיר: אני חושבת שאפשר היה לנסות לגייס עזרה לאלה שידם אינה משגת ושהם משתמשים במרכז יום, עבודה של שירות אזרחי, שהיו נותנים אולי תוספת של 20 שעות מעבר לגמלת הסיעוד לאותה אוכלוסייה שאפשר היה לסמן אותה שאין להם יכולת כלכלית, והם מחפשים פתרונות בלי עובד זר.

אורנה זמיר: אנחנו בביטוח לאומי, מנסים לקדם פתרון של עזרים טכנולוגיים שנוכל לנטר את הצורך של אנשים בגלל חשש לנפילה או דברים כאלה בלי שהעובד זר אצלם בפועל.

אורנה זמיר: אני מקווה שנוכל לצאת עם משהו בקרוב.

אורנה זמיר: זה לא פשוט.

אורנה זמיר: הדילמה פה היא מאוד קשה, אין פתרון קל.

אבתיסאם מראענה: איזה ייאוש.

אבתיסאם מראענה: אורנה, מה קרה.

אורנה זמיר: צריך להסתכל עליה בעיניים.

אבתיסאם מראענה: אנחנו מסתכלות עליה בעיניים, ואנחנו מתעקשות למצוא פתרונות.

אבתיסאם מראענה: לאט לאט, אנחנו נעשה זאת ביחד.

אבתיסאם מראענה: תודה על האופטימיות.

אלכס פרידמן: בהמשך לדבריה של אורנה, היא שאלה מה עושים אותם אנשים שאין להם מטפל.

אלכס פרידמן: אני אחד מאותם אנשים, פשוט מכל מיני סיבות שונות ומשונות.

אלכס פרידמן: מצד שני, הפעילות שלי ידועה, ויצא מצב שאני כל פעם נעזר או באמא, או באבא, או אחים.

אלכס פרידמן: כל פעם מישהו צריך לצאת לעבודה, כמובן, שאין פרטיות, אין חיי חברה, זה נטו תמיד עבודה ודברים שחייב.

אלכס פרידמן: ולכן צריך להנגיש גם את הסיעוד לאותם אנשים שיש להם אותו צורך והם פשוט לא מממשים אותו ואין להם את התנאים.

אלכס פרידמן: מבחינת העלויות, היא דיברה פה על עלויות.

אלכס פרידמן: בן אדם שלא מצליח להביא מטפל, מצד שני, אין לו גם משפחה שיכולה לעזור לו, מגיע בסופו של דבר למוסד סיעודי, ואז למדינה זה עולה פי שלוש ופי ארבע.

אלכס פרידמן: ולכן, יש פה גם עיוות כלכלי למדינה, לא רק חברתי, חשוב לדעת את זה.

אבתיסאם מראענה: יש לנו שיחה עם עמותת אב"א.

יולי גת: שלום, בוקר טוב, תודה רבה על זכות הדיבור.

יולי גת: אני גם רוצה להגיד תודה רבה על עצם קיום הוועדה הזאת.

יולי גת: אני חושבת שסוף סוף מישהו ראה לנכון לעשות איזשהו סדר בכל הדברים האלה, לפחות לנסות למפות.

יולי גת: אנחנו רואים כמה זה מגוון, רחב בנוגע לאוכלוסיות רבות, לצערי, שהן אוכלוסיות מוחלשות במגוון הרחב של זה.

יולי גת: אני מדברת על הנושא של עובדים זרים במוסדות.

יולי גת: אמרה צפי ממשרד הבריאות, ואני מודה לה על זה שהיא העלתה את הנושא, שיש חוסר בתחום של הסיעוד.

יולי גת: דיברו כאן על מטופלים קשים בבתים, על חוסר יכולת, ובעצם, לרוב, אנשים סיעודיים, זקנים, שלא יכולים להיעזר בבית - נאלצים לעבור מוסדות, אם בגלל מורכבות טיפולית, ואם בגלל מורכבות רפואית.

יולי גת: ישראלים, לשמחתנו או לצערנו, בוחרים בתפקידים בלמידה אקדמאית ובתפקידים אחרים, ונושא של מטפל סיעודי גם במוסדות וגם בבית, מתעסק בעיקר בעבודות של רחצה, ניקיון, האכלה, זה טיפול בעבודה שישראלים רבים לא רוצים לעבוד בה.

יולי גת: אנחנו רואים את זה גם בארצות אחרות בעולם, שבני אותה ארץ מעדיפים עבודות אחרות, ונאלצים להיעזר בעובדים זרים.

יולי גת: לצערנו, לאורך השנים פחות הייתה בעיה, מכיוון שהיו לנו לא מעט עליות מרוסיה, מברית המועצות, מאתיופיה, אנשים שהגיעו בגיל מסוים ללא שפה וגם לא יכלו לממש את המקצוע שלהם, ונאלצו לעבוד בתחום הזה, והיה כוח עבודה.

יולי גת: בשנים האחרונות, כוח העבודה הזה סיים את עבודתו ביציאות לפנסיה וגילאים, ואנחנו נמצאים היום במצב קטסטרופלי, ואני לא מגזימה כשאני אומרת את המילה קטסטרופלי של חוסר בידיים עובדות.

יולי גת: אמרה צפי, ובצדק, שהייתה החלטת ממשלה להבאה של 2,500 עובדים, 2,000 לתחום הסיעוד ו-500 לרווחה.

יולי גת: אבל הקורונה שהביאה אותנו לבדוק את כל העובדים שלנו מדי שבוע, מצאה שכמות העובדים שאין להם תעודת זהות ישראלית קרוב ל-8,000, כך שהמחסור הוא הרבה יותר.

יולי גת: אנחנו מדברים על 8,000 עובדים כמטפלים שחסרים לנו במוסדות.

אבתיסאם מראענה: את יכולה לתאר לי איך נראה מחסור כשיש מחסור בעובדים ועובדים?

אבתיסאם מראענה: אנחנו מדברים על מוסד סיעוד.

אבתיסאם מראענה: תארי לי תמונת מצב.

יולי גת: קודם כל יש לא מעט חסרי מעמד, וכאן אני צריכה להגיד תודה גם לרשות ההגירה והאכיפה שמאז הקורונה הולכת אתנו יד ביד, ומאפשרת בעצם שלא ייצרו אכיפה במוסדות עצמם, וזה בהחלט עוזר לנו, כי אם יבואו לעשות אכיפה במוסדות עצמם – אנחנו בכלל לא נהיה עם ידיים עובדות.

יולי גת: היום, הידיים העובדות זה באמת חסרי מעמד, או כאלה שהם לא חוקיים.

יולי גת: חייבים להדגיש, משולם הכול כחוק, ולעתים גם מעבר לשכר המינימום, כמובן ביטוחים.

יולי גת: פה צריך לציין עוד נקודה אם לרגע נגעתי בכסף, או אני אחזור מיד למחסור.

יולי גת: משלמים על כל עובד חסר מעמד מעבר לכל מה שהוא נדרש להפרשות עבור העובד, קנס בשווי 20% מעלות שכרו בגלל שהוא חסר מעמד.

יולי גת: המוסדות גם ככה נמצאות במצוקות כלכליות קשות, בגלל הדרישות העולות וההוצאות הנכבדות.

יולי גת: עוד קנס של 20% על עובדים חסרי מעמד, זה נטל כלכלי שהוא כמעט בלתי אפשרי.

נעה בן שבת: את אומרת קנס, את מתכוונת לכספי הפיקדון שאתם המעסיקים צריכים להפריש?

יולי גת: לא, מעבר לפיקדון, בנוסף, יש מס בגין העסקת עובד לא חוקי של 20% מעלות שכרו.

אבתיסאם מראענה: יולי, אנחנו פה בדיון על הנושא של 20% מס על עובד לא חוקי.

אבתיסאם מראענה: ה-20% מס על עובד לא חוקי, מצד אחד, אנחנו מדברות על זה שרשות האוכלוסין וההגירה כן משחררת, סליחה על התיאור, מעלימה עין.

אבתיסאם מראענה: היא לא אוכפת את מה שקורה בעצם במוסדות, היא מאפשר לעבוד.

אבתיסאם מראענה: מצד שני, היא דורשת מס של 20%.

יולי גת: לא, לא אכיפה, זה מס הכנסה.

יולי גת: זה היטל מעבר להוצאות השוטפות שאנחנו מפרישים לעובד בגין פיצויים וביטוחים והיטל פיקדון.

יולי גת: עוד 20% מס.

יולי גת: יתרה מזאת אני אומר, שהיום מגיעות דרישות תשלום על שנים אחורנית.

יולי גת: מוסדות קיבלו מיליוני שקלים תשלום קנס בגין העסקת עובדים לא חוקיים.

נעה בן שבת: זה לא בגלל שהם לא חוקיים.

נעה בן שבת: זה לא בגלל האי-חוקיות, גם לעובד החוקי, את צריכה לשלם את ההיטל.

יולי גת: לעובד החוקי, אני צריכה לשלם את ההיטל.

יולי גת: ולעובד הלא חוקי, אני צריכה לשלם את הקנס וההיטל.

יולי גת: אנחנו הגענו להסדר, לפחות בוועדת הכספים היוצאת ששנה ראשונה לא יהיה היטל, וגם ניתנה לנו ברכת הדרך שנעלה את זה בממשלה הנוכחית וימשיכו לבטל את ההיטל בדיוק - - - המחסור הוא קטסטרופלי.

יולי גת: שאלת אותי איך מתנהלת מחלקה היום בתוך המחסור הזה.

יולי גת: אחד - מעסיקה עובדים חסרי מעמד, לא חוקיים.

יולי גת: שתיים - עובדים שעות מעבר לשעות נורמליות של משרה של עובד.

יולי גת: הם עובדים 12 שעות רצוף, הם עושים שעות נוספות מאוד גבוהות.

יולי גת: אני לא צריכה להסביר כמה שחיקה יש במקצוע הזה.

יולי גת: זה לא דומה לעובד שנמצא עם מטופל אחד בבית ויש לו גם רגעים של מנוחה, וזה אחד על אחד.

יולי גת: אנחנו מדברים על עובד שבמהלך כל המשמרת שלו, יש לו שישה, שבעה מטופלים שהוא צריך להחליף להם, לרחוץ אותם, להאכיל אותם, להשכיב אותם, להקים אותם - זה לא משהו שיש לו כמה שעות מנוחה, רגיעה, או יכולת לשבת ולצפות טלוויזיה.

יולי גת: זאת עבודה אינטנסיבית.

יולי גת: היום יש לנו היקף שעות נוספות גבוה מאוד.

יולי גת: לצערנו אנחנו חוששים משחיקה.

יולי גת: ביקשנו את המהלך של אישור העובדים שנמצאים היום בארץ, כלומר, חשבנו שיש לנו את ה-2,500 עובדים שיגיעו, ולצערנו, כמו שצפי פירטה, יש בעיית קורונה.

יולי גת: ביקשנו כהוראת שעה בדיוק כמו שנעשה בבתים, לאפשר את אלה שנמצאים בארץ, שהם חסרי מעמד, או באופן לא חוקי, שיאשרו אותם לעבודה בצורה חוקית ומסודרת.

יולי גת: הדבר השני.

יולי גת: אנחנו מבינים שבמקביל נערכים הסכמים נוספים.

יולי גת: שמענו מהמשרד לשוויון החברתי על אופציה של הפיליפינים, או כל אופציה אחרת שתימצא – אם יש בעיה בארצות המוצא שאיתם עשו הסכמים בילטרליים גיאוגרפיה ונפאל, לנסות מדינות אחרות שאפשר להביא עובדים משם.

יולי גת: זה לא ייגמר ב-2,500, אבל אנחנו צריכים לפחות המצב הוא שיש מוסדות שאם הם צריכים להעסיק 50 משרות, יש להם חצי מכמות העובדים.

יולי גת: אנחנו מגיעים למצב שכמעט אי אפשר לתת את השרות המינימלי שלו זכאי זקן במוסד.

יולי גת: אנחנו שוחקים את העובדים שלנו עד דק שגם הם, השארית האחרונה גם היא תפרוש ותבחר ללכת למלונאות או למסעדנות.

אבתיסאם מראענה: תודה.

אבתיסאם מראענה: אני מודה לך.

אבתיסאם מראענה: בבקשה, מקו לעובד, עו"ד אלעד כהנא.

אלעד כהנא: תודה על זכות הדיבור.

אלעד כהנא: אנחנו באמת עובדים בעיקר עם העובדים עצמם, זאת אומרת, הבעיות שאנחנו רואים הם לא המצוקה של המעסיקים, אבל אנחנו כמובן רואים את המצוקה גם תוך כדי המקרים שאנחנו מטפלים בהם.

אלעד כהנא: אני כן רוצה להגיד שהמגבלות של הקורונה משפיעות כמובן גם על העובדים עצמם.

אלעד כהנא: ברגע שעובדים לא יכולים להיכנס או לטוס, זה בוודאי משפיע על עובדים שבסופו של דבר, הם לא עובדים שגרים כאן, הם עובדים שעזבו בית ומשפחה.

אלעד כהנא: בענף הסיעוד, זה גם יכול להגיע ל-10 ו-15 שנים.

אלעד כהנא: היו לנו עובדים שיצאו לחופשה ולא יכלו לחזור מכל מיני סיבות.

אלעד כהנא: איבדו את העבודה שלהם.

אלעד כהנא: היו לנו עובדים שחששו מהמצב הזה, ולכן הם לא יצאו לחופשה כבר תקופה מאוד ארוכה, והעסקה שהמבנה שלה הוא 24/6 בשכר מינימום הרבה פעמים, ואחר כך עוד ניכויים.

אלעד כהנא: זאת אומרת, אפשר להבין את השחיקה של זה, במיוחד בתקופת סגרים, שבה העובד גם לא יכול לעזוב מבית המטופל שלו.

אלעד כהנא: הרבה עובדים גם פחדו על עצמם ועל המטופלים שלהם.

אלעד כהנא: אם ברגיל יש עזרה מבני המשפחה בחלק המקרים, אין עזרה, כי המשפחה לא יכולה להגיע גם כן.

אלעד כהנא: וגם בתקופת שלא בסגרים, ראינו את החששות האלה של מעסיקים שמבקשים שהעובדים לא ייצאו.

אלעד כהנא: של מוסדות סיעוד שאוסרים על העובדים לצאת מתחום המוסד, אם הם עובדים זרים, עובדים ישראלים יכולים לצאת.

אלעד כהנא: ראינו הרבה השפעות בתקופת הקורונה, ועלייה במתח ובמצוקה נפשיים אדירים.

אלעד כהנא: אגב, הביטוח הרפואי הפרטי של העובדים האלה לא מכסה טיפול נפשי.

אלעד כהנא: לא מכסה בהיותו ביטוח פרטי מחריגים משירותים מסוימים.

אלעד כהנא: אנשים, בעיקר נשים, 80%, 85% מהעובדות בענף הן נשים.

אלעד כהנא: באמת שסיפרו לנו על קשיים, על התמודדות עם מצוקות קשות.

אלעד כהנא: על געגועים למשפחה, על חרדות.

אלעד כהנא: באמת, עובדות שנמצאו בקו החזית, אני חושב, במלחמה בקורונה בטיפול באנשים הכי פגיעים, בתנאים מאוד קשים.

אלעד כהנא: אני חושב שמצוקת המעסיקים הסיעודיים היא מאוד מובנת, אי אפשר לשבת פה ושהלב לא ייצא.

אלעד כהנא: אני חושב שזו עבודה שהיא עבודה קשה, ואפשר להבין למה עובדים בתנאים האלה פחות ירצו לעשות אותה.

אלעד כהנא: זו עבודה שצריכה להיות מתוגמלת יותר.

אלעד כהנא: אני חושב שכולם ייצאו מרווחים מזה.

אלעד כהנא: בסופו של דבר, זה אנשים שבאו לפה.

אלעד כהנא: זה אומנם עבודת קודש, אבל בסופו של דבר הם באו פה בשביל לעבוד.

אלעד כהנא: הם עזבו את החיים שלהם, בשביל שיהיה להם ולילדים שלהם ולהורים שלהם עתיד טוב יותר.

אלעד כהנא: הם עובדים מסביב לשעון בעבודות גם ככה קשות.

אלעד כהנא: זו עבודה שצריכה להיות מתוגמלת יותר.

אלעד כהנא: אני יודע שזה לא הדיון כאן.

אלעד כהנא: אולי היא תהיה מתוגמלת פחות, וזה בוודאי מה שיפתור את הבעיה, בוודאי לא טובת העובדים.

אלעד כהנא: אני גם לא חושב שזו טובת המעסיקים.

אלעד כהנא: המדינה יש לה כוח, יש לה אחריות, והיא צריכה להיכנס בשביל שתי אוכלוסיות מאוד מוחלשות במצבים מאוד קשים ולסייע לשתיהן.

אבתיסאם מראענה: מה האתגרים הכי גדולים שמגיעים אליכם מבחינת הנשים?

אבתיסאם מראענה: עם מה הן מתמודדות לצד הדברים שדיברת עליהם – מבחינת הלחץ הנפשי, געגועים, זמן קורונה, מה קורה עם הזהות שלהן כנשים - מחלות, מה קורה שם?

אלעד כהנא: קודם כל, אנחנו מדברים על עובדות שבאות לפה הרבה פעמים לתקופות.

אלעד כהנא: תקופת המוצא היא חמש שנים, אבל להישאר כמובן גם אחרי.

אלעד כהנא: הן מזדקנות פה, מתבגרות פה.

אלעד כהנא: מבחינת הנהלים של רשות האוכלוסין וההגירה – הן לא אמורות ליצור פה זוגיות עם עובדים אחרים.

אלעד כהנא: הן יכולות ללדת אבל הילד הצטרך לצאת מהארץ בשלב מסוים.

אלעד כהנא: זאת אומרת, באמת לחיות בבית המעסיק כל הזמן הזה – היכולת לפנאי, לחיי משפחה לחיי חברה נכנסת להקפאה לתקופה שיכולה להגיע גם ל-15 שנים, בשכר שגם לא עולה עם הזמן, אלא אם יש עדכונים בשכר המינימום.

אלעד כהנא: במקרים שהם לא המקרים הנפוצים, אבל הם בהחלט לא נדירים – אנחנו שומעים על אלימות והטרדות קבוע בסיטואציות של נשים שגרות בבית של מטופל, לפעמים זה המטופל, לפעמים זה בני המשפחה.

אבתיסאם מראענה: זה רווח?

אבתיסאם מראענה: זה אחד הנושאים שכן מגיעות תלונות של נשים?

אלעד כהנא: זה קורה לא מעט, מן הסתם, רוב המעסיקים הסיעודיים ובני המשפחות הם לא כאלה, אבל יש כאלה שכן, ומי שכן, הרבה פעמים יעשה את זה סדרתי לעובדת הבאה, כמובן, אנחנו יודעים כמה לנשים ועובדות בפרט לחשוף, אחת כמה וכמה כשמדובר במישהי בלא מעמד קבוע, שהרבה פעמים תלויה במעסיק שלה.

אלעד כהנא: בשלב מסוים אם היא פה, זה אומר שפחות או יותר כבולה אליו, היא בהשראה הומניטרית.

אלעד כהנא: היכולת שלה לעזוב ולמצוא מעסיק אחר מאוד מוגבלת, זה יוצר לחצים מאוד קשים על עובדות בשלב הזה.

אלעד כהנא: אני כן צריך להגיד שעובדות שעוד לא הגיעו לשלב הזה, זה בדרך כלל עובדות שנמצאות בחובות ענקיים.

אלעד כהנא: כמו שנאמר כאן קודם, כל העובדות שנמצאות היום בישראל והעובדים הגיעו לאחר שהם שילמו דמי תיווך.

אלעד כהנא: עובדת מהפיליפינים לא יכולה פשוט סתם להגיע לישראל ולמצוא מעסיק עם היתר – היא הייתה צריכה גורם מתווך, זו תעשייה שהשתרשה, מה שאומר שהיא שילמה עשרות אלפי שקלים רק בשביל היכולת להגיע לישראל.

אלעד כהנא: מהנתונים שלנו בין שנה לשלוש השנים הראשונות לעבודה הן רק כיסוי חובות, היא אפילו לא התחילה להרוויח את הכסף שבשבילו היא באה.

נעה בן שבת: גם כשיש את ההסכמים הבילטרליים?

אלעד כהנא: לא.

אלעד כהנא: בענף הסיעוד רק עכשיו ממש ביוני, באמת, זה מאורע גדול והיסטורי, ואנחנו באמת מברכים עליו את כל הגורמים.

אלעד כהנא: התחיל להיות מיושם הסכם בילטרלי ראשון בענף ועם הפיליפינים, כשלהבנתי לפחות לא אמורות יותר להגיע עובדות מהפיליפינים שלא דרך ההסכם.

אלעד כהנא: מדינות אחרות שאין איתן הסכם, עדיין הגיעו עם דמי תיווך וללא הסכם כאמור.

אלעד כהנא: אבל אני רוצה להגיד שההסכם הוא לא רק מונע שיעבוד חוב של העובדות, הוא גם באמת חשוב למטופלים עצמם.

אלעד כהנא: קודם כל, כי הוא נועד גם לוודא שהעובדות שמגיעות הן עובדות שמתאימות לעבודה הזאת, שהן יודעות למה הן באות, הן עברו הכשרה, הן רוצות לעבוד בה, בניגוד למצב שבו עובד שמצליח לגייס כסף להלוואת ענף, פשוט מגיע כי יש לו כסף.

אלעד כהנא: זה יותר תמריצים לא נכונים להביא עובדים.

אלעד כהנא: זה יותר עובדים שמגיעים ומגלים שזו לא עבודה שמתאימה להם, אבל הם משועבדים לחוב הזה, והם צריכים להמשיך לעבוד בשביל להחזיר אותו.

אלעד כהנא: וכמובן שהוא גם אמור לוודא שהעובדת תוכל לעשות את העבודה שלה בלי שיש לה את החרב הזה מעל הראש.

אלעד כהנא: התופעות שאנחנו שומעים עליהן על עובדות שהולכות בסופי שבוע לעבוד במקומות אחרים, היא בוודאי תופעה שפוגעת גם בעובדת, בטח אם היא עובדת 24/7, וגם המטופל, וצריך לזכור כי הרבה פעמים אין להן ברירה אחרת.

אלעד כהנא: זו הדרך להחזיר את החוב שבשבילו הן יכלו להגיע לכאן לכתחילה כמה שיותר מהר.

אלעד כהנא: ההסכם הבילטרלי הזה, אנחנו מקווים שהוא ייושם.

אלעד כהנא: בסופו של דבר, ייחתם וייושם גם עם מדינות אחרות, עד שהענף יהיה כולו בהסכמים בילטרליים.

אלעד כהנא: צריך להגיד שבענפי החקלאות והבניין שזה הדיון כאן היום, אבל בהם יש הסכמים בילטרליים, וזה הוכיח את עצמו כעבודה טובה.

אלעד כהנא: ודווקא ענף הסיעוד שהוא באמת ענף מאוד מורכב, הוא גם הענף הכי גדול, עדיין, עד ממש יוני האחרון, היה פתוח לגמרי בלי הסכמים כאלה.

אבתיסאם מראענה: מעולה.

אבתיסאם מראענה: תודה.

אבתיסאם מראענה: עמותת "אחיעוז" - עמותה פרטית.

יריב לוין: עמותת "אחיעוז", זו עמותה שמאגדת סדר גודל בין 50% ל-60% מכלל הלשכות הפרטיות.

יריב לוין: הלשכות הפרטיות זה אותו גוף שקיבל מנדט מהמדינה, והתעסק בכל מה שקשור לטיפול בעובדים זרים – אני מדבר כרגע רק על תחום הסיעוד.

יריב לוין: לכל תחום אחר יש גם כן לשכות, אם זה לבניין, ואם זה לחקלאות.

יריב לוין: אנחנו מתעסקים אך ורק בסיעוד.

יריב לוין: בגדול, הלשכות הפרטיות הן אלה שמוציאות לפועל את כל המדיניות ואת כל החוקים, והן אלה שמפקחות בכל מה שקשור להעסקה של עובד זר במדינת ישראל.

יריב לוין: לצערי, בהרבה מקרים קולן של הלשכות לא נשמע.

יריב לוין: שמים אותנו תמיד - - -

אבתיסאם מראענה: מה זאת אומרת הלשכות הפרטיות?

יריב לוין: אסביר למה התכוונתי.

יריב לוין: לדוגמה, בדיון הזה, הוועדה עצמה לא ראתה לנכון להזמין אותנו, אלא אנחנו היינו צריכים ליזום את ההגעה לוועדה.

יריב לוין: מה יותר נכון שכאשר מדברים על הילד, להזמין את האבא ואת האמא.

יריב לוין: בגדול הלשכות הפרטיות הן האבא והאמא של העובדים הזרים ושל המטופלים הסיעודיים.

יריב לוין: אתן דוגמה אישית, ברמה שלי.

יריב לוין: לאבא שלי היה מטפל זר, הוא נפטר לפני כחודש.

יריב לוין: הוא טיפל בו וסעד אותו לעילא ולעילא כמו שאומרים במשך שש שנים.

יריב לוין: זה מטפל שאני הבאתי לפני עשור שנים לישראל, נספרו לו המעסיקים הראשונים, וראיתי לעצמי את הזכות לקחת ולשדך אותו לאבא שלי.

יריב לוין: הוא סיים עבודה בדיוק לפני חודש.

יריב לוין: ב-1 ליולי אבא שלי נפטר, ונכון לאתמול, הלשכה הפרטית לקחה את אותו עובד והעסיקה אותו אצל נכה צה"ל שבמקרה הוא היה המ"פ שלי בסדיר, והוא זקוק למטפל סיעודי.

יריב לוין: יש לו את כל הקריטריונים ואנחנו כנראה נגיש אותו לוועדה.

יריב לוין: בגדול, עבודתן של הלשכות הפרטיות היא עבודת קודש.

יריב לוין: אנחנו נמצאים בחזית.

יריב לוין: אנחנו היינו בכל רגע נתון בזמן הקורונה, בזמן שמשרדים ממשלתיים סגרו וצמצמו ועבדו מהבית.

יריב לוין: אנחנו הגענו ללשכות הפרטיות והמשכנו לשמוע את המצוקות של העובדים הזרים.

יריב לוין: את הקושי המנטלי.

יריב לוין: בעצם, מה שציינו מקו לעובד, בעצם זה שהופעלו עליהם לחצים נפשיים משום שהם לא יצאו לחופש.

יריב לוין: מי שעשה את כל העבודה הסיזיפית והקשה הזו, אלה הלשכות הפרטיות.

יריב לוין: יש סך הכול סדר גודל של 97 לשכות פרטיות שפועלות לא שישה ימים.

יריב לוין: אנחנו עובדים שבעה ימים בשבוע – 24 שעות ביממה.

יריב לוין: יש לנו מצבים שעובדים לוחצים בלילה.

יריב לוין: יש לנו מצבים שמעסיקים, לצערנו, תשושי נפש.

יריב לוין: זורקים את העובד בלילה.

יריב לוין: הטלפון שלנו פתוח 24/7 לטובת כל האוכלוסיות.

יריב לוין: יש גם מצבים כמובן שעובדים נוטשים מעסיקים.

יריב לוין: זאת אומרת, אנחנו תמיד מאזנים בין צרכי המטופלים לצורכי המטפלים.

יריב לוין: העיקר של הדיון פה על המחסור בעובדים הזרים.

יריב לוין: אני בתחום הזה משנת 2000, זאת אומרת, אני מנכ"ל פעיל בלשכה.

יריב לוין: זאת אומרת, אני גם חי ועובד כמו איש שטח.

יריב לוין: אני יכול להגיד לכם בכל זמן נתון, אנחנו נמצאים בחוסר של אלפי עובדים.

יריב לוין: דיברו על זה שיש 77 בעלי היתרים שלא מממשים.

יריב לוין: אני לא מכיר מטופל סיעודי - באמת, אני לפעמים מתקשה לגבות את ה-80 שקלים לבדיקת קורונה שהמעסיקים אמורים לשלם כשהעובד נכנס לישראל, כמובן, אחרי זה מקזזים לו מהשכר.

יריב לוין: אני לא רואה מטופל סיעודי מבוגר שהולך ומשקיע 310 שקלים, רק כדי שאיזה דף שנקרא היתר העסקה יישב לו במגירה.

יריב לוין: זאת אומרת, הקונספציה, או התיזה שיש אנשים שמעסיקים או מוציאים היתר ולא להשתמש בו, לדעתי, זה משהו שהוא מופרך.

יריב לוין: אני אתן עוד נתון.

יריב לוין: נכון לאתמול, ואנחנו כל יום מקבלים את מאגר העובדים הזרים הפנויים במדינת ישראל.

יריב לוין: נכון לאתמול היו סך הכול 980 עובדים זרים פנויים במדינת ישראל.

יריב לוין: לפני כן, דיברתם על הפריפריה.

יריב לוין: מתוך המאגר הזה, זה מאגר שרשות ההגירה מפרסמת אותו יום יום, הוא ניזון על-ידי הלשכות הפרטיות, זאת אומרת, זה עובדים שאנחנו מדווחים על זה שהם סיימו העסקה, והם פנויים לעבודה.

יריב לוין: רשות ההגירה לוקחת את אותו נתון ומפרסמת אותו ללשכות.

יריב לוין: נכון לאתמול מתוך 980 עובדים שכרגע פנויים, נכון לרגע זה, פנויים במדינת ישראל, 81 מתוכם בלבד, נמצאים או שייכים לפריפריה, זאת אומרת, שאר העובדים שייכים לאזור מרכז.

יריב לוין: כאשר אני אתן עוד דוגמה לפריפריה.

יריב לוין: מתוך 81 עובדים פנויים בכל מדינת ישראל, כשהפריפריה זה מחיפה צפונה, מאשדוד דרומה, ומכפר סבא מזרחה, יש סך הכול ארבע גברים.

יריב לוין: זאת אומרת, אם יש לי יותר מארבעה מטופלים בכל אזור הפריפריה שזקוקים למטפל גבר במאגר שמפרסמת רשות ההגירה יש סך הכול ארבע עובדים.

יריב לוין: מתוכם שלושה אוזבקיים, שסביר להניח שמדברים קצת עברית ורוסית, ועוד בחור שהוא הודי או פיליפיני.

יריב לוין: זאת אומרת, לבוא ולהגיד יש עובדים זרים, זה משהו שהוא לא אמיתי.

יריב לוין: מעבר לזה יש עוד נתון שנקרא – אחוזי ההסמה.

יריב לוין: זה אומר כמה אחוזי מובטלים על סך הלשכות הפרטיות שמדווחות יש במדינת ישראל.

יריב לוין: הלישכה שלי ב-15 השנים האחרונות עומדת בין 1% ל-1.5% מובטלים.

יריב לוין: תראי לי תחום אחד במדינת ישראל, תחום אחד, ולא משנה אם זה הייטק, רופאים, עובדי סיעוד בבתי חולים או כל דבר, שיש בו סך הכול אחוז וחצי של מובטלים.

יריב לוין: אם זה לא מעיד על מחסור בעובדים זרים, אני לא יודע מה כן מעיד.

יריב לוין: טען משה נקש, שאין מכסה לעובדים זרים בסיעוד, דבר שהוא לא נכון.

יריב לוין: כל לישכה על סמך גודל הלישכה מקבלת אחוז מסוים.

יריב לוין: לדוגמה, אם אני לישכה של 1,800 מטופלים, וזה לזכות, יש לי לשרת 1,800 מטופלים סיעודיים, אני יכול להביא סדר גודל של 15% מגודל הלישכה עובדים מחו"ל, זאת אומרת, אני יכול להביא סדר גודל של 260 עובדים.

יריב לוין: זאת אומרת, אם יש לי דרישה, וכולנו יודעים שבקורונה, וגם נתוני ביטוח לאומי מראים שזכאי גמלת הסיעוד גדלו מ-220 אלף ל-270 אלף, על אחת כמה וכמה, שגם האנשים הסיעודיים, הרי הם ישבו בבתים לבד, גם כאלה שהיה להם מטפלת ישראלית, ישבו לבד.

יריב לוין: נכנסו לדיכאון.

יריב לוין: נפלו.

יריב לוין: יש כאלה שאחרי ימים, המשפחות ראו שקרה משהו, כי האבא שכב כולו מתבוסס בצרכיו על הריצפה.

יריב לוין: אין מצב שיש איזון בנושא של עובדים זרים, או מטפלים זרים.

אבתיסאם מראענה: תודה.

אבתיסאם מראענה: אני לא חושבת שנטען כאן ההיפך.

אבתיסאם מראענה: כל מי שיושב פה, מסכים שיש מחסור מאוד גדול בכוח אדם.

אבתיסאם מראענה: אנחנו מסכימות על זה.

אבתיסאם מראענה: אני לא מבינה למה אתה אומר שמישהו טען אחרת?

אבתיסאם מראענה: אני חייבת לסיים, הקשבתי לך.

אבתיסאם מראענה: אנחנו ניפגש עוד.

אבתיסאם מראענה: תודה שהזמנת את עצמך להגיע לדיון.

אבתיסאם מראענה: נעמי מורביה – יושבת-ראש מטה המאבק לנכים.

אבתיסאם מראענה: בבקשה.

נעמי מורביה: באמת, ליבי עם כל מה ששמעתי כאן.

נעמי מורביה: הסיפור הוא כזה, יש עוד פן אחד שחייבים להאיר אותו גם ב-א' וגם ב-ע' בנושא העסקת עובדים זרים.

נעמי מורביה: אנחנו מדינה הומנית ואני גאה בכך.

נעמי מורביה: אני גאה בכך שהושת עלינו, על הנשים עם מוגבלות לשלם באמת את כל התנאים לעובד הזר על פי החוק במדינת ישראל.

נעמי מורביה: אך לצערי הרב, יש הרבה פרמטרים שהושתו עלינו והם לא נלקחים בחשבון, וזה בסוף החודש הופך לסכומי עתק.

נעמי מורביה: אנחנו מצווים לתת לעובדים הזרים שמשרתים אותנו ומטפלים בנו באהבה גדולה, בחמלה.

נעמי מורביה: אנחנו צריכים לספק את כל צרכיהם.

נעמי מורביה: את כל המזון שלהם, אפילו אני אהיה גסה, את הפדים אנחנו אמורים לקנות, את כל צרכי ההיגיינה.

נעמי מורביה: אנחנו אמורים לתת להם חדר שזה ראוי וזה נכון, אבל בהתחשב בעובדה שחלק גדול מאתנו גרים בדיור הציבורי בדירות שכמעט ולא ראויות למגורי אדם, בטח ובטח אין לנו חדר לתת, ואז התשובה היא – את תעברי לסלון ואת חדר השינה תתני לעובד, או העובדת הזרה.

נעמי מורביה: אנחנו מחויבים לשלם להם דברים שהילדים שלי שגדלו בישראל ושירתו בצבא, והיו קצינים, ונלחמו במלחמות ישראל ובכל המבצעים, מעולם לא קיבלו וגם לא יקבלו כמו דמי כיס.

נעמי מורביה: אני לילדים שלי כל ימי חיי לא נתתי דמי כיס כי לא היה לי מאיפה.

נעמי מורביה: לעובד הזר, אני צריכה לתת דמי כיס כל שבוע 100 שקל.

נעמי מורביה: מאיפה?

נעמי מורביה: איך הגענו למצב שהפכו אותנו למעסיקים?

נעמי מורביה: אנחנו לא מייצרים הכנסה.

נעמי מורביה: מה שאני אומרת הוא שצריך איזון.

נעמי מורביה: אני בעד תנאים הומניים והמוניטריים.

נעמי מורביה: מדינת ישראל הומנית והומניטרית שתממן את זה.

נעמי מורביה: שיהיה מימון.

נעמי מורביה: שידאגו שיהיו מספיק עובדים זרים.

נעמי מורביה: נחמד להגיד שאנחנו דואגים ואנחנו משתדלים, אבל בתכ'לס, בפועל, כשיש מחסור של 20 אלף, ואני מעריכה שהרבה יותר מזה, 20 אלף פעם בין מה שיש צורך במידי.

נעמי מורביה: אני כרגע מטפלת במקרה של קשישה ערירית, נכה מלידה.

נעמי מורביה: היום היא פנסיונרית – 188% שר"ם.

נעמי מורביה: הייתה לה עובדת 14.5 שנים, נאמנה, נאלצה לעזוב, כי זה החוק.

נעמי מורביה: היא קיבלה מהתאגיד עובדת אחרת שבאה בדרישות שבאמת לא יעלו על הדעת, ובסוף עוד, יום בהיר אחד קמה והודיעה לה - ב-1 באוגוסט אני עוזבת, למה?

נעמי מורביה: ככה, אין הסברים.

נעמי מורביה: האישה הזו נותרה לבד בבית.

נעמי מורביה: היא ערירית, אין לה משפחה.

נעמי מורביה: אין לה ילדים.

נעמי מורביה: אין לה נכדים.

נעמי מורביה: אין מי שיבוא לקחת אותה לשירותים בלילה.

נעמי מורביה: היא פונה ומתחננת.

נעמי מורביה: פניתי, מטעם השרה לשוויון חברתי, פנו – כן אל משה נקש, כן, אל הגב' שושנה, בתחינה שיאפשרו לאותה עובדת שעבדה אצלה 14.5 שנים, והיא מוכנה ונכונה אתמול לחזור לארץ כדי לטפל בה.

נעמי מורביה: אני מקבלת תשובות נוראיות.

נעמי מורביה: אז צריך להחליט מה רוצים.

נעמי מורביה: להכניס את כולנו למוסדות, ולשלם למוסדות 18, ו-20 אלף שקל לחודש בהנחה שיהיה מקום, כי גם אין מקומות, ואין קודים, ואין לאן להכניס אותנו.

נעמי מורביה: בואו נהיה קצת מפוקחים.

נעמי מורביה: יש כאן חוסר קורלציה מדהים בין מה שהמחוקק רוצה ואומר, לבין מה שקורה בשטח.

נעמי מורביה: צריך לקבל החלטות.

אבתיסאם מראענה: תודה.

אבתיסאם מראענה: אני רוצה לתת את זכות הדיבור ללינא, וכך נסכם את הדיון.

אבתיסאם מראענה: בעצם כל הנושא של התנאים של עובדת או עובד זר בתחום הסיעוד, או בכלל, תקנו אותי אם זה רק בתחום הסיעוד, או שאנחנו מדברות על כל התחומים.

נעה בן שבת: זאת אומרת, שהתנאים הם כמו של העובד הישראלי.

אבתיסאם מראענה: כן.

אבתיסאם מראענה: בעצם, כל הנושא של התנאים של עובדים בארץ, המחוקק לא חוקק אותם עדיין.

נעה בן שבת: הכוונה היא לנושא של שעות עבודה ומנוחה, שלמעשה חוק שעות עבודה ומנוחה לא חל, והמחוקק לא קבע הוראות לעניין, או הסדרים מיוחדים מתאימים לעניין שעות המנוחה של העובדים, ולגבי נושא של שעות נוספות, או פיצוי לשעות נוספות, אלא פסיקה בעצם נוספת בתחום הזה.

נעה בן שבת: זה נוגע באמת לנושא העובדים בסיעוד, לא בהכרח העובדים הזרים, אבל העובדים בסיעוד.

אבתיסאם מראענה: יש כאוס מאוד גדול גם מבחינת העובדת והעובד הזר.

אבתיסאם מראענה: מגיעים ויש להם דרישות – כן מנוחה, לא מנוחה.

אבתיסאם מראענה: כן שעות נוספות דורשים, ובעצם, המטופל, המעסיק, מוצא את עצמו מלא דרישות מול עובד שהוא נורא נחוץ לו, הוא צריך אותו, ובעצם, כל הנושא הזה לא מוסדר על-פי חוק.

שירי לב-רן: אנחנו יודעים שהרוב המכריע של העובדים בסיעוד ביתי הם זרים, אבל בג"צ כן התייחס לתפקיד עצמו, לא לעובדים הזרים.

שירי לב-רן: אני כן אומר, מאחר שאנחנו בכל זאת מדינה שהיא מדינה דמוקרטית, אנחנו מאפשרים לשני הצדדים להיות במצב של משא ומתן.

שירי לב-רן: זאת אומרת, אנחנו יודעים מה הדרישות הבסיסיות בחוק.

שירי לב-רן: יש לנו שכר מינימום.

שירי לב-רן: יש חובות על המעסיק.

שירי לב-רן: אבל כמובן שיש תנאים מסוימים בהעסקה שהם תוצר של משא ומתן בין הצדדים.

שירי לב-רן: האמירה הזאת לגבי דמי כיס, אין חובה כזו לתת דמי כיס.

שירי לב-רן: ברוב המקרים שהמעסיקים נותנים את אותם דמי כיס, מדובר בדרך כלל במקדמה על חשבון השכר החודשי.

שירי לב-רן: ישנם מקרים שהעובד יגיד, אני רוצה איזושהי תוספת.

שירי לב-רן: המעסיק רשאי לקבל את הדרישה הזאת, ורשאי שלא לקבל את הדרישה הזו כפי שכל אחד אחר עושה משא ומתן לפני שהוא מתקבל למקום עבודה.

שירי לב-רן: ברור שיש את המאפיינים המיוחדים של הענף.

שירי לב-רן: ברור שיש מצב שבו עובד שמגיע עם איזושהי המלצה מאוד טובה, אז ברור שהוא נמצא במקום שהוא יכול לבוא ולהגיד - הייתי מעוניין קצת יותר, מעוניין בדברים מסוימים.

אבתיסאם מראענה: האם אנחנו בסיטואציה שכזאת, שבעצם המאפיינים של אותה העסקה, המשא-ומתן הזה שאנחנו מדברות עליו הוא בר קיימא.

שירי לב-רן: זו שאלה נהדרת.

שירי לב-רן: אין לנו מחקר שאני יכולה להגיד.

שירי לב-רן: אני אומרת בצער, על כל מקרה שאנחנו שומעים, כפי שהציגה כרגע נעמי, אני יכולה להציג יותר ממקרה אחד בדיוק אחר, על מעסיקים שאומרים לעובדת – עכשיו, קחי את התיק שלך ולכי מכאן, עכשיו, ככה.

שירי לב-רן: לאן היא תלך, אף אחד לא יודע.

שירי לב-רן: אני יכולה לספר על מקרים שבהם לא משלמים לעובדת את כל מה שהיא צריכה לקבל.

שירי לב-רן: אני יכולה לספר על כל מיני מקרים של שיטת מצליח, של גמר חשבון, שבה אומרת לעובדת - תראי, זה נכון שמגיע לך 20 אלף, אין לנו, קחי 9,000 ותחיי עם זה בשלום, והעובדת נענית לזה.

שירי לב-רן: היא לא תשבור עכשיו את הראש עם הליכים משפטיים שהם אורכים הרבה מאוד זמן, לוקחים הרבה מאוד, ובטח משאבים רגשיים שאגב, לא ברור אם היא יכולה להתעסק איתם בזמן שהיא אמורה לעזוב את הארץ.

שירי לב-רן: אנחנו יכולים לעשות פה מלחמת מי המסכן.

שירי לב-רן: אבל אמרנו את זה בתחילת הדיון.

שירי לב-רן: אנחנו מדברים כאן על שתי אוכלוסיות שהן אוכלוסיות מוחלשות, כל אחת עם המצוקות שלה.

שירי לב-רן: בהתאם למה שהציגה היושבת-ראש בהתחלה, הרעיון הוא לראות איך אנחנו מייצגים איזשהו פתרון שהוא באמת פתרון הוליסטי, ולא איזושהי מלחמת תחום אפס שאחד הוא על חשבון השני.

אבתיסאם מראענה: לינא, בבקשה.

לינא סאלם: לא מדובר פה במצב של כאוס.

לינא סאלם: המחוקק הישראלי כן התייחס לכל הזכויות של העובדים בכלל.

לינא סאלם: המחוקק לא מבחין בין מעמד של עובד שמחזיק באשרה, לבין עובד שלא מחזיק באשרה.

לינא סאלם: זו הסיבה בעצם שמשלמים למסתננים, לפליטים, גם לאנשים שלא חוקיים - - - תשלומים על-פי דין.

לינא סאלם: בעצם המחוקק בא ואמר – זכויות בין עובדים הם תמיד זכויות שוות בין כולם.

לינא סאלם: ישנם מקרים ספציפיים מאוד, מוחרגים, אבל מדובר במצבים מאוד קיצוניים, שבהם כן נשקלה האופציה של לתת זכויות שונות.

לינא סאלם: מדובר בסך הכול בנושא של חוק של שעות עבודה ומנוחה, כאשר מדובר בהעסקה של 24 שעות, ובית המשפט גם נדרש לזה שזה מאוד קשה לדעת לאמוד מה בעצם היקף המשרה, ומה השעות הנוספות, ואכן, נכון שהייתה בעצם פסיקה שבאה ואמרה שכר מינימום פלוס 30%, ושכר מינימום פלוס 20%.

לינא סאלם: זה שהמחוקק עדיין לא אמר את דבריו, וקבע בעצם מה שעות המנוחה - זה עדיין לא משאיר אותנו במצב של כאוס.

לינא סאלם: כן מדברים בעצם על נושאים שיש להם את מלוא הזכויות על-פי המחוקק הישראלי.

לינא סאלם: המחוקק הישראלי לא מבחין בין עובד זר לבין עובד ישראלי.

לינא סאלם: ללא ספק, אני רואה גם שהוועדה מאוד ערה לכך.

לינא סאלם: יש לנו שתי קבוצות מאוד מוחלשות.

לינא סאלם: יש לנו בעצם קבוצה שאין לה את האמצעים לשלם מלוא הזכויות, ויש קבוצה אחרת שהיא קבוצה מאוד מוחלשת שהרשות שנותנת לה את האשרה, וגם הרשות שמפקחת על השכר שלה, דואגות באמת גם לבוא ולבדוק שהתנאים משולמים כדין.

לינא סאלם: אז ללא ספק אתגרים, אבל אין לאקונה בחוק שאני יכולה להצביע עליה, אם כי, אכן נכון, היה בעצם אמירה, והיה בעצם כן הוראה למחוקק לבוא ולהסדיר את זה באופן ספציפי וטרם נעשה.

לינא סאלם: אבל עדיין זה לא אומר שחוק שעות עבודה ומנוחה לא ישנה את הבסיס, לא ישנה את שכר המינימום.

לינא סאלם: לא ישנה את הביטוח הרפואי, לא ישנה את הזכויות.

לינא סאלם: אנחנו חייבים לזכור, שבשביל לסייע לקבוצה אחת, לא צריכים לרמוס את הקבוצה השנייה.

לינא סאלם: ואנחנו כמדינה דמוקרטית, ששומר את שלטון החוק, זה בעצם אחד התפקידים שיש בחקיקה – אנחנו מלווים בעצם את כל ההליכים של החקיקה וקבלת החלטות ממשלתיות, ומייעצים כמובן לשמור על שלטון החוק – זה התפקיד העיקרי שלנו.

יהודה דורון: רק להוסיף משהו.

יהודה דורון: נעמי נגעה בנקודה שכדאי שאנחנו נשמע אותה.

יהודה דורון: בגלל שגובים תשלום גבוה מהעובד הזר כאשר מביאים אותו, חברות כוח האדם מנחות את כל הנכים, ואת כל הזקנים ואומרים להם - אתם צריכים לשלם את ה-100 שקלים שלא מופיע בשום מקום.

יהודה דורון: הם גרמו להוצאה של הנכים, והוצאה של הקשישים, מתוך המחשבה שלהם איך העובד יחזיר את כספו.

יהודה דורון: אני דורש בקשה, היות ויושבים פה אנשים, ויגידו לך שלא צריך לשלם, שיתקנו את ההגדרה, כי נכים פונים אלינו, ואומרים – למה אני צריך לשלם 100 שקל שהחברה אומרת לי, זה לא נכון.

אבתיסאם מראענה: בסדר.

אבתיסאם מראענה: השאלה פה היא גם ה-100 שקלים, ודברים נוספים שמתווספים בסיכום של הישיבה.

אבתיסאם מראענה: אני רוצה להתנצל בפני שלא הייתה לו אפשרות להעלות את השאלות, תהיות, ולספק לנו תשובות או מידע, ולא הייתה להם את הזכות לדבר.

אבתיסאם מראענה: אני מתנצלת ממש.

אבתיסאם מראענה: נקבע לנו ישיבה בשבוע הבא.

אבתיסאם מראענה: ככל הנראה ביום ראשון, נודיע על כך.

אבתיסאם מראענה: נמשיך את הדיון שלנו.

אבתיסאם מראענה: אנחנו נפתח את הישיבה הבאה בהחלט בנושא לא רק של סיעוד.

אבתיסאם מראענה: אני רוצה להודות לכל מי שנכח כאן.

אבתיסאם מראענה: לצוות שלי – יעל, גלעד, מיכל - מנהלת הוועדה.

אבתיסאם מראענה: יקירתי, נעה בן שבת, היועצת המשפטית של הוועדה.

אבתיסאם מראענה: כל מי שנמצאות כאן, גם בזום, הקלדניות, המתורגמניות.

אבתיסאם מראענה: תודה רבה.

אבתיסאם מראענה: כמובן, יעלה לאתר הסיכומים של כל דיון.

אבתיסאם מראענה: תמשיכו להיות איתנו בקשר, לשאול שאלות.

אבתיסאם מראענה: אנחנו בהחלט נהיה בקשר רציף עם כל מי שהגיע לכאן ונתקדם.

אבתיסאם מראענה: תודה.

אבתיסאם מראענה: המשך יום טוב.

אבתיסאם מראענה: הישיבה נעולה.