הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 24, פרוטוקול מספר 4, 2021-08-16 10:00

מיכל שיר סגמן: בוקר טוב.

מיכל שיר סגמן: אני רוצה לפתוח את הישיבה.

מיכל שיר סגמן: היום יום שני, 16 באוגוסט, ח' באלול התשפ"א.

מיכל שיר סגמן: הנושא היום הוא מענים רגשיים לתלמידי מערכת החינוך בזמן הקורונה, בתקופת הסגרים.

מיכל שיר סגמן: אני רוצה לפתוח עם המועצה לשלום הילד, בבקשה.

מיכל שיר סגמן: עו"ד ורד וינדמן.

ורד וינדמן: תודה רבה.

ורד וינדמן: זו אחת הישיבות הראשונות של הוועדה הכי חשובה בכנסת, אז בהצלחה ליושבת-ראש הוועדה הכי חשובה בכנסת.

ורד וינדמן: לצערי אני אומרת יותר מפעם אחת, אבל אולי הפעם זה יקרה.

ורד וינדמן: הוועדה הזאת, נוכח חשיבותה, צריכה להיות ועדה סטטוטורית.

ורד וינדמן: תודה על בחירה בנושא הזה, שהוא בעיני אחד החשובים ביותר שיש בכלל, בפרט לקראת תחילת שנת הלימודים.

ורד וינדמן: אנחנו עדיין בעיצומו של המשבר.

ורד וינדמן: צריכים לומר למי שחושב אחרת – כנראה לא אלה שיושבים סביב השולחן הזה – שהשלכות הקורונה על ילדים ונוער עוד כאן, ובגדול.

ורד וינדמן: כיאה לוועדה לזכויות הילד, אני חושבת שחשוב מאוד לשמוע את הקול של הילד והילדה, הנער והנערה.

ורד וינדמן: נראה עכשיו סרטון קצר שערכנו, של פרלמנט הנוער שלנו, יחד עם נציגים של מועצת התלמידים.

ורד וינדמן: זה סרטון מעכשיו, מסוף יוני.

ורד וינדמן: זה פרי של עבודה של פרלמנט הנוער שלנו, חבר'ה מבאר שבע ומרהט, שאנחנו עובדים איתם שנה שלמה ומממשים באופן הזה את הזכות שלהם להשתתפות בקביעת מדיניות שקשורה לחייהם.

ורד וינדמן: ניתן לנוער לדבר ואחר כך אמשיך.

ורד וינדמן: תודה.

ורד וינדמן: (מקרינה סרטון)

תלמידים בסרטון: התקופה שעברנו היא תקופה מטלטלת לכל התלמידים.

תלמידים בסרטון: זה משהו שהכניס הרבה ילדים לחרדות.

תלמידים בסרטון: יצא שבגלל כל מה שעברנו בשנה האחרונה יש הרגשה של לבד מאוד מאוד גדול.

תלמידים בסרטון: במהלך הקורונה נוצר איזשהו בידוד וריחוק חברתי, שלאחר הקורונה, כשלאט לאט חזרנו לבתי הספר, היה אפשר לראות את זה בבירור.

תלמידים בסרטון: בקורונה הרבה מהקשר היה בזום ובמסכים, מה שגרם להרבה התמכרות.

תלמידים בסרטון: במהלך הקורונה מבחינה לימודית נחפר איזשהו בור ואנחנו בני הנוער צפינו בו נחפר.

תלמידים בסרטון: נראה לי שגם המורים חוו את הקושי של ללמד.

תלמידים בסרטון: זה לא משהו שרק התלמיד אשם בו.

תלמידים בסרטון: זה משהו שאנחנו נמצאים בחוסר ודאות, והוא מכניס למקום אפל ומקום קשה שאתה לא יודע איך לצאת ממנו.

תלמידים בסרטון: כשפונים אלייך ודואגים לך ורוצים לבדוק שאת בסדר – זה מה שהיה חסר באותה תקופה, ומה שחסר גם עכשיו.

תלמידים בסרטון: יש בבתי ספר פסיכולוגים, אבל המון תלמידים לא מודעים לקיום של פסיכולוגים כאלה בבתי ספר, וגם מבחינת כוח אדם אין הרבה כאלה.

תלמידים בסרטון: צריך לשים דגש ענק להכניס עוד עובדים סוציאליים.

תלמידים בסרטון: בנות השירות, שזה משהו שהוא מדהים.

תלמידים בסרטון: צריך לשים דגש על הפן הנפשי ולהבהיר על פני השטח את העובדה שזה בסדר ומותר להרגיש ומותר להגיד שאתה במקום לא טוב מבחינה רגשית ונפשית ולהנגיש את העובדה שיש מי שיעזור לך.

תלמידים בסרטון: הדבר שהכי צריך טיפול מיידי לטעמי זה הגיבוש בין בני הנוער.

תלמידים בסרטון: לתת מקום שיש קשר שהוא מחוץ לזום ומחוץ לטלפונים ומחוץ לווצאפ.

תלמידים בסרטון: אני חושבת שצריך לתת השתלמויות והדרכות למורים וצוותי חינוך איך להתמודד עם המצב הזה, לתת להם כלים להתמודד איתנו ולפתח איתנו שיח ולעודד אותנו לדבר על מה אנחנו מרגישים בתקופה כזאת.

תלמידים בסרטון: למידה בכיתה בקבוצות קטנות יותר, נניח 15, תעזור לשנת הלימודים לעבור הרבה יותר חלק.

תלמידים בסרטון: לתגבר את כל התלמידים, לתת מורים פרטיים בלי תשלום.

תלמידים בסרטון: לנצל את התקופה של החגים להגיע למצב שבהמשך השנה כל התלמידים יהיו בקו אחיד, יהיו בנויים להתקדם משם הלאה גם לבגרויות וגם באופן כללי עם החומר ביחד, ולא שיהיו פערים בתוך הכיתה.

תלמידים בסרטון: אנחנו נמצאים בשטח, אנחנו יודעים מה קורה.

תלמידים בסרטון: אנחנו פה, אנחנו באמת רוצים להשפיע.

תלמידים בסרטון: לתלמיד יש עמדה.

תלמידים בסרטון: זה כל כך קל, רק תפנו.

תלמידים בסרטון: אנחנו כאן.

ורד וינדמן: הסרטון הזה היה חלק ממפגש היוועצות שנעשה במסגרת השולחן הבין-מגזרי לילדים ונוער תחת משרד ראש הממשלה.

ורד וינדמן: עומדות בראשו שתי נציגות, אחת מהממשלה, מיכל גולד, נציגת משרד המשפטים, ואני כנציגת חברה אזרחית במועצה לשלום הילד.

ורד וינדמן: מי שנועץ בנוער זה גם משרד ראש הממשלה, משרד המשפטים ונציגה של משרד הרווחה.

ורד וינדמן: בשולחן הבין-מגזרי לקחו חלק נציגים בכירים של כל המשרדים, בין היתר עינב לוק שנמצאת פה בזום.

ורד וינדמן: אני רוצה לומר רק שלושה נתונים כדי לסבר את האוזן.

ורד וינדמן: נעשתה פה עבודה מדהימה של מריה ממרכז המחקר והמידע של הכנסת.

ורד וינדמן: אלה דברים שגם אספנו במהלך הקורונה, הרבה בעזרת משרד החינוך.

ורד וינדמן: אחד הדברים המדהימים הוא התחושה של הבדידות שעלתה מכל הנתונים, בעיקר מיועצות השפ"י שדיווחו שאחד הקשיים העיקריים היה הבדידות וחרדות ומצוקה רגשית.

ורד וינדמן: אבל גם עלייה מאוד דרמטית, ואני מניחה שעינב תציג נתונים עדכניים מאלה, עלייה של 24% במספר הערכות הסיכון שנערכו בשירותים הפסיכולוגיים במסגרת התוכנית הלאומית למניעת אובדנות.

ורד וינדמן: אני מדברת על ספטמבר-דצמבר, וההשוואה היא לתקופה המקבילה של שנה שעברה, וגם עלייה מאוד מאוד משמעותית, מאוד דרמטית, של 40%, במספר הילדים בסיכון אובדני שטופלו על ידי הפסיכולוגים החינוכיים.

ורד וינדמן: במחקר שערך מכון חרוב עולה שיש ירידה באחוז הילדים המדווחים על רגשות חיוביים, וזה אומר שהילדים והנוער היו במצוקה רגשית מאוד גדולה.

ורד וינדמן: הרבה מאוד תחושות של בדידות, ועלייה במדדי סיכון מאוד מגוונים שהקיצוניים שבהם הם בעיות נפשיות, אבל גם קשיים רגשיים שלא מגיעים לכדי קיצון אבל הם מאוד שכיחים ודורשים מענה.

ורד וינדמן: אני מניחה שרוב הדוברים ידברו גם על הקשיים והאתגרים.

ורד וינדמן: אני רוצה לומר לכם מה היו ההמלצות של השולחן הבין-מגזרי.

ורד וינדמן: אנחנו נמצאים לקראת תחילת שנת הלימודים, אחרי תקופה מאוד מאוד ארוכה שהרבה מאוד ילדים ונוער לא פקדו את מערכת החינוך, חודשיים של הקיץ אבל גם הרבה לפני.

ורד וינדמן: אנחנו נמצאים לפני תקופה מאוד ארוכה של חגים, כך שהם ימשיכו להיות לא במסגרת החינוכית, ולכן אני גם רואה חשיבות מאוד גדולה בכך ששנת הלימודים תיפתח וילדים יפגשו את המורים שלהם ואת החברים שלהם בגלל היתרון הגדול של איתור וזיהוי של מצוקות בתוך מערכת החינוך שאחראית בימי שגרה, בוודאי כך צריך להיות בימי משבר, על איתור וזיהוי לא רק של סיכון אלא גם של מצוקות רגשיות.

ורד וינדמן: אני רוצה לשתף אתכם בהמלצות של השולחן הבין-מגזרי שהן גם פרי של מרתון שלקחו בו חלק 250 נשות ואנשי מקצוע מהשלטון המקומי, מהממשלה ומהחברה האזרחית, כולל שולחן היוועצות נוסף של עשרות הורים ושל כ-20 בני נוער.

ורד וינדמן: אנחנו מדברים על בין 300 ל-350 אנשים ונשים שהשתתפו בגיבוש של ההמלצות האלה.

ורד וינדמן: כאמור, גם הממשלה, גם החברה האזרחית וגם השלטון המקומי.

ורד וינדמן: אחד הנושאים העיקריים שעלו קשורים ליעדי חיזוק חוסן ברמה הבית-ספרית.

ורד וינדמן: החשיבות – וזה עלה גם מהנוער – שיהיו שיעורים ייעודיים לעיבוד הטראומה, כי התקופה הנוכחית היא לא פחות מאשר טראומתית, וחיזוק החוסן על ידי היועצות והמחנכות.

ורד וינדמן: ושתיעשה מדידה, לא רק מדידה של יעדים לימודיים אלא מדידה של חיזוק חוסן בבתי הספר, כמו למשל כמה שיחות אישיות נעשו, כמה פעילויות בכיתות נעשו בהקשר הזה.

ורד וינדמן: המלצה נוספת בהקשר של יעדי חיזוק חוסן היא מתן מידע והכשרה למחנכות.

ורד וינדמן: והנושא שעלה שוב ושוב גם על ידי הנוער וגם על ידי מערכת החינוך, האטה לימודית שמוכוונת להורדת לחץ ויצירת פניות להסתגלות רגשית וחברתית, לא פחות חשוב.

ורד וינדמן: שמעתם גם מהנוער שמדברים על הקושי לחזור לחיי חברה.

ורד וינדמן: וכן סיוע לגורמי הייעוץ והחינוך במטלות שגרה כדי לפנות אותם לחיזוק חוסן ותגבור צוותים במקום שנדרש.

ורד וינדמן: ולא פחות חשוב, מידע והכוונה להורים.

ורד וינדמן: יש צמא גדול מאוד בקרב ההורים למענים זמינים להיוועצויות והדרכות קצרות טווח.

ורד וינדמן: חשוב שייעשה איתור של ילדים ונוער שדורשים חיזוק רגשי נוסף וייעשה שימוש בשאלון לאיתור, כולל שימוש בכלי איתור דיגיטליים שיהיו כלים לאיתור גם ברמה הבית-ספרית וגם ברמה היישובית, ולהנגיש מענים מהירים במידע איך לצרוך את המענים האלה.

ורד וינדמן: הרבה פעמים הם לא יודעים לאן לפנות.

ורד וינדמן: וכמובן להתאים את הכלים וההכשרות לאוכלוסיות השונות, גם הערבית, הבדואית והחרדית.

ורד וינדמן: פיתוח כלים לחוסן אישי בקרב התלמידים עצמם.

ורד וינדמן: להנגיש להם מידע שמותאם לנוער, למי צריך לפנות.

ורד וינדמן: גם פה, לעשות שימוש בכלים הדיגיטליים, כי בני הנוער עושים כידוע הרבה שימוש בכלים דיגיטליים, וכן להתאים את הכלים לאוכלוסייה הערבית והחרדית.

ורד וינדמן: יש חשיבות לבנות גם תוכנית יישובית לחיזוק החוסן.

ורד וינדמן: בעניין זה צריך להיעזר ביחידות הנוער ושתהיה תוכנית המשך של רצף מענים גם כשאין מסגרת לימודית.

ורד וינדמן: מי ממשיך להיות בקשר עם מי שזוהה במערכת החינוך כדורש ליווי גם בתקופה של החגים.

ורד וינדמן: להסתייע בכוחות טיפוליים יישוביים, פסיכולוגים, עובדים סוציאליים, שהם יבנו תוכנית ויעבירו אותה למי שנמצא בקשר עם הנוער.

ורד וינדמן: ולדאוג שתהיה מעורבות נוער בבנייה של התוכניות.

ורד וינדמן: בהקשר של החזרה ללימודים, ואני יודעת שחלק מזה כבר נעשה על ידי חיים ממשרד החינוך, איך מאתרים את מי שזה כבר לא נשירה אלא מה שנקרא הניתוק החדש, איך לאפיין את הכלים לאיתור תלמידים כאלה שהמצב שלהם מעורר דאגה, איך לזהות אותם ואיך להתאים את כלי האיתור לאוכלוסיות השונות.

ורד וינדמן: ברמה הבית-ספרית, לבדוק באופן עקבי את המצב של כלל התלמידים, להגיב בצורה מהירה להיעלמות של תלמידים ממערכת החינוך, לשנות ערכי מדדים של הישגיות, גמישות ניהולית שמשרד החינוך מדבר על כך הרבה בעת האחרונה ומערך סיוע בית-ספרי, רכזי התמדה, חונכים בבתי הספר שיסייעו בהתארגנות ולמידה במה שמכונה "מישהו לרוץ איתו".

ורד וינדמן: להצמיד אדם משמעותי לסייע, כולל תלמיד בוגר.

ורד וינדמן: חלק מההמלצות האלה דורשים תקצוב תוספתי ועיבוי של הכוחות הטיפוליים שנמצאים בתוך בתי הספר, וחלק דורשים התארגנות והיעזרות בכוחות שכבר נמצאים בשטח, כמו ש"ש ומורות חיילות ותלמידים בוגרים וכו'.

ורד וינדמן: צריך לדבר על פנאי משמעותי, במיוחד לקראת תקופת החגים.

ורד וינדמן: לפתח פעילויות חברתיות לחיזוק כישורי חברה ושייכות אחרי תקופת בדידות ממושכת.

ורד וינדמן: להרחיב מענים לא פורמאליים.

ורד וינדמן: אם יש משהו משמעותי שלמדנו בתקופת הקורונה הוא שיש חשיבות לא רק למה שנעשה בתוך בתי הספר ומערכת החינוך הפורמאלית, אלא גם מערכת החינוך הלא פורמאלית, ולאפשר מסגרות שמאפשרות פנאי משמעותי.

ורד וינדמן: גם פה לא לשכוח לתת מענה ייעודי לקבוצות אוכלוסייה שונות.

ורד וינדמן: צריך להנגיש מידע לילדים ונוער על פעילות פנאי משמעותית ועל מקומות ביישוב עבורם ומקומות אפשריים עבורם להתנדבות.

ורד וינדמן: אחד הדברים שהם דיברו עליהם גם בסרטון הוא הצורך במשמעות.

ורד וינדמן: לבנות עם הנוער תוכניות שמייצרות משמעות ולייצר ליווי וקשר בין הרמה הבית-ספרית לרמה של החינוך הלא פורמאלי ולמה שקיים ברשויות המקומיות.

ורד וינדמן: לפתח ולחזק פעולות מניעה, מענה קהילתי זמין לתופעות פנאי לא נורמטיבי ולהיות כל הזמן עם היד על הדופק לזיהוי תופעות.

ורד וינדמן: חלק ממה שקרה בקורונה זה תופעות חדשות שהתפתחו שמסכנות נוער, ואותם צריך לאתר בזמן אמת.

ורד וינדמן: לא פחות חשוב מכך, ועינב לוק ממשרד החינוך ניהלה קבוצת היוועצות כמרתון במסגרת השולחן הבין-מגזרי, זה תמיכה בצוותי החינוך והטיפול.

ורד וינדמן: לתמוך במי שתומך בבני הנוער, לפתח כלים לחיזוק ותמיכה בצוותים האלה ולתת גם להם מענים לתסמינים הפוסט טראומטיים ולהתמודדות הכל כך קשה שהייתה להם בזמן הקורונה ולעומס הכל כך קשה, שאני חושבת שרבים מנשות ואנשי המקצוע עוד לא התאוששו ממנו לגמרי והם עוד יידרשו להרבה מאוד כוחות.

ורד וינדמן: לכן חשוב מאוד לתמוך גם בהם, לסייע להם במשימות הטכניות השוחקות כמו היעזרות בתומכי הוראה ותעדוף משימות והפחתת לחץ, מה שמכונה האטה לימודית.

ורד וינדמן: ולא לשכוח לתגבר את הצוותים במקום שנדרש.

ורד וינדמן: אחד הנושאים שעלו שוב ושוב היה צורך בפורום להיוועצויות.

ורד וינדמן: חייבת להיות תוכנית יישובית להשלמת פערים, להיעזרות במרכזי נוער ולהיעזר בכוחות העירוניים כמו מתנדבים, בנות שירות ומורות חיילות.

ורד וינדמן: הדבר האחרון זה מערך איתור וטיפול במצבי סיכון.

ורד וינדמן: פה גם המענים של בריאות הנפש, גם המערכות של הפסיכולוגים החינוכיים, של היועצים החינוכיים וגם המערכות של בריאות הנפש ששייכות למשרד הבריאות, אנחנו יודעים שהם היו בחסר מאוד גדול גם בתקופה שלפני הקורונה.

ורד וינדמן: הצורך בהם התחדד והתגבר במהלך הקורונה, ולכן גם פה חשוב שייעשה חינוך של המערכות האלה, תגבור של הכשרות לאיתור וזיהוי סיכון ומצוקה.

ורד וינדמן: אסכם בשלוש נקודות.

ורד וינדמן: השלכות הקורונה עוד כאן.

ורד וינדמן: יש המלצות שמבוססות על תגבור של כוח אדם ותקצוב, אבל חלק מהן דורשות יישום ברמה הניהולית, ויש כאן תוכנית שמחכה ליישום של הגורמים הממשלתיים.

ורד וינדמן: הנקודה השלישית, שבה פתחתי ובה אסיים, לנהל דיאלוג עם הנוער ולהקשיב להם.

ורד וינדמן: אני יודעת שאמרתי המון נקודות.

ורד וינדמן: כל הדברים הללו כתובים והם רק מחכים ליישום.

ורד וינדמן: אחד התפקידים הכי חשובים של הוועדה בכנסת הוא לוודא יישום.

ורד וינדמן: תודה.

מיכל שיר סגמן: תודה רבה, עו"ד ורד וינדמן.

מיכל שיר סגמן: סקירה מעניינת מאוד וחשובה.

מיכל שיר סגמן: אחד הנתונים שנחרתו לי בראש הוא ש-21% מבני הנוער במדינת ישראל בין הגילאים 17-16 מדווחים שהם מכירים ילד אובדני, שזה נתון מזעזע.

מיכל שיר סגמן: החלק הטוב בנתון הזה הוא שאנחנו רואים מה קורה כשיש העלאת מודעות.

מיכל שיר סגמן: 51% מדווחים להורה, שאר האחוזים הולכים למורה, ליועץ, לחבר, למישהו קרוב.

מיכל שיר סגמן: זאת אומרת, המודעות כן יוצרת מענה, שזה נתון מדהים בעיני.

מיכל שיר סגמן: חברת הכנסת וולדיגר, בבקשה.

מיכל מרים וולדיגר: תודה.

מיכל מרים וולדיגר: קודם כל, אני רוצה לברך.

מיכל מרים וולדיגר: אני נמצאת בוועדה להתמכרויות, ואצטרך ללכת לשם.

מיכל שיר סגמן: בסרטון שהקרנו בני הנוער דיברו על כך שיש עלייה משמעותית בהתמכרויות.

מיכל מרים וולדיגר: נכון.

מיכל מרים וולדיגר: אחת הנשים שעלו לזום אמרו שיש כאן דיון בוועדה, ולא ידעתי על כך, אז אמרתי שאני חייבת לקפוץ לכאן לשנייה.

מיכל מרים וולדיגר: אז אני רוצה קודם כל לברך.

מיכל מרים וולדיגר: שמעתי רק קטעי דברים.

מיכל מרים וולדיגר: הנושא של צרכים רגשיים הוא כל כך קריטי.

מיכל מרים וולדיגר: הוא קריטי בשגרה.

מיכל מרים וולדיגר: אני חושבת שלהכניס לתוך מערכת החינוך כבר מהגיל הרך את החוסן הנפשי והאישי של ילדי ישראל, כולל לתת להם כלים לכישורי חיים איך להתמודד עם קשיים, איך לצמוח ממשברים, זה קריטי לא פחות מביטחון פיסי כזה או אחר.

מיכל מרים וולדיגר: במשולש מאסלו בעיני זה בדיוק שווה, לא פחות מזה.

מיכל מרים וולדיגר: לכן אני מברכת.

מיכל מרים וולדיגר: בוודאי בתקופת הקורונה.

מיכל מרים וולדיגר: תקופת הקורונה הגבירה אצל מבוגרים, אבל לא פחות אצל צעירים וילדים, את החרדות, את הקשיים, את הריחוק החברתי.

מיכל מרים וולדיגר: הפניות לקופות החולים כדי לקבל מענים – אתה מתקשר ובמקרה הטוב נותנים לך תור לעוד חצי שנה או שנה.

מיכל מרים וולדיגר: אוקיי, ואז מה?

מיכל מרים וולדיגר: ולכן אני בהחלט קוראת גם לך מיכל, כיושבת-ראש הוועדה, גם למשרד הבריאות, גם לחינוך, גם לרווחה, בעצם לשלל המשרדים, כמובן למשרד האוצר, להשקיע בימים שבשגרה יותר בחוסן האישי והנפשי, בוודאי בתקופת קורונה.

מיכל מרים וולדיגר: גם תקציבים, גם משאבים, גם תוכניות, ולא לזנוח את הנושא הזה כי הוא הכי קריטי בעיני.

מיכל מרים וולדיגר: תודה.

מיכל שיר סגמן: תודה רבה.

מיכל שיר סגמן: ד"ר אורן הלר, בבקשה.

אורן הלר: תודה.

אורן הלר: אני מייצג פה את פרופ' גרינשטיין וייס, ראש המכון למדיניות חברתית באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס.

אורן הלר: זה מכון מחקר למדיניות חברתית שהמטרה שלו היא ניסיון לצמצם פערים חברתיים בדיסציפלינות שונות ומשונות ומגוונות בשדה החברתי, עם שיתופי פעולה עם המגזר הציבורי, המגזר הפרטי, המגזר השלישי.

אורן הלר: בתקופה האחרונה אנחנו נכנסים לפעילות בישראל.

אורן הלר: אציג ממצאים מתוך סקר שערכנו בתחילת משבר הקורונה.

אורן הלר: יצאנו בסדרה של סקרים, גם בארצות הברית וגם בישראל, שמכסים את העניין בקשת רחבה של שאלות.

אורן הלר: אחד הדברים זה המצב הרגשי של הילדים.

אורן הלר: (מציג מצגת) הסקר נעשה בקרב כ-1,000 הורים לילדים במערכת החינוך, זה מדגם מייצג.

אורן הלר: ממצאים עיקריים מתוך המחקר: תסמיני חרדה מאוד מאוד גבוהים ביחס למקובל, סדר גודל של 20%, אחד מתוך חמישה ילדים בישראל סובל מתסמיני חרדה.

אורן הלר: זה יותר נפוץ ככל שהכנסת ההורים היא נמוכה.

אורן הלר: זה נפוץ יותר במגזר החילוני, פחות נפוץ במגזר החרדי.

אורן הלר: יותר נפוץ כאשר ההורים עובדים מחוץ לבית.

אורן הלר: זה מלמד על זה שכאשר יש מישהו שנמצא איתך ונותן לך מענה של הורה אתה מקבל יותר מהצרכים הרגשיים שלך כילד.

אורן הלר: סדר גודל של רבע עד מחצית מההורים מעריכים שהילד שלהם זקוק לסיוע נפשי כלשהו בעקבות הקורונה.

אורן הלר: ההורים מרגישים שהמורים עושים כמיטב יכולתם, אבל זה לא מספיק.

אורן הלר: יש פה תצוגה של שיעור הילדים שנמצאים בחרדה.

אורן הלר: זה מבוסס על דיווח של ההורים על הילדים שלהם.

אורן הלר: כאמור, 20% מהילדים, אבל זה יותר נפוץ בקרב החברה החילונית, פחות בקרב החברה החרדית, וגם בקרב הדתיים והערבים זה די גבוה.

מיכל שיר סגמן: מדובר על גילאים?

אורן הלר: גיל גן עד 18.

אורן הלר: זה כל הגילאים.

אורן הלר: שאלנו את ההורים סט של שאלות לגבי חוויית הלמידה המרוחקת בזום.

אורן הלר: פה אנחנו מראים את הממוצעים של התשובות של ההורים, מי ענה תשובה חיובית.

אורן הלר: לדוגמה, 52% מההורים מעריכים שהילד מתייחס ברצינות ללימודים בזום, משקיע בלימודים.

אורן הלר: מצד שני, למעלה אנחנו רואים שיחסית מעט מההורים מרגישים שהלימודים המקוונים מקדמים את הילדים שלהם ושהילד נהנה מהלימודים.

אורן הלר: אם נמשיך עוד שקופית קדימה נראה שהחוויה החיובית גם היא מתואמת עם ההכנסה של ההורים.

אורן הלר: אם לקחנו את סט השאלות שהראיתי בשקופית הקודמת, עשינו מעין שקלול של כל השאלות האלה לציון אחד, ואנחנו מראים פה את הקשר של הציון הזה לשכר של ההורים.

אורן הלר: אני יכול להראות פילוח יותר מפורט על ההכנסה של ההורים.

אורן הלר: ככל שהורים מדווחים על הכנסה מתחת לממוצע, הם מדווחים על חוויה חיובית בשיעורים יותר נמוכים.

אורן הלר: נעבור לסט של שאלות שמעיד על חוויות שליליות.

אורן הלר: כמה הילד חרד ומתוח מהמצב, האם הוא זקוק לסיוע רגשי או משתלב בלמידה המקוונת, האם השיעורים מטילים עומס, הוא מרגיש בודד או משועמם.

אורן הלר: בשקופית הבאה אנחנו רואים שגם סט השאלות האלה מתואם, אפילו בצורה יותר ברורה, עם ההכנסה של ההורים.

אורן הלר: ככל שההכנסה נמוכה יותר, הילד תופס את החוויה בצורה יותר שלילית, קשה לו יותר עם הלימודים המקוונים.

מיכל שיר סגמן: האם במחקר הזה בדקו לכמה ילדים שהוריהם בעלי הכנסה נמוכה יש מחשבים בבית, או קליטת אינטרנט שהם לא לוקחים מהשכן?

אורן הלר: כן, יש לנו הנתון הזה.

אורן הלר: התנהגויות שליליות.

אורן הלר: התנהגויות קיצוניות יחסית של ילדים.

אורן הלר: הפרעות אכילה, אלימות פיסית, התקפי חרדה.

אורן הלר: אנחנו רואים משהו שאפשר לצפות לו, שימוש ממושך מדי במסכים.

אורן הלר: 54% מדווחים על שימוש מופרז מדי יום ומספר פעמים בשבוע.

אורן הלר: כ-20% מדווחים על כמה פעמים בחודש.

אורן הלר: אנחנו מסתכלים מסביב, אני לפחות יכול להבין את זה.

אורן הלר: אבל הפרעות אכילה וביטויי אלימות פיסית והתקפי חרדה גם כן מופיעים בתדירויות גבוהות.

אורן הלר: 9% מההורים מדווחים על הפרעות אכילה מדי פעם, כמה פעמים בשבוע, 13% כמה פעמים בחודש.

אורן הלר: כמו שאתם יכולים להבין, בשקופית הבאה אני מראה שגם הנתונים האלה מתואמים עם הכנסה.

אורן הלר: כלומר, 42% מההורים שהכנסתם היא מתחת לממוצע, לפי הדיווח שלהם, מדווחים גם על תדירות יומית לפחות שהן יותר מהתופעות שהראיתי בשקופית הקודמת, הפרעות אכילה, שימוש יתר במסכים וכו'.

אורן הלר: התעניינו גם בסט של שאלות של תפיסה של ההורים את תפקוד בית הספר במערכת.

אורן הלר: נתחיל מתחתית התרשים שמראה שההורים בגדול מרוצים מהמנהלים ומהמורים, מעריכים שהם עשו למעשה את מה שהם יכולים.

אורן הלר: אין תלונות כלפיהם.

אורן הלר: המנהל והמורים עושים כמיטב יכולתם, אבל זה עומד באיזשהו מתח לנתון שמוצג בראש התרשים, לתוצאה.

אורן הלר: בית הספר מספק פתרונות טובים, בית הספר מאורגן.

אורן הלר: אבל החוויה של ההורים היא שזה הרבה פחות.

אורן הלר: קצת יותר משליש מההורים מרגישים שהם מזדהים עם האמירות האלה שבית הספר מספק פתרונות טובים.

אורן הלר: למרות שיש רצון טוב, הביצוע הוא לא מיטבי לפי התפיסה של ההורים.

אורן הלר: עד כאן ממצאים.

אורן הלר: אגש לסיכום.

אורן הלר: למשבר הקורונה השלכות מדאיגות על מצבם הרגשי וההתנהגותי של הילדים.

אורן הלר: אני מבקש להדגיש שההשלכות האלה הן כנראה מרחיבות פערים חברתיים, משני טעמים.

אורן הלר: הטעם הראשון הוא מה שהראיתי לכם, שהן יותר נפוצות בקרב אוכלוסיות חלשות יותר.

אורן הלר: הטעם השני הוא שגם ברגע שהילד חווה קושי, יש להניח שהורים אמידים יותר – יש להם האמצעים לטפל בקושי בצורה טובה יותר.

אורן הלר: הם יכולים לרכוש שירותים במגזר הפרטי, יכולים למצות את הזכויות שלהם במגזר הציבורי וכו'.

אורן הלר: המלצות.

אורן הלר: הדבר הכי חשוב זה שהמערכת צריכה להכיר בפגיעה הרגשית של התלמידים ובמשמעות החינוכית והחברתית, וככל הנראה גם משמעות כלכלית בטווח הארוך.

אורן הלר: צריך לשים את זה על השולחן.

אורן הלר: נקודה שנייה, הקצאת משאבים להכשרות לצוותי הוראה למתן מענה רגשי הולם, בדגש על קבוצות אוכלוסייה חלשות שלא יכולות לתת את המענה בעצמן, או יותר קשה להן.

אורן הלר: שינוי מערכתי, שיאפשר פגיעה מצומצמת, לא עלינו, אם יהיה סגר נוסף בעתיד.

אורן הלר: נקודה אחת לפני האחרונה.

אורן הלר: לבדוק מאמץ לאומי כדי לתמוך בתלמידים.

אורן הלר: למה לאומי?

אורן הלר: כי זה לא רק מערכת החינוך.

אורן הלר: הילדים שנפגעו בשכבות החלשות יותר מאשר בשכבות מבוססות יותר זו גם תוצאה של הפגיעה של ההורים במשבר הקורונה.

אורן הלר: אכן השכבות החלשות נפגעו יותר במשבר הקורונה, יותר פוטרו, מי שפוטר נפגע יותר והכניס סטרס הביתה.

אורן הלר: כשניתן מענה להורים האלה, צריך לשים לב שחושבים גם על הילדים, גם על התועלת שלהם.

אורן הלר: הנקודה האחרונה, אנחנו לקראת פתיחת שנת הלימודים.

אורן הלר: מה שהצגתי לכם זה ממצאי סקר, אומנם של מגוון מייצג אבל יש לנו פה הזדמנות לאסוף נתונים, להתבונן בילדים שמגיעים ממערכת החינוך ולעשות את המיפוי הסיסטמתי שמערכת צריכה.

אורן הלר: אמסור ממצאים נוספים בשמחה רבה, ככל שהוועדה המכובדת תבקש.

אורן הלר: אנחנו יוצאים עכשיו לסקר נוסף, ואם מי מהנוכחים מעוניין בפריט מידע זה או אחר, בשמחה רבה.

מיכל שיר סגמן: תודה, ד"ר הלר.

מיכל שיר סגמן: ללא ספק, כל שקל שהמדינה תשקיע היום בילדים היא תחסוך פי כמה וכמה בשנים הבאות על צמצום פערים.

מיכל שיר סגמן: הערה קטנה לגבי השכבות החלשות שנפגעו יותר.

מיכל שיר סגמן: לדעתי הן נפגעו יותר בגלל סימפטומים אחרים שקשורים לקורונה, אבל אני חושבת שמעמד הביניים הוא הנפגע העיקרי בתקופה הזאת, ושם היה גם אתגר לפיטורים הגדול ביותר, כך שהשכבות החלשות נפגעות בגלל סיבות נוספות, אבל לא רק בגלל גל פיטורים, כי פה מעמד הביניים חווה לא פחות ולעיתים משפחות שרגילות שיש כסף בבית ופתאום שני ההורים או הורה אחד מאבד את מקור פרנסתו, ההלם והלחץ יכולים להיות הרבה יותר גבוה פשוט מתוך הרגל חיים.

מיכל שיר סגמן: נעבור למשרד החינוך, לד"ר חוה פרידמן, מנהלת אגף פסיכולוגיה.

חוה פרידמן: אני רוצה לברך על כך שאנחנו עוסקים בתחום הנפש של התלמידים, תחום שאני חושבת שהקורונה באמת גובה מחירים מאוד מאוד כבדים מילדים, ובזה אנחנו עוסקים בשירות הפסיכולוגי הייעוצי של משרד החינוך.

חוה פרידמן: אני רוצה לדייק כמה מושגים כדי לעסוק בקשר בין צרכים למענים.

חוה פרידמן: כי אנחנו פוגשים פה גופי מידע וגופי ידע מאוד מאוד חשובים, והם נר לרגלינו, כולל הדוח המשמעותי והמרשים של מרכז המחקר והמידע של הכנסת.

חוה פרידמן: כדאי להבחין בין מצבי מתח, לחץ, חרדה.

מיכל שיר סגמן: או אובדנות.

חוה פרידמן: אני אגיע לאובדנות, שזה הקצה.

חוה פרידמן: כמו שכדאי להבחין בין בדידות לדיכאון.

חוה פרידמן: כל המושגים האלה הם מצוקה של ילדים.

חוה פרידמן: לילדים האלה אנחנו רוצים להגיע, ולא משנה לילד אם זו חרדה או מתח.

חוה פרידמן: לילד עצמו זה לא משנה.

חוה פרידמן: ילדים במצוקה הם ילדים במצוקה נפשית.

חוה פרידמן: האתגר העצום שלנו זה להגיע לילדים האלה ולמנוע מצב שילדים הם שקופים.

חוה פרידמן: הדאגה הגדולה ביותר שלנו היא ילדים שקופים, ילדים שלא יראו אותם, שלא ידברו איתם.

חוה פרידמן: יחד עם זאת, האחריות שלנו היא להבטיח שהמענים הם מדויקים, משום שאני לא אגלה סוד שיש פער בין הצרכים של הילדים לבין המענים הטיפוליים.

מיכל שיר סגמן: לא הזכירו כאן במחקרים, וגם בסקירה של המועצה לזכויות הילד, לא רק מה קורה בתקופת הסגר, אלא מה קורה גם בבתים עצמם, לא רק מבחינת חרדה של ההורים אלא פגיעות מיניות בתוך הבית, אלימות בתוך המשפחה, מצב שילד כלוא בבית ומשם נובעת המצוקה, היא אפילו עולה וגדלה.

מיכל שיר סגמן: זה משהו שעדיין לא הוזכר כאן באף אחת מהסקירות ויש לתת על זה את הדעת.

מיכל שיר סגמן: כי את הנתונים האלה אנחנו יודעים, וזה אחד מכל חמישה ילדים, שזה לכשעצמו נתון כבד ורציני שצריך לתת עליו את הדעת.

חוה פרידמן: אם נתחבר לביטוי הזה, אחד האתגרים הוא לקחת ילדים שחשבנו שהם בסדר, כולל ההיבט הסוציואקונומי, כולל ההיבט הלימודי, זאת אומרת להסתכל מחדש על ילדים.

חוה פרידמן: משום שבהחלט יכול להיות ילד בכיתה ח' שמגיע מבית שלכאורה כשהוא בתחילת 2020 היה במצב נתון, יכול להיות שהוא חוזר למערכת החינוך כשתתחיל שנת הלימודים במצב נפשי אחר.

חוה פרידמן: היכולת להסתכל מחדש היא יכולת שאנחנו מנסים להקנות למורים, ופה התפקיד שהוזכר כאן היטב קודם בדברים של המועצה לשלום הילד, האתגר הגדול הוא להסתכל מחדש על ילדים ולאתר את הצרכים האלה.

חוה פרידמן: וכשמאתרים את הצרכים האלה, להסתכל באופן יותר מדויק מה הילדים צריכים.

חוה פרידמן: אני כן רוצה להכניס כאן מושג של החלמה ספונטנית.

חוה פרידמן: אתייחס לזה רגע בהקשר של הבדידות.

חוה פרידמן: ראינו את זה בסקר של יועצות שפ"י שהדיווח שלהן נגדם בשלוש יחידות זמן.

חוה פרידמן: ככל שהילדים חוזרים למערכת חברתית, יש גם יכולת החלמה ספונטנית.

חוה פרידמן: אנחנו צריכים להיזהר מלהפוך את האוכלוסייה הישראלית שלקתה בפנדמיה העולמית לקליניקה.

חוה פרידמן: מצד שני, אנחנו כן רוצים לדעת מי הם הילדים שזקוקים לקליניקה, ולכן אנחנו מסתכלים באופן מובחן.

חוה פרידמן: מבחינים בין בדידות שחזרה לחיים חברתיים יכולה לשקם אותה באופן טבעי בין ילדים ובני נוער בחלק מהמקרים, לבין מצבים של דיכאון.

חוה פרידמן: נלך רגע לסוגיית הערכות הסיכון שעשו בשירותים הפסיכולוגיים החינוכיים בתוכנית הלאומית למניעת התאבדויות שמשרד הבריאות מוביל אותה, בשותפות בין משרדי ממשלה.

חוה פרידמן: מה שראינו שם זה הרבה יותר פנייה, אבל אנחנו גם רואים הרבה יותר מודעות.

חוה פרידמן: הזכרת את זה קודם, יש הרבה יותר מודעות היום.

חוה פרידמן: אני לא מייחסת את המספרים למודעות, וזה בדיוק ההבחנות שצריך לעשות.

מיכל שיר סגמן: פסיכולוג חינוכי אחד על 3,000 ילדים – אין לו שום יכולת להסתכל על שום דבר, למרות כל הרצון הטוב שלו.

חוה פרידמן: נכון.

חוה פרידמן: ואז צריך לעשות את ההבחנה בין מי הוא הילד שצריך את הפסיכולוג, מי הוא הילד שצריך את המורה שרואה אותו לנגד עיניו ומגייס את האקוסיסטם המשפחתי חינוכי, ומי הוא הילד שצריך את היועץ החינוכי.

חוה פרידמן: באמת להבחין.

חוה פרידמן: בבסיס יש תנאי חסר בכוח אדם מהסוג הזה.

חוה פרידמן: אני רוצה להכניס את זה לציר הזמן.

חוה פרידמן: כתוב כאן בכותרת של מרכז המחקר והמידע: מצבם הרגשי והנפשי של ילדים בעקבות משבר הקורונה.

חוה פרידמן: הייתי אומרת: בעקבות ובתוך משבר הקורונה.

חוה פרידמן: משום שהוא לא מאחורינו.

חוה פרידמן: בסוגיית ציר הזמן, איך תשפיע החזרה ללימודים?

חוה פרידמן: מה יקרה לאורך זמן?

חוה פרידמן: מי מהילדים יחלימו ספונטנית ממצבי טראומה קשים?

חוה פרידמן: אנחנו יודעים ש-85% מהילדים מחלימים ספונטנית.

חוה פרידמן: זה הנתון שקשור למצבי טראומה.

חוה פרידמן: אלא שמצב כזה מתמשך, רב-שנתי, שקשור בהיבטים כל כך רחבים, גם כלכליים, גם נפשיים וגם חברתיים, לא הכרנו.

חוה פרידמן: אז אני נזהרת מלעשות כלל ממה שאנחנו יודעים.

חוה פרידמן: זה בדיוק מה שאנחנו עושים, לומדים את המציאות, וצריכים לראות על ציר הזמן, לאורך השנה הזאת.

חוה פרידמן: האתגר של שנת הלימודים הקרובה הוא באמת לאתר ולזהות באופן מאוד מאוד מדוקדק את הילדים, לראות מה הצרכים, לחבור בין גופים שונים כי אין גוף אחד שיכול להחזיק את זה בעצמו בקרב משרדי הממשלה.

חוה פרידמן: אני רוצה להדגיש עוד היבט שעלה פחות, והוא מצוקתם של ילדים בגיל הרך.

חוה פרידמן: זאת סוגיה שההשלכות ההתפתחותיות שלה לנגד עינינו.

חוה פרידמן: הסיפור של ילדים צעירים שגם הם מראים סימפטומים של מצוקה והם סיסמוגרף מאוד מאוד רגיש למצבם של ההורים, כך שצריך לשים לב גם אליהם.

חוה פרידמן: אנחנו עושים כל מאמץ להתאים את המענים לילדים בתנאים הקיימים, ונצטרך להיות עם היד על הדופק אכן לאורך זמן כדי לראות איזו מצוקה מתפתחת לכלל מצוקה מתמשכת.

מיכל שיר סגמן: אפרופו הגיל הרך, אנחנו רואים עלייה מאוד משמעותית באחוזי הגירושים.

מיכל שיר סגמן: דיברתי עם כמה וכמה אנשי חינוך וגננות שאמרו שבאופן חד-משמעי זה משפיע על הילדים.

מיכל שיר סגמן: הילדים שחזרו לגן גם בהפסקות בין הסגרים, רואים שזה לא אותם ילדים, כולל הגיל הרך, מעצם העובדה שהלחץ בבית עולה.

מיכל שיר סגמן: הרבה מאוד תהליכי גירושים קורים, וזה משפיע מאוד, עד כדי כך שהן אומרות שהן לא מזהות את אותו הגן, בצורה מאוד גדולה.

מיכל שיר סגמן: האם יש סוג של מודל שאתם כבר עובדים עליו על איך לאתר את אותם ילדים שכן זקוקים?

מיכל שיר סגמן: איך מתכוונים לעשות את זה, מעבר לעובדה שצריך?

מיכל שיר סגמן: אנחנו יודעים שצריך, השאלה היא מה עושים.

מיכל שיר סגמן: שנת הלימודים בפתח, עם כל תקופת החגים, ומדובר על עכשיו.

חוה פרידמן: אגיד מה המודל שאנחנו מביאים אותו מתקופות חירום של מדינת ישראל.

חוה פרידמן: חירום אחר, לא כזה, כי כזה מעולם לא היה פה.

חוה פרידמן: מודל החירום שאנחנו מביאים הוא מודל שבו הזמינות של יועצים של פסיכולוגים בתוך מערכת החינוך, מאפיין ישראלי, שיש נוכחות של פסיכולוגים ושל יועצים חינוכיים בתוך הגנים ובתוך בתי הספר, זה מודל שבו אנחנו מקנים למורים את היכולת לחפש סימני מצוקה.

חוה פרידמן: אנחנו נותנים בהם סימנים, כמו שאומרים בהגדה, ומלמדים אותם לאתר את הילדים ולחפש את סימני המצוקה שקשורים בתקופה כזאת, גם באופן ישיר לתלמידים עצמם וגם דרך ההורים שהם גורם מאתר חשוב מאוד.

מיכל שיר סגמן: מדובר על 100 אחוז מהמורים שיעברו את זה?

חוה פרידמן: מאה אחוז מהמורים, כשיש יועצים ופסיכולוגים בבתי הספר, שזה מרבית בתי הספר.

חוה פרידמן: יש הבדלים בין היסודי לחטיבות הביניים ולחטיבות העליונות.

חוה פרידמן: זה לא מאה אחוז בכולם.

חוה פרידמן: ביסודיים זה מאה אחוז.

חוה פרידמן: ככל שעולים בגילאים יש פחות פסיכולוגים, ויש גם מענים נוספים שמיד תסביר עליהם עינב לוק, שנעלה אותה לזום, שיאפשרו הרחבת השירות הזה לתוך מערכת החינוך.

חוה פרידמן: אני רוצה להגיד על זה עוד עיקרון אחד שעלה כאן ואני רוצה להדגיש אותו.

חוה פרידמן: כדי שמורים יאתרו ילדים וגננות יאתרו ילדים, הם צריכים להרגיש שמישהו רואה אותם.

חוה פרידמן: הם צריכים להרגיש שמישהו מכיר בחוויה שהם עברו ובשינוי שהם עברו מבחינת מה קרה לתפקיד המורה.

חוה פרידמן: לכן אנחנו עובדים בשני המישורים האלה, גם במישור של לתת למורים תחושה שהם לא אובייקט שמפנה ילדים, הם אנשי מקצוע שעברו טלטלה בעצמם וצריך גם אותם לחסן ולחזק.

מיכל שיר סגמן: אדרבה, אני מאמינה שכל ההכשרות, גם ההכשרות השוטפות שאנחנו מכירים עוד מלפני כן של זיהוי ואיתור, בלי קשר למשבר הקורונה, צריך להתחיל אותן עוד לפני שמורה נכנס לתפקיד.

מיכל שיר סגמן: זה משהו שכאשר לומדים להיות מורים אפשר להקנות את הכלים האלה מעבר למצב חירום שעכשיו צריך להכשיר.

חוה פרידמן: אני מסכימה איתך, אבל דווקא מתוך ההסכמה יש צורך גם בליווי תוך כדי עבודה.

חוה פרידמן: משום שיש גם משהו מאוד שוחק במקום הזה.

חוה פרידמן: בעיקר בתקופה כזאת שכולם חוו את הקשיים, את השחיקה, וגם את התקווה שנצא מזה.

מיכל שיר סגמן: שתי שאלות נוספות.

מיכל שיר סגמן: האחת היא לגבי מספר היועצים בבתי הספר, האם כל בתי הספר מאוישים על ידי יועצים.

מיכל שיר סגמן: שאלה שנייה, אנחנו עומדים לעבור מעבר בינואר 2022 בין משרד הכלכלה למשרד החינוך, כל מה שקשור לגיל לידה עד שלוש.

מיכל שיר סגמן: מה ההיערכות בנושא הזה?

מיכל שיר סגמן: כי אנחנו יודעים שגם היום 25% מהגנים שנמצאים תחת משרד הכלכלה, עדיין יש 75% מהגנים שלא נכללים ועכשיו הכול עובר למשרד החינוך.

מיכל שיר סגמן: אתם הולכים לקבל מאסה עצומה של ילדים.

מיכל שיר סגמן: אגב, הגננות שאני דיברתי איתן כאשר סיפרתי על אחוז הגירושים, דיברתי עם גננות בגיל לידה עד שלוש, אפילו לא על גננות של ילדים בוגרים יותר.

מיכל שיר סגמן: האם אתם ערוכים גם לזה?

מיכל שיר סגמן: עם כל העומס שקיים היום על משרד החינוך והכשרת המורים והגננות, אתם מקבלים מהם מתנה בינואר עוד מאסה עצומה של ילדים בגיל הרך.

חוה פרידמן: אין לי הרבה משפטים ארגוניים להגיד על הדבר הזה בשלב הזה, משום שזה שלב שקודם כל צריך לעבור את החלק של התארגנות של משרד החינוך לעצם הקליטה והפיקוח.

חוה פרידמן: בתוך זה אנחנו כן מכילים, זה היה בשיח כמובן עם מנהלת האגף הקדם יסודי, את ההכרה בכך שיהיה לנו מאוד חשוב לתת שם גם שירות פסיכולוגי ושירות ייעוצי.

חוה פרידמן: מיד נדבר על החסר שיש מגיל שלוש ואילך, אז אין לי כרגע מידע שיכול לספק איזושהי הרגעה בהקשר הזה, אלא רק שאנחנו לחלוטין רואים את הצורך.

חוה פרידמן: כמובן שיש צורך, יש פסיכולוגים התפתחותיים שיהיה צורך לשקול איך עובדים איתם, יש היום רשויות שירותים פסיכולוגיים חינוכיים שבתוכם יש גם התמחות התפתחותית של פסיכולוגיה התפתחותית.

חוה פרידמן: כך שבמובן המקצועי יש הדרך לתת שם מענה.

מיכל שיר סגמן: מקבלים את השיתוף עם הרשויות המקומיות, שהזרועות יתחילו להתפזר קצת?

חוה פרידמן: כן.

חוה פרידמן: השירותים הפסיכולוגיים עובדים בתוך הרשויות המקומיות.

חוה פרידמן: אז אנחנו מחכים להיערכות במהלך השנה הקרובה.

חוה פרידמן: אשמח אם לעניין היועצות תתייחס עינב, מנהלת שפ"י.

מיכל שיר סגמן: בוודאי.

מיכל שיר סגמן: עינב לוק, מנהלת אגב שפ"י.

עינב לוק: צהריים טובים.

עינב לוק: גם אני רוצה לברך על הוועדה ולברך על הנושא החשוב, על הסקירות המשמעותיות שהוצגו כאן גם על ידי ורד מהמועצה לשלום הילד, שהיינו שותפים משמעותיים לשולחן העגול וזה היה תהליך משמעותי מאוד.

עינב לוק: גם על המחקר שהוצג, וכמובן על הדברים שחוה פרידמן הציגה בשם משרד החינוך.

עינב לוק: לפני שניכנס ליועצות אני רוצה להציג את סקר היועצות.

עינב לוק: אני חושבת שיש שם כמה נתונים מאוד משמעותיים.

עינב לוק: דיברנו על המצב הרגשי של הילדים שאנחנו מסתכלים עליו לאורך ציר הזמן.

עינב לוק: אחד הדברים המעניינים שראינו בסקר הוא שהנתונים משתנים בנקודות זמן שונות, ונדמה לי שזה אולי הדבר המהותי שאנחנו לוקחים מהסקר הזה ומבינים שנצטרך להיות כל הזמן עם היד על הדופק ולראות מה שלומם ומה מצבם הרגשי של הילדים ובני הנוער עם החזרה ולאורך תקופת הזמן.

עינב לוק: אפשר לראות בסקר שהועבר בקרב כ-3,000 יועצות שבדקנו אותו בשלוש פעימות.

עינב לוק: הפעימה הראשונה, והנתונים שלה הוצגו על ידי ורד, הייתה בסוף תש"פ, ביולי שנה שעברה.

עינב לוק: נקודת הזמן השנייה הייתה בתקופת הסגר השנה במרס.

עינב לוק: הנקודה השלישית הייתה בסוף שנת הלימודים הנוכחית, ביולי 2021.

עינב לוק: מעניין לראות שיש פרמטרים שהשתפרו מבחינת מה שהיועצות דיווחו, יש פרמטרים שנשארו אותו דבר ויש פרמטרים שאפילו ראינו בהם עלייה.

עינב לוק: אז אתן דוגמה של הבדידות שדיברה עליה חוה, שבסוף תש"פ 63% מהיועצות אמרו שזה הדבר העיקרי שמגיע לפתחן.

עינב לוק: בתקופת הסגר 58% אמרו שזה הדבר העיקרי, שתלמידים והורים מפנים אליהם.

עינב לוק: ועם החזרה לבית הספר זה ירד ל-22%.

עינב לוק: אנחנו יכולים לראות בוודאות שהחזרה לבית הספר, המפגש החברתי זה צורך מאוד מאוד בסיסי, הבדידות יורדת בצורה משמעותית, הפניות בגין הבדידות יורדות בצורה משמעותית, ולכן ההחלמה הטבעית שעליה דיברה חוה היא משמעותית מאוד.

עינב לוק: יחד עם זאת אנחנו רואים שהקשיים הלימודיים שהילדים מדווחים עליהם והמצוקות הרגשיות לא משתנים באופן מיידי כשהם חוזרים לבית הספר.

עינב לוק: זה מסוג הדברים שצריך להשקיע בהם, לטפל בהם, להמשיך ולאתר ולזהות ולראות איזה ילד זקוק לאיזה מענה.

מיכל שיר סגמן: יכול להיות שילד כל כך שמח לחזור למסגרת חברתית, שהוא עונה על סקר בצורה מסוימת, אבל בעוד חודשיים, מתוך הנחה שאין סגר, פתאום זה חוזר לו.

מיכל שיר סגמן: פתאום הוא כן מרגיש את הקשיים דווקא כשחוזרים לשגרה של הלימודים ושיעורי הבית והמבחנים וכל מה שקשור לזה.

עינב לוק: אני לגמרי מסכימה איתך.

עינב לוק: את מחזקת את העובדה שאנחנו מדברים על זה שנצטרך כל הזמן להיות עם היד על הדופק.

עינב לוק: באמת ההנחיות שלנו הולכות לצוותי החינוך, לקבל את הילדים בתחילת השנה, לעזור להם להסתגל, לקיים שיחות אישיות באופן יום-יומי, אישי, קבוצתי, כדי כל הזמן לאתר ולזהות.

עינב לוק: לעודד את ההורים לפנות ולשתף אותנו, לעודד את הילדים לפנות ולבקש עזרה.

עינב לוק: אני חושבת שזה לא בהכרח קורה באופן טבעי.

עינב לוק: צריך לעודד את זה, צריך לעשות את זה באופן פרואקטיבי, ליזום את זה.

עינב לוק: ככל שאנחנו נייצר את הקשר האישי ונאפשר להם לפנות, כך זה יקרה.

עינב לוק: שאלת לגבי מורים שעברו הכשרה לאיתור וזיהוי ילדים במצוקה וסיכון.

מיכל שיר סגמן: מורים וגננות.

עינב לוק: מורים וגננות.

עינב לוק: השנה ב-3,900 מוסדות חינוך נערכו הכשרות לצוותי חינוך על ידי יועצים ופסיכולוגים, והמורים והגננות, הפסיכולוגים והיועצים, בהחלט נגעו והשתמשו בכלים ובנורות שמסבירות איך לאתר ולזהות גם מקרוב וגם מרחוק.

מיכל שיר סגמן: כשאנחנו אומרים בתי ספר, האם מדובר על כל איש חינוך שנמצא בתוך אותו מוסד?

עינב לוק: כן.

עינב לוק: זאת השתלמות שנעשתה בחדר המורים, לכל חדר המורים, על ידי אנשי המקצוע.

עינב לוק: זאת אומרת, הכיוון היה שכל חדר המורים עבר הכשרה על ידי אנשי המקצוע.

עינב לוק: הרעיון הוא שהכשרה היא לא חיצונית, היא פנימית.

עינב לוק: אנשי המקצוע, היועצים והפסיכולוגים, ממשיכים ללוות את צוותי החינוך.

עינב לוק: זו לא הדרכה חד-פעמית, אלא כל הזמן הדרכה תוך כדי וכל מורה שמגלה איזושהי מצוקה, מגלה קושי, פונה לאיש המקצוע שהכשיר אותו בתוך בית הספר.

מיכל שיר סגמן: זה קיים גם במגזר הלא יהודי?

מיכל שיר סגמן: גם במוסדות החינוך של המגזר הלא יהודי?

עינב לוק: זה קיים בכל המגזרים, בכל שלבי החינוך, יסודי, חטיבת ביניים והחטיבה העליונה.

עינב לוק: הגננות עברו את זה באופן אחר על ידי יועצות בכנסים של המפקחת והגננות שלה באופן קבוצתי, כי הם נמצאות כל אחת בגן אחר.

עינב לוק: אז הן עשו את זה למפקחת והגננות.

עינב לוק: בבתי הספר עברו את זה בחדר המורים כקבוצה אחת.

עינב לוק: זה לגבי ההכשרה.

עינב לוק: שאלת לגבי כמות היועצות.

עינב לוק: יש בארץ כ-6,700 יועצות חינוכיות.

עינב לוק: כמעט ואין לנו בתי ספר שאין בהם יועצות חינוכיות בכלל.

עינב לוק: כן אני יכולה להגיד שיש בתי ספר, לצערי, שאין מספיק שעות ייעוץ ליועצת, ובחלק ממשרתה היא עובדת בהוראה ושעות הייעוץ לה מועטות.

עינב לוק: אז אם יש לנו קושי זה לא שאין יועץ לבית הספר, אלא מספר השעות.

מיכל שיר סגמן: איך אפשר לתקן את זה?

מיכל שיר סגמן: כי להגיד שיש יועצת שלא מתפקדת כיועצת, שאין לה זמן, זה סוג של לסמן וי שיש יועצת.

עינב לוק: לא אמרתי שהיא לא מתפקדת, רק אמרתי שלצערי בחלק מבתי הספר לחלק מהיועצות יש חוסר בשעות ייעוץ.

עינב לוק: אז כבר בשנת הלימודים תשפ"א משרד החינוך הכפיל את שעות הייעוץ בגיל הרך.

עינב לוק: זה היה הדבר הראשון שנעשה בתשפ"א, והוא כמובן ימשיך לתשפ"ב.

עינב לוק: בנוסף אנחנו מיפינו את בתי הספר, את מוסדות החינוך בשלבי החינוך השונים, ובדקנו איפה יש חוסר בשעות ייעוץ, ואנחנו נתגבר בשנת הלימודים הבאה את בתי הספר שיש בהם חוסר בשעות ייעוץ, נוסיף שעות ייעוץ לבתי הספר כדי להגדיל את שעות הייעוץ.

עינב לוק: כי מבחינתנו יועצת במשרה שיש לה מספיק שעות ייעוץ יכולה לתת מענה משמעותי, במידה שאין לה מספיק שעות ייעוץ זה בהחלט משפיע על היכולת שלה לתת מענים משמעותיים לתלמידים, לצוותים, למורים.

מיכל שיר סגמן: בכמה שעות משרד החינוך מתכוון לתגבר?

עינב לוק: כרגע אין לי מספרים סופיים.

עינב לוק: אנחנו יושבים על זה, אנחנו ממפים את הצרכים, ומתוך התקציב שניתן למשרד החינוך לצמצום פערים לימודיים, רגשיים וחברתיים אנחנו נקצה תקציב לשעות ייעוץ כדי לתגבר את היועצים החינוכיים בבתי הספר שבהם יש חוסר בשעות ייעוץ.

עינב לוק: דבר נוסף שחשוב לי להגיד, גם לגבי השירותים הפסיכולוגיים, וחוה תוכל להרחיב, אנחנו מקצים חבילות סיוע לשירותים הפסיכולוגיים, מתגברים בתקציב תוספתי כדי שיוכלו לתת מענה טיפולי ליותר ילדים ממה שהם נותנים ויכולים לתת בשוטף.

עינב לוק: אנחנו נבדוק באילו שירותים פסיכולוגיים יש חוסר, כמה הם יכולים לתת עוד מענים, מה הם הצרכים באזור, ולפי זה אנחנו נתגבר בחבילות סיוע לשירותים הפסיכולוגיים.

עינב לוק: המיקוד בשנת הלימודים הבאה מבחינתנו הוא קודם כל להקדיש את תחילת שנת הלימודים לזמן להסתגלות לחזרה לגן, לחזרה לבית הספר.

עינב לוק: הזכירה את זה גם ורד, זה היה אחד הנושאים של השולחן העגול, לא לרוץ מיד למענים הלימודיים אלא להסתכל, לאפשר להם הסתגלות, לבסס את הקשר ואת היחסים גם בין הצוות החינוכי לבין התלמידים, אבל בעיקר לחזק את הקשר בין הילדים, בינם לבין עצמם.

עינב לוק: לחזק את תחושת השייכות, את החברות.

עינב לוק: כי רק לחזור, כמו שאמרת, אז בהתחלה מרגישים פחות בדידות.

עינב לוק: אבל אם לא נבסס את היחסים של קשר, של שייכות, של תמיכה הדדית, של יחסים, ונעודד את העזרה ההדדית, אז לא נצליח לאורך זמן לשמור על אותה חוויה שראינו מיד עם החזרה ללימודים.

עינב לוק: דבר נוסף שנקיים בתחילת השנה, וזאת אחת ההנחיות לצוותי החינוך, לקיים מעקב צמוד אחר ההגעה של התלמידים, לקיים שיחות אישיות, לראות שהילדים מגיעים בצורה סדירה ולהשתמש בכל הכלים שהוכשרו השנה לאיתור וזיהוי ילדים שמגלים קושי, מצוקה, סיכון.

עינב לוק: וכמובן, להפנות בהתאם לצורך.

עינב לוק: יש ילדים שמה שנזדקק זה רק שיחות אישיות עם מחנכת הכיתה, נזדקק לחזק את הקשר שלהם עם הילדים.

עינב לוק: יש ילדים שיזדקקו לשיחות אישיות עם יועצת בית הספר.

עינב לוק: יש ילדים שיזדקקו לטיפול פסיכולוגי.

עינב לוק: יש הורים שיזדקקו לליווי, תמיכה וסיוע.

עינב לוק: ויש ילדים שנצטרך להפנות אותם גם לטיפולים בתוך הקהילה.

מיכל שיר סגמן: האם שקלתם אחד על אחד שכל מחנך ישב עם תלמיד חצי שעה?

מיכל שיר סגמן: אני חושבת שאפילו אחרי שעות הלימודים, זה יהיה איזשהו מאמץ אבל ייתן יחס אישי של מחנך מול ילד.

מיכל שיר סגמן: לתשאל אותו, להוציא ממנו מה קורה בבית, מה קורה איתו.

מיכל שיר סגמן: אגב, לא רק בתקופה שוטפת של חזרה ללימודים, אלא אם חלילה ניאלץ לעוד סגר, אפילו להתקשר, למרות שלא רואים את התלמיד.

מיכל שיר סגמן: אבל חברת הכנסת קרן ברק, שהייתה כאן בדיון הקודם בנושא הזה, הציעה מפגש או שיחת טלפון, איזשהו מענה כשהמחנך נמצא.

מיכל שיר סגמן: מדובר על 40-35 ילדים בכיתה, מחנך יכול חצי שעה לקבוע פגישות עם כל ילד בנפרד.

מיכל שיר סגמן: האם שקלתם לא לפי מי שמראה מצוקה, אלא ממש לכולם?

עינב לוק: כמובן שיש כאן גמישות וחשיבה שמותאמת לכל בית ספר ולכל ילד.

עינב לוק: אבל ההנחיות הן בהחלט לקיים שיחות אישיות עם כל הילדים, לשאול לשלומם ולא לעשות את זה באופן חד-פעמי, אלא לעשות את זה באופן קבוע ושיטתי כחלק מהמערך.

עינב לוק: יש לנו מגוון של כלים שאנחנו הגשנו ליועצים, לפסיכולוגים, והם ינחו את צוותי החינוך איך מקיימים שיח.

עינב לוק: דרך אגב, זה לא מובן מאליו איך מקיימים שיח אישי רגשתי בזום, בטלפון.

עינב לוק: גם את זה צריך ללמוד.

עינב לוק: איך מקיימים שיחה אישית, מתי מאתרים, מתי ממשיכים, מתי מקיימים את השיח בפרטני ומתי בקבוצות קטנות, במליאה.

עינב לוק: אנחנו נותנים מגוון של אפשרויות לבתי הספר, וההנחיה היא לקיים שיח אישי שמטרתו גם לחזק את הקשר, גם לאתר ולזהות וגם להראות לילדים שהם יכולים לפנות במצב של מצוקה.

עינב לוק: אני יודעת להגיד שיועצים חינוכיים ופסיכולוגים מדווחים שברגע שאתה פותח את השיחות האישיות, מאפשר אותן, גם באופן פרטני, גם בקבוצות קטנות וגם במליאה, ילדים מזהים שהמבוגר המשמעותי הוא דמות שאפשר לפנות אליה, הוא דמות שכדאי לפנות אליה.

עינב לוק: אז אנחנו גם מדברים על שיחות אישיות, אנחנו גם מדברים על מפגשים כיתתיים בפתיח של הבוקר ובסיום יום הלימודים.

עינב לוק: אנחנו מדברים על הגברת שיעורי כישורי חיים, שיוקדשו למפגשים חברתיים אישיים.

עינב לוק: פרסמנו איגרת השבוע לכל היועצים והפסיכולוגים החינוכיים ולכל צוותי החינוך שיש כלים שונים, בין לעשות את זה באמצעות משחק, באמצעות שיחות, באמצעות סדנא כיתתית, באמצעות פעילות חווייתית.

עינב לוק: בכל דרך אפשרית לפנות זמן ומקום לשיח רגשי ולפעילות חברתית מקרבת ומאפשרת חוויה רגשית חיובית.

עינב לוק: כי הרווחה הנפשית עומדת לנגד עינינו.

עינב לוק: אנחנו נמשיך להפעיל את קו הסיוע הרגשי שהפעלנו בתשפ"א.

עינב לוק: בקו הרגשי פועלים מדריכים מומחים של השירות הפסיכולוגי.

עינב לוק: פונים תלמידים, הורים, צוותי חינוך.

עינב לוק: היתרון המשמעותי של הקו הזה, שעונים אנשים מטעם משרד החינוך ובתחילת השיחה השיח הוא אנונימי לחלוטין.

עינב לוק: רק אם ההורים או הילדים רוצים להביע ורוצים המשך של השיח הזה, המדריכים מאפשרים להם המשך מענה על ידי אנשי המקצוע במוסד החינוכי על ידי היועצת, על ידי הפסיכולוג, והיא זאת שעושה את הקשר בין הפונה לבין הגורמים הטיפוליים, בין אם זה בבית הספר, בין אם זה בקהילה.

עינב לוק: כמובן, נמשיך לתת מענים על ידי קו הסיוע הרגשי.

עינב לוק: נמשיך לתת מענה על ידי מפקחות שפ"י במוקד 105.

עינב לוק: לצערי אנחנו רואים גם עלייה בהתנהגויות הסיכון, עלייה בפגיעה ברשת.

עינב לוק: כמובן שלשימוש הרב ברשתות החברתיות יש הרבה מאוד יתרונות, גם של שמירה על קשר וגם למידה, אבל יש לו גם השלכות לא פשוטות של זמן שימוש רב במסכים וגם פגיעות רשת.

עינב לוק: אנחנו רואים את העלייה, אנחנו רואים את הפניות.

עינב לוק: גם על זה אנחנו נקיים מפגשים ונדבר על זה בכיתות במפגשי כישורי חיים, וגם ניתן מענה לפגיעות רשת.

עינב לוק: הנושא של למידה רגשית חברתית הוא הדבר המרכזי שאנחנו הולכים להכניס בשנת הלימודים הבאה.

מיכל שיר סגמן: אני חייבת לקטוע אותך, אני מתנצלת.

מיכל שיר סגמן: היינו יכולים להמשיך את הדיון רק איתך, כי זה מאוד מעניין וחשוב.

מיכל שיר סגמן: שאלה לסיום, וממש בקצרה אם אפשר.

מיכל שיר סגמן: כמה יש מהמדריכים שדיברת עליהם?

מיכל שיר סגמן: שאלה שנייה, האם אתם משתמשים בתגבור נוסף, למשל כמו שהזכירו כאן קודם, מורות חיילות, גופים חיצוניים נוספים?

מיכל שיר סגמן: מישהו שיכול לעזור למשרד החינוך לתת את המענה הרגשי ולא רק להצטמצם פנימה, אלא באמת לפתוח את זה רחב עד כמה שניתן.

עינב לוק: אענה בקצרה.

עינב לוק: כרגע יש בשפ"י כ-500 מדריכים מומחים וכמובן מדריכים ורכזים של השירות הפסיכולוגי.

עינב לוק: אנחנו הולכים להגדיל את מספר המדריכים בשנת הלימודים הבאה.

עינב לוק: שוב, אנחנו יושבים על הנתונים ועל המספרים ואני מקווה שגם כאן יהיה גידול משמעותי.

עינב לוק: זה לגבי מספר המדריכים.

עינב לוק: מה הייתה השאלה השנייה?

מיכל שיר סגמן: השימוש במורות חיילות בגופים חיצוניים שיכולים לסייע.

מיכל שיר סגמן: מרכזי נוער, מתנ"סים, קהילה, כל מה שקשור לזה.

מיכל שיר סגמן: אחרייך נפנה למרכז לשלטון מקומי ונשאל אותו את אותה שאלה.

עינב לוק: אחת ההזדמנויות הגדולות שהיו בתקופת הקורונה, ואנחנו רואים את זה גם עכשיו, זה חיבור עם הרבה מאוד גורמים, גם עם המגזר השלישי, משרדי ממשלה אחרים, עם הרשות המקומית.

עינב לוק: נעשים הרבה מאוד חיבורים, ולרשות המקומית יש תפקיד מאוד מאוד מרכזי בגיוס שותפים משמעותיים, ואנחנו עושים את זה בדיבור, בדיאלוג, בהידברות, ובעיני זאת הזדמנות מאוד גדולה לחבר מאמצים משותפים של כל הגורמים.

עינב לוק: הציגה את זה גם ורד, מאמץ משותף של משרדי ממשלה ושל גופים מגזריים.

עינב לוק: תודה.

מיכל שיר סגמן: תודה רבה, עינב לוק.

חוה פרידמן: אשלים את התשובה לשאלה שלך.

חוה פרידמן: מערך החינוך המיוחד של המשרד מפעיל 3,500 מטפלות באומנות, ואחת הגמישויות שיופעלו פה זה אפשרות של תלמידים שהם לא מוגדרים באופן סטטוטורי דרך ועדות סטטוטוריות כתלמידים בעלי צרכים מיוחדים.

חוה פרידמן: הם יוכלו להיכנס לקבל תמיכות רגשיות בקבוצות שמתקיימות בתוך בתי הספר.

מיכל שיר סגמן: תודה רבה.

מיכל שיר סגמן: אני רוצה לעבור לחברי הכנסת בקצרה, ומיד אחריכם המרכז לשלטון מקומי ייתן את הסקירה.

מיכל שיר סגמן: חברי הכנסת, אתם רוצים לדבר לפני הסקירה של המרכז לשלטון מקומי או אחריה?

מיכל שיר סגמן: כי ספציפית לחברי הכנסת שיושבים כאן זה רלוונטי.

תמי ברנע: היא נעלמה מהזום.

מיכל שיר סגמן: אז נשמע את חברי הכנסת ומיד אחר כך נעלה אותה.

תמי ברנע: חבר הכנסת סלאלחה נמצא בזום.

תמי ברנע: הוא כנראה בבידוד.

עלי סלאלחה: גם אני בזום.

מיכל שיר סגמן: שלום, חבר הכנסת סלאלחה.

תמי ברנע: אדוני בבידוד?

עלי סלאלחה: לא.

מופיד מרעי: מה הפריבילגיה שלך, שאתה נשאר בצפון ואני מגיע מהצפון לפה?

מיכל שיר סגמן: חבר הכנסת סלאלחה, אנחנו צריכים לבדוק את זה, כי הכנסת לא מאפשרת בעיקרון בזום.

מיכל שיר סגמן: אנחנו בודקים אם מותר לנו להעלות חברי כנסת בזום.

מיכל שיר סגמן: חבר הכנסת מאיר יצחק הלוי, ראש העיר אילת לשעבר, בבקשה.

מאיר יצחק הלוי: אני מתנצל שלא הייתי בתחילת הדיון.

מאיר יצחק הלוי: יכול להיות שאני חוזר על דברים שכבר נאמרו, אבל משום שתחום הנוער זה תחום שבו אני מומחה אז אני רוצה להתייחס לנושא הזה בשני היבטים, וכמובן להגיד שאני, כראש עירייה שניהל במשך הרבה מאוד חודשים את משבר הקורונה בעיר אילת, ראיתי את הטלטלות האיומות שעברו בני הנוער בעיר אילת.

מאיר יצחק הלוי: בעצם שגרת חייהם השתבשה לחלוטין.

מאיר יצחק הלוי: אם אתם שואלים אותי מי אוכלוסיית הסיכון המשמעותית ביותר, זו אוכלוסיית הנוער.

מיכל שיר סגמן: קיבלנו כאן סקירת נתונים בנושא.

מאיר יצחק הלוי: אגיד שני דברים שצפו באופן מאוד מאוד משמעותי.

מאיר יצחק הלוי: תמיד אני אומר שבכל משבר יש הזדמנות.

מאיר יצחק הלוי: נגיף הקורונה הביא איתו הרבה מאוד הזדמנויות של הערות שהעירו לנו.

מאיר יצחק הלוי: הדבר האחד הוא להשיב לפרופסיה את מקצוע מדריך הנוער.

מאיר יצחק הלוי: אני אומר שבעידן הזה שבו כל הדבר הזה הפך להיות הדבר שמניע את כל העולם וגם את בני הנוער, הגיע הזמן להשיב את מקצוע מדריך הנוער.

מאיר יצחק הלוי: אני, דרך אגב, הייתי חבר האיגוד של מדריכי הנוער במדינת ישראל.

מאיר יצחק הלוי: מנינו 7,000 מדריכים, היה איגוד, למדו את זה.

מאיר יצחק הלוי: זה היה במסגרת שצריך לעבור השכלה מוסדרת.

מיכל שיר סגמן: איפה למדו את זה?

מאיר יצחק הלוי: למדו את זה בסמינרים.

מאיר יצחק הלוי: בבית ברל, בירושלים, בחיפה בבית רוטנברג.

מאיר יצחק הלוי: זה מקצוע שנעלם, התאדה.

מאיר יצחק הלוי: אני חושב שהתקופה הזאת מלמדת יותר מכל שהגיע הזמן להחזיר קצת את האמירות הערכיות, את המפגש החם בין המדריך לתלמיד.

מאיר יצחק הלוי: שיהיו מתווכים, אם תרצו, בין עולמו הסוער של הנער או הנערה לבין אותו מדריך, שכמובן צריך את ההכשרה המיטבית ביותר כדי לעבוד מול נערות ונערים.

מאיר יצחק הלוי: דבר שני, שגם בו ביקשתי את שיתוף הפעולה שלך, גברתי היושבת-ראש, ונעניתי בחיוב, הוא דבר שצף חזק מאוד והוא האלימות ברשתות החברתיות בעת הזאת.

מיכל שיר סגמן: עלייה של 67%.

מאיר יצחק הלוי: הנגזרת מכך, גם הנטיות האובדניות שראינו אותן בגידול דרמטי.

מאיר יצחק הלוי: היום היושב-ראש אישר לי להקים שדולה שעניינה טיפול באלימות ברשתות החברתיות.

מאיר יצחק הלוי: כמובן שזה חייב להיות מחובר לוועדה שאת עומדת בראשה, ואני חושב ששני הדברים הללו צריכים להדליק אצלנו נורות אדומות.

מאיר יצחק הלוי: כי אנחנו הרבה פעמים מסתכלים על המבט הכלכלי, אבל גם המבט הכלכלי, במשפחה שקרסה כלכלית יש נערות ונערים, ילדות וילדים, שגם הם רואים את הטלטלה גם בהיבט הזה.

מאיר יצחק הלוי: זאת אומרת, העולם שלהם הוא עולם נפיץ לחלוטין ואנחנו צריכים לעשות מעשים יוצאי דופן, שוברי שגרה וקצת מחוץ לקופסא כדי לדעת איך אנחנו תומכים בכך.

מיכל שיר סגמן: אגב, ראינו במחקרים שבאמת העלאת מודעות כחלק מהכלים, לא רוב הכלים, כמה העלאת מודעות בקרב בני הנוער וההורים פותרת הרבה מאוד.

מאיר יצחק הלוי: אני מסכים.

מאיר יצחק הלוי: אין לי ספק שאת הוויברציות של התקופה הקשה הזאת אנחנו נראה אצל בנות ובני הנוער במהלך החודשים הקרובים, אם זה בנושא התמכרויות, אם זה בנושא שגרת חיים שהשתבשה ואז כל החוסן הנפשי שלהם יכול להיסדק, ולכן צריך להיות מאוד קשובים ורגישים למה שקורה איתם.

מיכל שיר סגמן: תודה רבה, חבר הכנסת מאיר יצחק הלוי.

מיכל שיר סגמן: חבר הכנסת מרעי, בבקשה.

מופיד מרעי: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

מופיד מרעי: אגע במשהו שנגעתי בו בישיבה הקודמת.

מופיד מרעי: ככל שאנחנו עוסקים בילדים וככל שאנחנו עוסקים במצב הקיים, מה שמטריד אותי זה מה שאנחנו לא יודעים, ולשם אנחנו צריכים לכוון.

מופיד מרעי: כי ברגע שאנחנו מציגים נתונים, מחקרים, אנחנו יודעים בדיוק מה קורה, אנחנו יודעים גם לבנות או לתפור את החליפה כדי לטפל.

מופיד מרעי: אבל מטריד אותי מה שאנחנו לא יודעים.

מופיד מרעי: ופה אני מעלה רעיון חשוב לדעתי להתעמק בו, משהו שעשיתי אצלי בחורפיש.

מופיד מרעי: בשביל הגילוי הנאות, אני גם יושב-ראש השותפות עם ניו-ג'רזי בתוכנית "פותחים עתיד".

מופיד מרעי: התוכנית הזאת לא קשורה לקורונה, היא לא התחילה בגלל הקורונה, אבל היא קיימת אצלי וקיימת בעוד הרבה יישובים בארץ.

מופיד מרעי: התכלית של התוכנית הזאת היא לאתר ילדים שיש סיכוי שהם ינשרו מבית הספר, ואז בונים תוכנית מול המנהל והמחנך והמורה של הילד, מול ההורים שלו, סוגרים מעגל משולש, ופתאום בחורפיש אין נשירות.

מופיד מרעי: שואלים אותי איך אני עושה את זה.

מופיד מרעי: זאת התוכנית שעושה את זה.

מופיד מרעי: ניקח את המודל הזה של התוכנית – נכון, היא במימון של הקהילה היהודית בניו ג'רזי, שאנחנו איתם בשותפות מלאה, הייתי אצלם, הם היו אצלי – ונראה איך אנחנו אולי בונים תוכנית כזאת שתצמצם במיוחד בעידן של הקורונה, כי אנחנו לא יודעים מה קורה.

מופיד מרעי: אומנת כזאת שבסופו של דבר התפקיד שלה הוא ללכת ולנסות לדלות מידע מהילד ולחבר את המידע הזה למה שההורה יודע ולמה שהמורה יודע, אני חושב שבכך אנחנו מצילים את הילדים שלנו וכדאי לחשוב בקונספט הזה כדי להציל עוד ילדים שאנחנו לא יודעים לאן ילכו.

מופיד מרעי: בעידן הקורונה הרבה ילדים יכולים ללכת לאיבוד, הם יושבים עם המחשבים, עם הטלפונים הסלולאריים שלהם, ואנחנו לא יודעים לאן הם הולכים.

מיכל שיר סגמן: נכון.

מיכל שיר סגמן: תודה רבה.

מיכל שיר סגמן: אני רוצה מאוד להעלות את המרכז לשלטון מקומי, לצערי הרב המרכז לשלטון מקומי החליט שילדי ישראל נמצאים רק בידיים של משרד החינוך וכנראה שכל מה שקשור לרווחת הילד, לחוסן הנפשי שלו, לטיפול במתנ"סים, קהילה, חינוך בלתי פורמלי שנמצא בתוך הערים ובתוך היישובים כנראה שזה לא מעניינם, כפי שהם טרחו ליידע את הוועדה.

תמי ברנע: למרות שהם הוזמנו והם נרשמו לדיון.

מיכל שיר סגמן: כנראה שילדי ישראל לא קשורים למועצות המקומיות, כנראה שהם לא קשורים למרכז לשלטון מקומי.

מיכל שיר סגמן: אני חושבת שזאת בושה וחרפה, ואני חושבת שכל גוף שמשעין את כל האחריות רק על משרד החינוך, זו חלק מהבעיה ולא חלק מהפתרון.

מיכל שיר סגמן: כל מה שקשור לרווחת הילדים ולמענים הרגשיים שלהם כשהם יוצאים מבית הספר לחלוטין קשור קשר ישיר אל השלטון המקומי, שיש לו הרבה מאוד מה לעשות וחבל מאוד שהם בחרו לזרוק את האחריות אל משרד החינוך וביטלו בכוונה תחילה את השתתפותם פה בוועדה.

מיכל שיר סגמן: כי אני חושבת שמן הראוי שנקבל מענה על מתנ"סים, על החינוך הבלתי פורמלי, על איך הרשות המקומית מטפלת בכך.

מיכל שיר סגמן: יושבים פה ראשי רשויות, ואני בטוחה שכראשי רשויות לשעבר אתם יודעים כמה דברים אפשר לתת לילדים החל מגיל לידה עד שלוש, בגילאי הגיל הרך, על אחת כמה וכמה בני הנוער, בתוך היישובים שלהם.

מיכל שיר סגמן: אני מזועזעת מהתגובה של המרכז לשלטון מקומי ומהביטול שלהם, וזה כמובן יטופל.

מיכל שיר סגמן: האם גם מרכז המועצות האזוריות ביטל?

תמי ברנע: הם הוזמנו, נרשמו לדיון ולא נמצאים.

מאיר יצחק הלוי: לא הבנתי, מה הטענה?

מיכל שיר סגמן: כשאנחנו רואים עלייה כל כך משמעותית ודרמטית בערעור החוסן הנפשי של הילדים שלנו, של בני הנוער שלנו, של הילדים שלנו בכל שכבות הגיל, כשאנחנו רואים את המצוקות, כשאנחנו רואים את הנתונים המזעזעים, כשאנחנו רואים שיש כאן בעיה עם דור ההמשך שאנחנו עדיין לא יודעים את ההשלכות עשר שנים קדימה, כשאנחנו לא יודעים מה יקרה לנו במהלך שנת הלימודים הקרובה, כשאנחנו עדיין לא יודעים מה קורה כאן בסגרים, העובדה שהמרכז לשלטון מקומי ומרכז המועצות האזוריות ביטלו את השתתפותם בדיון כל כך חשוב, זה לא פחות ממחדל.

מיכל שיר סגמן: זו התנערות מאחריות וזריקת האחריות על משרד החינוך.

מיכל שיר סגמן: וילדים זה לא רק משרד חינוך.

תמי ברנע: הם עולים.

מיכל שיר סגמן: חבל שצריך לגעור בהם כדי שזה יקרה.

מופיד מרעי: זה חמור מאוד אם הם לא משתתפים.

מופיד מרעי: זה מחדל.

מופיד מרעי: הם יעלו, כי הם נושאים באחריות.

מופיד מרעי: היום ראשי רשויות הם אלה שנושאים באחריות על מה שקורה עם הילדים שלהם.

מופיד מרעי: ופה אני הולך להעלות נושא שנגעתי בו, והוא נושא המתנ"סים.

מיכל שיר סגמן: עדיין לא נגענו בו.

מיכל שיר סגמן: זה הרשות.

מופיד מרעי: אני רוצה להתייחס לזה, במיוחד במגזר הלא יהודי, במיוחד בפריפריה, במיוחד במגזר הדרוזי והצ'רקסי.

מופיד מרעי: 80% מהמתנ"סים לא עובדים.

מופיד מרעי: נכון שיש לנו בית הספר והמורה והמחנך שאנחנו מטילים עליו את האחריות, ויש לנו גם ההורה.

מופיד מרעי: אבל איפה המתנ"סים שאחראים על הפעילות של הנוער?

מופיד מרעי: היום המתנ"סים הם באחריות של משרד החינוך, והמתנ"סים האלה צריכים להיות פעילים.

מאיר יצחק הלוי: למה הם לא פעילים?

מופיד מרעי: כי נכנסו לגירעונות, אלה מועצות עניות, אין להן מקורות הכנסה ובסופו של דבר פירקו את המתנ"סים.

מופיד מרעי: כשמפרקים מתנ"ס התהליך המשפטי של הפירוק שלו עובד, אבל מה קורה עם הנוער?

מופיד מרעי: מה קורה עם הילדים?

מופיד מרעי: בחורפיש לא היה מתנ"ס, כמו בהרבה יישובים כאלה.

מופיד מרעי: נדרשתי להביא תוכנית פעילות לנוער שהיא לא במתנ"ס, וזה לא בסדר.

מיכל שיר סגמן: חבר הכנסת מרעי, זה הרבה מעבר ללא בסדר, כי מדברים גם על עלייה של אלימות.

מופיד מרעי: זה מחדל.

מופיד מרעי: אתמול קרה דבר, והבוקר קרה עוד דבר.

מופיד מרעי: נרצח סאהר איסמעיל, היועץ של שרת החינוך בביתו.

מופיד מרעי: היום ירו על ראש מועצה בעין קנייא, על הבית שלו, ושרפו לו את הרכב.

מופיד מרעי: כל נושא האלימות עולה וגובר, והאלימות הזאת מתחילה מלמטה.

מופיד מרעי: אנחנו צריכים להעסיק את הנוער שלנו, אנחנו צריכים להביא להם חוגים, לחנך אותם לדברים טובים.

מופיד מרעי: אנחנו לא עושים את זה ואנחנו אומרים מחדל שראוי לכל גינוי.

מופיד מרעי: אנחנו יכולים לשבת כאן ולגנות מפה ועד להודעה חדשה, השאלה מה אנחנו עושים.

מופיד מרעי: אני מסכים איתך ואני מכבד כל מילה שאת אומרת, שאנחנו צריכים לפעול עכשיו ולא לחכות להקמת המתנ"סים בחזרה, בכל היישובים, לא משנה אם זה יהודי, דרוזי, נוצרי.

מופיד מרעי: זה לא עקרוני.

מופיד מרעי: אלה הבנים שלנו, זה דור ההמשך.

מופיד מרעי: אנחנו צריכים לדעת לחנך אותם.

מופיד מרעי: לא ייתכן שכל בוקר נער או ילד בישראל קם ורואה בחדשות רצח, ירי, גניבה ופשע.

מאיר יצחק הלוי: כדי לאזן את מה שנאמר, אני לא רואה את העיר אילת בלי מתנ"ס.

מאיר יצחק הלוי: יש לנו מתנ"ס שהוא הדבר הכי טוב שיש בעיר.

מופיד מרעי: אני מדבר על מה שאין.

מופיד מרעי: אצלך התחלנו את הפרויקט "עיר ללא אלימות".

מופיד מרעי: הפיילוט היה אילת, ובאמת השקיעו שם.

מופיד מרעי: רצינו בשלטון המקומי להעתיק את הדוגמה של אילת לכל היישובים.

מופיד מרעי: אבל אנחנו חייבים לקדם את זה, אבל הלכה למעשה ולא בדיבורים.

מיכל שיר סגמן: תודה, חבר הכנסת מרעי.

מיכל שיר סגמן: ללא ספק ילד, ילדה, נוער משועמם בכל עיר ובכל מגזר, כשמשעמם לו זה מזון לגופי פשע, שבהתחלה זה נראה מגניב, כי זה סוג של אקשן בתוך השיממון שאחרי שעות הלימודים, ובזמן סגרים כשאין שעות לימודים.

מיכל שיר סגמן: אנחנו רואים את העלייה באלימות גם בחברה היהודית וגם בחברה הלא יהודית.

מיכל שיר סגמן: אנחנו רואים את העלייה הדרמטית במקרי האלימות, במיוחד בשנה הזאת.

מיכל שיר סגמן: לצערי הרב, כפי שהוזכר כאן, אחי וחברי סאהר אסמעיל נרצח אתמול על ידי בני עוולה.

מיכל שיר סגמן: שמענו על עוד מקרה רצח.

מיכל שיר סגמן: אומנם זה לא נושא הדיון, אבל אם יש מישהו שחושב שאין קשר ישיר בעובדה ש-80% מהמתנ"סים סגורים במגזר הלא יהודי, או שפעילויות מחוץ לשעות הלימודים שהן לא תחת משרד החינוך, הן כן תחת המועצות המקומיות, ושאין מענה לילדים אחרי שעות הלימודים ובתקופת סגר, יש לזה השלכה ישירה לאלימות בכל המגזרים, על אחת כמה וכמה בעלייה החדה שאנחנו רואים במגזר הלא יהודי.

מיכל שיר סגמן: הבנתי שהמרכז לשלטון המקומי הסכים לעלות לדיון.

מיכל שיר סגמן: רות דיין מדר, מנהלת מחלקת חברה, בבקשה.

רות דיין מדר: שלום לך.

רות דיין מדר: אנחנו מתנצלים, הייתי בדיון אחר.

רות דיין מדר: ככלל אנחנו נערכים לתקנות חדשות לקראת החוגים שייערכו אליהם בחודש ספטמבר על מנת שהילדים יוכלו להמשיך ולקיים פעילות.

רות דיין מדר: גם בערים אדומות כתומות, בפעילות בחוץ.

רות דיין מדר: אני מקווה שהתקנות יובאו לאישור בהקדם כדי שהרשויות המקומיות יוכלו להתחיל בתהליך הרישום.

רות דיין מדר: ככלל, לצערנו, אירועי תרבות שנקבעו להתקיים נאלצו להתבטל בעקבות העלייה בתחלואה והצורך להיערך לסוג של אירועים מסוג אחר.

רות דיין מדר: אז אנחנו במן מטוטלת כזאת שנפתחת ונסגרת, לצערנו.

מיכל שיר סגמן: מה עם כל מה שקשור לחינוך הבלתי פורמאלי ברמת המועצות המקומיות?

מיכל שיר סגמן: איך אתם כן מתכוונים לטפל בזה?

מיכל שיר סגמן: הרי ברור שזה לא יכול להמשיך בצורה כזאת.

מיכל שיר סגמן: אם יהיה עוד סגר, מה קורה ביום לאחר הסגר?

רות דיין מדר: אנחנו פועלים בהתאם להנחיות של משרד הבריאות.

רות דיין מדר: משרד הבריאות קובע לנו איך לקיים את האירועים, את ההתכנסויות, אם זה בתנועות הנוער, אם זה באמצעות חוגים.

רות דיין מדר: הרשויות המקומיות פועלות בהתאם.

רות דיין מדר: ברור שהרשות המקומית מעוניינת להמשיך ולקיים את הפעילות שלה בשגרה.

רות דיין מדר: הבעיה של הילדים היום היא לא שהם נמצאים ברחובות, אלא שהם נמצאים בבתים וכבר לא יוצאים.

רות דיין מדר: אנחנו כבר במציאות עגומה אחרת של 16 ו-17 שעות מול המחשב.

רות דיין מדר: זה מה שאנחנו רואים היום עם הילדים.

רות דיין מדר: צריך ממש לגייס כוחות רבים כדי להוציא אותם מתוך הבתים.

רות דיין מדר: אנחנו פחות רואים אותם בחוץ, גם בשעות היום וגם בשעות הלילה.

רות דיין מדר: אולי גם בגלל שזה חודש אוגוסט עכשיו וחם.

רות דיין מדר: אבל ככלל יש רצון להוציא את הילדים מתוך הבתים, לקיים פעילות על פי הוראות משרד הבריאות.

רות דיין מדר: נקווה שנתחיל את השנה ב-1 בספטמבר.

מיכל שיר סגמן: האם יש להם איזושהי תוכנית או איזשהו מודל איך כן גם למשוך את הילדים החוצה מהמסכים וגם לתקופה של פתיחת שנת הלימודים, סוג של שגרה בהנחה שאין לנו עוד סגר נוסף?

מיכל שיר סגמן: האם יש בכלל התייחסות לבני נוער ולסגרים, מה עושים לפני ומה עושים אחרי?

מיכל שיר סגמן: אני לא אומרת שזה מושלם, אפילו רחוק, אבל אני לפחות רואה השתדלות מצד משרד החינוך כדי לפתור את זה.

מיכל שיר סגמן: אני רואה השתדלות של גופים אחרים גם בדיונים אחרים.

מיכל שיר סגמן: אני רוצה להבין מה ההתייחסות שלכם, מה תוכנית העבודה שלכם, איך אתם מתכוונים לטפל בזה בפתיחת שנת הלימודים.

מיכל שיר סגמן: במידה שיהיה סגר, איזו תוכנית המשך יש לכם?

מיכל שיר סגמן: איזו התייחסות יש מעבר לעובדה שהם לא יוצאים מהבית אז אין מה לעשות איתם?

מיכל שיר סגמן: כי זאת לא תשובה.

רות דיין מדר: לא זה מה שאמרתי, ואבהיר שוב את מה שאמרתי.

רות דיין מדר: ידוע שחודש אוגוסט הוא לא חודש שמתקיימים בו חוגים.

רות דיין מדר: החוגים מתחילים בספטמבר, ויש היערכות לחוגים.

רות דיין מדר: כרגע אנחנו מחכים לחתימה על התקנות כדי שיבהירו לרשויות המקומיות איך הן יכולות לקיים את החוגים, באיזה מתווה.

רות דיין מדר: ככלל אנחנו נגד סגרים.

רות דיין מדר: הפעילות שנקבעה לחודש אוגוסט לאירועים והפנינגים לילדים, חלקה בוטלה בעקבות העלייה בתחלואה והחשש, מאחר שהילדים בגילאים האלה רובם לא מחוסנים, בני שלוש ומעלה, ואין כרגע חיסון.

רות דיין מדר: הפנינגים שמתקיימים היום הם דווקא לגילאי 16 ומעלה כדי לעודד אותם לבצע חיסון.

רות דיין מדר: אבל ככלל השלטון המקומי נגד סגרי, ככלל אנחנו מבקשים לקיים פעילות בכל מצב תחת התניות כאלה ואחרות, ואנחנו נערכים להתחיל את החוגים ב-1 בספטמבר.

מיכל שיר סגמן: האם יש איזשהו שיח שקורה בין משרד החינוך לבין מרכז השלטון המקומי כדי להשלים את מעגל הטיפול בילד?

מיכל שיר סגמן: הוא קם בבוקר, הוא הולך לבית הספר או לגן, מסיים את מערכת החינוך.

מיכל שיר סגמן: האם יש איזשהו מודל שמשלים מהצד השני את הטיפול?

רות דיין מדר: בוודאי.

רות דיין מדר: מבחינת מרכז השלטון המקומי והרשויות המקומיות, מאחר שהאוכלוסייה רובה ככולה מחוסנת וגם נערכת לחיסון השלישי, אין שום סיבה ששנת הלימודים לא תתחיל כסדרה ותקיים את מערך החוגים ותנועות הנוער כסדרם.

רות דיין מדר: יכול להיות שיהיו קצת הגבלות כאלה ואחרות, אבל אנחנו נערכים בשלב הזה לשנה רגילה, עם פעילות של חינוך בלתי פורמלי בשעות אחר הצהריים כהמשך ליום הלימודים.

רות דיין מדר: אם זה בצהרונים במתווה כזה או אחר, ואם זה באמצעות החוגים אחר הצהריים.

מיכל שיר סגמן: מה עם השירות הפסיכולוגי ברשויות המקומיות?

רות דיין מדר: מה עם השירות הפסיכולוגי?

רות דיין מדר: מה השאלה?

מיכל שיר סגמן: כמה אנשים יש?

מיכל שיר סגמן: האם נותנים מענה?

תמי ברנע: האם עובדים בשיתוף פעולה עם משרד החינוך?

חוה פרידמן: אני אשיב על זה.

רות דיין מדר: לא חל שינוי.

רות דיין מדר: הקורונה לא שינתה את מערך שיתוף הפעולה בין השלטון המרכזי לשלטון המקומי בתחום החינוך.

רות דיין מדר: אולי יש הגבלות כאלה ואחרות, אבל כל השירותים ממשיכים וניתנים.

רות דיין מדר: אין הפסקת שירותים.

תמי ברנע: השאלה אם יש מעבר, בגלל המצב.

חוה פרידמן: ה"מעבר" מגיע ממשרד החינוך.

חוה פרידמן: אני יכולה להסביר.

מיכל שיר סגמן: בבקשה.

חוה פרידמן: קודם לכן אסביר איך המערך הזה בנוי.

חוה פרידמן: המודל הישראלי, שלרוב העולם הוא נדיר, הוא מודל שבו מערך השירות הפסיכולוגי החינוכי, מדיניות ההפעלה שלו וההפעלה שלו והתקצוב של 68% מתקני הפסיכולוגים מופעלים על ידי משרד החינוך, על ידי האגף שאני עומדת בראשו, והפסיכולוגים הם עובדי הרשויות המקומיות.

חוה פרידמן: יש לנו 3,200 פסיכולוגים ברשויות המקומיות.

חוה פרידמן: כשאנחנו אומרים במשרד החינוך הפסיכולוגים, אלה הפסיכולוגים שמדובר בהם.

חוה פרידמן: זה כ-3,200 פסיכולוגים שעובדים ברשויות המקומיות מטעמנו בהפעלה שלנו.

חוה פרידמן: מרבית התקצוב מגיע מאתנו, והפיקוח.

חוה פרידמן: מה שאנחנו עושים בגין הקורונה זה בעצם הרחבה של סלי תגבור עכשיו.

חוה פרידמן: בגלל שיש חסר בכוח אדם, זאת אומרת אין לנו חסר בתקנים אלא חסר בפסיכולוגים, הקצינו סלי תגבור כך שכל שירות פסיכולוגי שיכול להגדיל את מספר השעות של הפסיכולוגים עצמם שעובדים בתקנים, אנחנו נממן את העבודה שלהם.

חוה פרידמן: עשינו את זה באופן ייעודי.

חוה פרידמן: הוזכר כאן סיפור הנוער.

חוה פרידמן: ייעדנו תקציב של ארבעה מיליון שקלים לטיפול במתבגרים שבבתי הספר שלהם אין פסיכולוגים באופן שוטף.

חוה פרידמן: ייעדנו תקציב דומה לעבודה עם הורים בכלל, מתוך אמונה שהורים שיש להם יכולת להחזיק טוב יותר את המצוקה של הילדים יוכלו בעצמם לעזור להם.

חוה פרידמן: וככל שמדובר בגיל צעיר יותר, כל המודל הזה יותר רלוונטי.

חוה פרידמן: אנחנו עכשיו מחכים לתקצוב של סלי התגבור, והזכירה את זה עינב לוק, מנהלת שפ"י, כך שנוכל גם להבחין בין שירותים פסיכולוגיים בחסר קטן לעומת חסר עמוק ולהקצות להם את הסלים האלה בהתאם לצרכים שהם יראו.

חוה פרידמן: צריך להדגיש שזה בכל מגזרי האוכלוסייה.

חוה פרידמן: התגבור של השירות הפסיכולוגי מגיע ממערך שלנו.

מיכל שיר סגמן: שאלה נוספת לרות מהמרכז לשלטון מקומי.

מיכל שיר סגמן: הזכיר כאן חבר הכנסת מופיד מרעי ש-80% מהמתנ"סים במגזר הלא יהודי נסגרו, ובאופן כללי זה משהו שאני גם יודעת, מאחר שאני מלווה את המגזר כמה שנים, המצב לא היה מזהיר עוד קודם.

מיכל שיר סגמן: גם ברמת של תנועות נוער, גם זמינות של תנועות נוער, של פעילות מחוץ לבתי הספר, חוגים, ובכלל מענה לבני הנוער ולילדים שנמצאים במגזר הלא יהודי.

מיכל שיר סגמן: מה ההתייחסות של המרכז לשלטון מקומי?

מיכל שיר סגמן: האם אתם מודעים לזה?

מיכל שיר סגמן: האם יש איזושהי תוכנית לתגבור?

מיכל שיר סגמן: האם יש משהו שאתם מתכוונים לעשות בנושא הזה?

רות דיין מדר: החברה למתנ"סים היא גוף עצמאי שממומן על ידי המדינה ביחסיות כזאת או אחרת, ולנו לא הייתה שום יכולת להשפיע על ההחלטה שלהם להוציא את העובדים לחל"ת.

רות דיין מדר: אין ספק שזה הקשה מאוד על הפעילות העירונית, כי חלק ממערך החוגים העירוניים התקיים במתנ"ס.

רות דיין מדר: אבל החלטה של ההנהלה, ואני חושבת ששווה להזמין את מנכ"ל החברה למתנ"סים ולשמוע את דעתו ועמדתו בעניין, הם פשוט אמרו שלא משתלם להם והם לא יכולים לאפשר מערך חוגים חלקי כזה או אחר, ורק בפתיחה כוללת יש להם היתכנות כלכלית.

רות דיין מדר: לכן לא מעט מהשירותים נסגרו במהלך הקורונה בשנה וחצי האחרונות שחווינו.

רות דיין מדר: אני חושבת שכאחד מהלקחים בנושא הזה, הרשויות המקומיות תגברו את מערך החוגים שהוא באחריותם האישית ולא באמצעות החברה למתנ"סים.

מיכל שיר סגמן: בכל המגזרים?

רות דיין מדר: אני לא יכולה לדעת אם בכל המגזרים.

רות דיין מדר: אין לי נתונים על זה.

רות דיין מדר: אבל ככלל בשיחות שהתקיימו עם הרשויות המקומיות זאת הייתה ההבנה, שהן צריכות לקחת אחריות על החוגים האלה בשנה הנוכחית ולא להישען על החברה למתנ"סים, שבזמן שגרה קיימה מערך חוגים גדול וענף ונתנה מענה לכל הגילאים, אם זה ילדים צעירים ואם זה אזרחים ותיקים, אבל נקלעה לקושי משמעותי בזמן הקורונה ולא יכלה לספק רק מעט מהחוגים או לתת את החוגים במספר מועט של משתתפים.

רות דיין מדר: כלכלית היא לא יכלה לעמוד בזה והייתה החלטה עקרונית לא לקיים פעילות.

מיכל שיר סגמן: היום אנחנו כבר זמן מה אחרי הסגר האחרון, וכולי תקווה שלא יהיה לנו סגר נוסף.

מיכל שיר סגמן: האם שקלתם לתגבר, לעשות משהו בכיוון הזה?

רות דיין מדר: זה מה שאני אומרת, שההחלטה העקרונית שהתקבלה היא לתגבר את מערך החוגים העירוניים, ועד כמה שאפשר להעביר חוגים שהתקיימו במתנ"סים לפעילות עירונית.

רות דיין מדר: אבל שוב, הכול תלוי במה יהיה ואיך הדברים יתקדמו.

רות דיין מדר: ככלל הרשויות נערכות לפתיחה של החוגים ב-1 בספטמבר.

רות דיין מדר: אנחנו מחכים לאישור של התקנות, והרשויות המקומיות יתחילו לקיים הפנינגים להורים כדי שירשמו את הילדים שלהם.

מיכל שיר סגמן: תודה רבה.

מיכל שיר סגמן: מאחר שדיברנו על סגרים, מירי ממשרד הבריאות, יש לך כמה מילים לומר?

מירי כהן: לא על הסגרים, אלא בכלל.

מירי כהן: אני באמת מודה על הדיון הזה.

מירי כהן: אני חושבת שהוא סופר-חשוב, ולכן גם באתי פיסית לדיון הזה, למרות שיש לנו מיליון דיונים מקבילים בוועדות היום, אפרופו תקנות הקורונה וכו'.

מירי כהן: אירוע הקורונה מתחילתו הוא אירוע קשה מאוד, לא פשוט.

מירי כהן: אנחנו רואים את התחלואה, אנחנו רואים את התמותה, ראינו את ההשלכות.

מירי כהן: לצערי אנחנו הרבה זמן באירוע הזה.

מירי כהן: בשלב הראשון, כשהתחיל האירוע הזה, כולנו התגייסנו, כל משרד הבריאות, לטפל בקורונה, לטפל בתחלואה הפיסית של הקורונה.

מירי כהן: אני מודה שהצדדים האחרים בהתחלה היו בצד.

מירי כהן: אירוע מכונן לגביי היה כששמעתי יום אחד בראיון בתקשורת ששואלים מישהו מהאוצר מה קורה עם כל אותם אנשים שאיבדו את הפרנסה, מה קורה עם מעמד הביניים שאיבדו את הפרנסה, והוא אמר: מה לעשות, יש לנו קושי, אין לנו מה לעשות.

מירי כהן: ואני מודה שבאותו רגע תפסתי את הראש ואמרתי שאי אפשר להזניח, אי אפשר לא להתייחס להשלכות הנפשיות, ההשלכות החברתיות, ההשלכות הכלכליות מהקורונה.

מירי כהן: אי אפשר להתייחס רק לדברים הפיסיים.

מיכל שיר סגמן: כמי שהייתה חברה בוועדת הכספים בשנתיים וחצי האחרונות, התפקיד של משרד האוצר הוא לשמור על הכסף.

מיכל שיר סגמן: התפקיד של משרדי הממשלה הוא להוציא את הכסף מהם.

מיכל שיר סגמן: לא מתפקידו לדעת אילו מענים ואילו צרכים.

מיכל שיר סגמן: זה התפקיד שלך להוציא ממנו את הכסף.

מירי כהן: דיברתי על התמיכה הכספית לאנשים, בשלב הראשון.

מירי כהן: לכן אמרתי שאני לא יכולה לדאוג לכלכלה, כלומר שייתנו את המענקים כגון חל"ת וכדומה, אבל אנחנו צריכים לדאוג לכל ההיבטים הנפשיים של התוכנית.

מירי כהן: לכן אמרנו בואו נעשה מעשה.

מירי כהן: כלומר, אנחנו צריכים לא רק לחזור לפעילות ולתת דגש להיבטים הנפשיים והאחרים, אלא אפילו להגביר את הפעילות כדי שלא נגיע למצב של אותן השלכות נפשיות שדיברנו עליהן.

מירי כהן: לכן אני בקורונה גם מטפלת בנושא של התוכנית למניעת אובדנות, אני כפופה למשנה למנכ"ל, והמשנה למנכ"ל, פרופ' גרוטו, שעומד בראש התוכנית, נשאב כולו לטיפול בקורונה.

מירי כהן: אמרתי שחייבים להגביר את הפעילות הזאת, לא רק לא להזניח אותה אלא גם להגביר אותה.

מירי כהן: לכן אמרתי שנעשה מעשה ונגביר את הפעילות שלנו גם בהיבטים של הקורונה כדי למנוע את אותם משברים ומצוקות שישנם.

מירי כהן: וזה מה שעשינו.

מירי כהן: אספתי את כל מי שיש, כל מי שאפשר, כל אלה שהיו בחמ"לים, במוקדים וכו' מתגייסים לטובת הנושא ומגבירים פעילות.

מירי כהן: אם בנושאים של הסברה ומסרים לציבור, אם בהכשרות שבשלב הראשוני הופסקו, ההכשרות וההדרכות של שומרי סף.

מירי כהן: אמרנו שאין בעיה, אנחנו חייבים לתת לזה מענה.

מירי כהן: אז אם נעשה את זה, נעשה את זה גם בזום ונגביר את הפעילות.

מירי כהן: גם בפעילות אל מול הרשויות המקומיות, אגב, שזה גם קיבל ביטוי בדוח של מרכז המחקר והמידע, אמרתי ליחידה שלא רק שאנחנו לא עוצרים את הפעילות, אלא אני מבקשת להוסיף רשויות לתוכנית הלאומית למניעת אובדנות גם מעבר למה שתוכנן במקור לשנת 2020, שוב כדי לתת מענה לאותן מצוקות נפשיות.

מירי כהן: וזה מה שעשינו.

מירי כהן: אני שמחה שזה קיבל ביטוי גם בדוח של מרכז המחקר והמידע, שאמרו שיכול להיות שהעלייה שהייתה באותן פניות של המצוקות הן בגלל הגידול ברשויות המקומיות שנכנסו לתוכנית.

מירי כהן: זו אחת התוצאות של התוכנית שעשינו השנה.

מירי כהן: לא רק זה, גם לחצתי להעביר למשרד החינוך, שותף שלנו, ושמעתם את הפעילות שלו שנעשית בנושא של המענים הנפשיים ולמניעת אובדנות, גם את התקציב.

מירי כהן: כי משרד הבריאות, במסגרת התוכנית למניעת אובדנות, מעביר תקציב גם למשרדי הממשלה האחרים שמפעילים את התוכנית, וחוה הסבירה יפה מאוד את הפעילות שנעשית במסגרת התוכנית.

מירי כהן: לכן גם ב-2020 לא רק שהעברנו את התקציב למרות שלא היה תקציב, אלא אפילו הגדלנו את התקציב.

מירי כהן: אני רוצה לומר שגם השנה, למרות שתקציב המדינה עדיין לא עבר, בגלל חשיבות הנושא משרד הבריאות כבר העביר למשרד החינוך מחצית מהתקציב.

מירי כהן: אגב, זה לא נמצא בבסיס התקציב, אז זה לא דבר של מה בכך.

מירי כהן: בימים הקרובים הם יקבלו את מלוא התקציב כדי שיוכלו להתחיל להיערך גם לפעילות ההמשכית עד סוף השנה.

מירי כהן: כך שבנושא הזה אני חושבת שיש קשב גדול מאוד במשרד הבריאות, הבנה לנושא הזה ותגבור של פעילות.

מיכל שיר סגמן: מניעת אובדנות, אגב, זו מילה רחבה מאוד, כי יש גם מבוגרים.

מירי כהן: נכון.

מירי כהן: כל הפעילות שלנו הייתה בכלל בהקשר של מניעת אובדנות.

מירי כהן: אני ממש עם יד על הדופק כל הזמן לבדוק את הנתונים, כי אנחנו חוששים מאוד.

מירי כהן: לשמחתנו לא ראינו ולא רואים עלייה במספר מקרי ההתאבדויות.

מירי כהן: מתחילת הקורונה אנחנו מנתרים את זה באופן שוטף.

מירי כהן: אנחנו לא רואים עלייה בכלל במקרי ההתאבדות.

מירי כהן: גם לא בגילאי הילדים והנוער.

מירי כהן: אגב, הנתונים שיש לנו הם מהמכון לרפואה משפטית, נתונים שיש לנו ממש באון-ליין שאני יכולה לראות אותם.

מירי כהן: אנחנו כל הזמן מנתרים את זה, וגם את הנתונים של ניסיונות אובדניים שמגיעים לבתי החולים הכלליים.

מירי כהן: גם את זה אנחנו רואים, ותודה לאל אנחנו לא רואים עלייה.

מירי כהן: אבל זה לא משקיט אותנו.

מירי כהן: זה לא אומר שאנחנו יכולים לחיות עם זה בשלום, כי החשש שלנו הוא תמיד ממה יקרה ביום שאחרי.

מירי כהן: זאת הפעילות שלנו, ולכן אנחנו עובדים באופן צמוד עם האנשים המדהימים שיש במשרד החינוך ומגבירים את הפעילות, ואנחנו עושים הכול.

מירי כהן: אני רוצה לומר לגבי דסק החינוך.

מירי כהן: הייתי שותפה בפעילות שלנו בכל מה שקשור לקורונה, ובגלל החשיבות שאני רואה לנושא הייתי ממונה על תחום החינוך הבלתי פורמלי.

מירי כהן: אני כבר אומרת, גם בנושא של המצוקות הנפשיות, ואמרתי את זה לא פעם ולא פעמיים, מבחינתי החשיבות של המענים הרגשיים היא לא פחות ואפילו יותר מהצורך הפדגוגי.

מירי כהן: את זה אפשר להשלים.

מירי כהן: לכן ממש נאבקתי כדי לאפשר את המפגשים האלה גם בתקופה הכי קשה.

מירי כהן: בואו נאפשר אותם אפילו בחצר, שהמורים ייפגשו עם התלמידים בחצר, אבל העיקר שייפגשו.

מירי כהן: גם את הפעילות של תנועות הנוער – הייתי בקשר שוטף עם תנועות הנוער כדי לאפשר את הפעילות של תנועות הנוער וארגוני הנוער בתקופת הקורונה.

מיכל שיר סגמן: אפשר גם להשתמש במדריכים של תנועות הנוער.

מיכל שיר סגמן: הם יכולים לעבור הכשרה ויכולים להיות גם מענה לתלמידים.

מירי כהן: אגב, חלק מהפעילות, גם הסברה של הקורונה, נעשתה באמצעות תנועות וארגוני הנוער, ויש להם חשיבות רבה.

מיכל שיר סגמן: כמה רשויות משתתפות בתוכנית מתוך כלל הרשויות?

מיכל שיר סגמן: מתוך 255 רשויות בארץ, כמה משתתפות?

מירי כהן: זה מעל 100.

מירי כהן: השנה התווספו 40.

מירי כהן: אני חושבת שזה בסביבות 140-130.

מירי כהן: הגברנו והשנה נכנסות עוד רשויות נוספות.

מירי כהן: כבר יצאו מכתבים לרשויות ואנחנו עושים את זה לפי תעדוף.

מיכל שיר סגמן: כלומר, אנחנו בחוסר של 50%.

מירי כהן: זה לא חוסר, זו תוכנית רב-שנתית שנבנתה בתוכנית למניעת אובדנות.

מירי כהן: כי זה מענה מלא.

מירי כהן: זה משרד החינוך.

מירי כהן: הקדמנו רשויות מקומיות להצטרף לתוכנית בשנת קורונה.

מיכל שיר סגמן: כמה מתוכן שייכות למגזר הלא יהודי?

מירי כהן: יש גם במגזר הלא יהודי.

מירי כהן: אין לי הנתונים כאן, אני יכולה להעביר אותם.

מירי כהן: אבל שוב אני אומרת, אנחנו בודקים את זה לפי המצוקות.

מירי כהן: יש לנו מדדים לראות מה סדר התעדוף של רשויות שנכנסות, לפי ניסיונות אובדניים ומשתנים אחרים, להצטרף לתוכנית.

מירי כהן: יש רשויות נוספות שמצטרפות, גם מהמגזר הלא יהודי, גם מיהודה ושומרון, מכל מיני יישובים.

מיכל שיר סגמן: אשמח שתעבירי לי את הדוח, גם מבחינת הנגשת שפה.

מירי כהן: בשמחה.

מירי כהן: בתוכנית הזאת הגענו למגזרים אחרים, זה חשוב מאוד ואנחנו ערים לזה.

מירי כהן: אגב, גם כל המסרים שהעברנו בתקופת הקורונה וכו', היה לנו חשוב מאוד להנגיש אותם שפתית.

מירי כהן: הפצנו אותם לכל גורם שניתן.

מירי כהן: אגב, גם בנושא של ראיון בתקשורת, איך מעבירים מסרים, כדי לעודד את התקשורת ולא להכניס אותם לדיכאון בגלל המשבר הכלכלי והאחר.

מירי כהן: היה לנו חשוב מאוד, כי שמענו דברים שהיו צריכים להתבטא בצורה קצת יותר טובה.

מירי כהן: יש לנו מועצה לאומית למניעת אובדנות שפעילה מאוד בתחום הזה, ואנחנו עובדים איתה יחד עם כל המומחים בארץ בנושא של מניעת אובדנות.

מירי כהן: בלי קשר, גם משרד הבריאות בנושא למשל של מוקדי המצוקה הנפשיים תגבר מאוד בתקופת הקורונה.

מירי כהן: גם ער"ן, גם סהר, שזה מוקד שניתן לתקשר איתו באמצעות האינטרנט וכו'.

מירי כהן: אם למשל בשגרה במסגרת התוכנית למניעת אובדנות אנחנו מתקצבים את המוקדים האלה בסכום שנתי של שלושה ומשהו מיליון, בשנה שעברה בגלל הקורונה נתנו תוספת של פי שלושה.

מירי כהן: תוספת של כמעט עשרה מיליון.

מירי כהן: כי הנושא הזה חשוב לנו מאוד מאוד.

מירי כהן: מעבר לתוכניות אחרות שיש גם בקופות החולים שעשינו, של מענים מיידיים וכו'.

מירי כהן: אני חושבת שהובן מהר מאוד שאי אפשר להזניח את הנושא הזה וצריך לתת לזה אפילו יתר מענה, לא רק לתחלואה הפיסית.

מירי כהן: אני מודה למשרד החינוך.

מירי כהן: הם שותפים נאמנים לכל הפעילות שהם עושים איתנו, התוכנית למניעת אובדנות.

מירי כהן: ושמענו את זה כאן.

מיכל שיר סגמן: תודה רבה.

מיכל שיר סגמן: אני רוצה לשמוע את הנוער, את מועצת התלמידים והנוער הארצית.

מיכל שיר סגמן: ליהי ממן, מזכ"לית המועצה.

מיכל שיר סגמן: יו"ר מועצת התלמידים עומר שחר לא יכול היה להצטרף אלינו.

מיכל שיר סגמן: ליהי מחליפה אותו, בבקשה.

מיכל שיר סגמן: בקצרה, אני מתנצלת, אני חייבת להגביל בזמן.

מיכל שיר סגמן: חשוב מאוד לשמוע אתכם.

מיכל שיר סגמן: שמעתם פה את המומחים, שמעתם פה את הסקירות.

מיכל שיר סגמן: יש בעיות קליטה.

מיכל שיר סגמן: נחזור אליה בהמשך.

מיכל שיר סגמן: הסתדרות הפסיכולוגים, ד"ר נעם יצחקי.

נעם יצחקי: תודה.

נעם יצחקי: אני אקצה בדבריי.

נעם יצחקי: אני מייצגת של פורום הארגונים למען הפסיכולוגיה הציבורית ואני רוצה ממש בקצרה להציג את הזווית של הפסיכולוגיה הציבורית בכלל, גם הפסיכולוגיה החינוכית.

נעם יצחקי: לגבי זה שיש עלייה מאוד מאוד משמעותית במצוקות, אני חושבת שאין ספק, ואנחנו רואים את זה גם בשירות הציבורי וגם בקליניקות הפרטיות שמפוצצות בימים אלה, וזה רק מעיד על הצורך.

נעם יצחקי: לצד זאת, מערך הפסיכולוגיה הציבורית נמצא כרגע בחסר מאוד מאוד משמעותי.

נעם יצחקי: אם זה בפסיכולוגיה החינוכית, שזה הוזכר קודם, על זה שיש חסר בפסיכולוגים, אז צריך להגיד ש-30% מהתקנים של הפסיכולוגים החינוכיים לא מאוישים.

נעם יצחקי: זה אומר שהשירות המיטבי ניתן בין גילאי חמש ל-15.

נעם יצחקי: גם גילאי טרום-טרום וטרום-חובה וגם גיל התיכון ניתן בהם שירות במידת האפשר על ידי סלים וכו', אבל זה לא חלק מבסיס המענה.

נעם יצחקי: וגם המענים בקהילה שהשירות הפסיכולוגי החינוכי הוא חלק מרצף, גם הם נמצאים כרגע בחסר מאוד גדול.

נעם יצחקי: פסיכולוגים התפתחותיים – אפשר לחכות חצי שנה ושנה לעדכון בהתפתחות הילד.

נעם יצחקי: אני לא צריכה להגיד מה המשמעות בגיל שנתיים או שלוש לחכות שנה לאבחון התפתחותי שיאפשר לקבל מענה, מכל מיני סיבות.

מיכל שיר סגמן: אנחנו נעשה דיון נפרד על כל מה שקשור להתפתחות הילד.

נעם יצחקי: אני מציינת את זה גם בקצה השני של מענה דרך קופות החולים ומרפאות בריאות הנפש.

נעם יצחקי: אפשר לחכות שם שנה וחצי שנה, ובפריפריה גם שנתיים.

נעם יצחקי: המשמעות היא ששירות פסיכולוגי הוא פריבילגיה שמי שיכול להרשות לעצמו מממן אותו באופן פרטי ומי שלא לא.

נעם יצחקי: המענים התוספתיים שניתנים הם גם מה שתיארה הנציגה ממשרד הבריאות וגם במשרד החינוך, כרגע לא מאפשרים לגייס יותר כוח אדם למערכת.

נעם יצחקי: צריך להגיד שזה מה שצריך כרגע.

נעם יצחקי: יש בישראל 12,000 פסיכולוגים שיכולים לעבוד.

נעם יצחקי: רק 5,000 מתוכם עובדים בשירות הציבורי, ורובם בחצאי משרות.

נעם יצחקי: התוספות שניתנות מאפשרות למצות עוד קצת מכוח האדם הקיים, אבל מה שאנחנו צריכים הרבה יותר זה עוד כוח אדם שייכנס למערכת, ובשביל זה צריך איזשהם תמריצים שיגייסו פסיכולוגים.

נעם יצחקי: פסיכולוגים מעוניינים לעבוד בשירות הציבורי, מבינים את צו השעה, רואים שיש הצורך הזה, אבל צריך תוכנית תמריצים שתאפשר לפסיכולוגים להגיע לשירות הציבורי ולתת מענים ארוכי טווח.

נעם יצחקי: אני שומעת על ההכפלה של תקציבים למענים הראשוניים, כמו ער"ן, כמו סהר, שזה מצוין.

נעם יצחקי: אבל בקצה השני אני עושה הערכת סיכון אובדני לנערה ורואה שהיא בסיכון גבוה וצריכה לקבל שירות בקהילה והיא מחכה שנה בתור.

נעם יצחקי: הדבר הזה לא הגיוני, וזה מקרה הקצה שבלי תוספת תקנים בקופות החולים, במרפאות בריאות הנפש, במכונים להתפתחות הילד, ובלי תמריצים שיאפשרו לנו להעלות את אחוז הכיסוי של התקנים בשירות הפסיכולוגי החינוכי, אי אפשר יהיה לתת לזה מענה.

מיכל שיר סגמן: הבנתי שעכשיו מוסיפים מאה תקנים נוספים כל שנה.

נעם יצחקי: מוסיפים תקנים, אבל אין פסיכולוגים.

נעם יצחקי: ד"ר חוה פרידמן אמרה, יש לנו תקנים.

מיכל שיר סגמן: בשביל 3,000 שקלים בחודש אף אחד לא רוצה לבוא לעבוד.

נעם יצחקי: לכן בשביל שיהיה יותר כוח אדם, שזה מה שצריך כרגע, צריך איזשהם תמריצים שהם מעבר.

נעם יצחקי: התוספות, סלי התקצוב שניתנים, מאפשרים לי כפסיכולוגית שכבר עובדת להרחיב טיפה את המשרה שלי בעוד כמה שעות שנותנות טיפול.

נעם יצחקי: אבל הצורך כרגע הוא לא בעוד כמה שעות האלה.

נעם יצחקי: צריך כוח אדם.

מיכל שיר סגמן: תודה רבה.

מיכל שיר סגמן: המסר עבר.

מיכל שיר סגמן: ליהי ממן ממועצת התלמידים והנוער, בבקשה.

מיכל שיר סגמן: אני מתנצלת, אני מגבילה אותך לשתי דקות.

ליהי ממן: אין בעיה.

ליהי ממן: צהריים טובים.

ליהי ממן: אני רוצה קצת לחזור אחורה ולעבור על כמה נקודות קצרות.

ליהי ממן: על כל ילד שמשתף בחוויה, ברגש, יש עשרות ילדים שלא משתפים כי הם חוששים, כי יש איזו תחושה של מישהו שלא מקשיב לנו.

מיכל שיר סגמן: ליהי, אנחנו מתנצלים.

מיכל שיר סגמן: אנחנו לא שומעים אותך כראוי.

מיכל שיר סגמן: אשמח שתסדרי את האינטרנט ונחזור אלייך.

מיכל שיר סגמן: אני רוצה לעבור בקצרה לד"ר אופירה הוניג ממועצת המטפלים באומנויות.

מיכל שיר סגמן: יש לנו עוד הרבה דוברים אחרייך, והכול חשוב ומשלים לנו את אותו הנושא שאנחנו דנים בו היום.

אופיר אקוניס: אני מטפלת באומנות כבר 30 שנה, ועבדתי במערכות בריאות הנפש, באיתנים בירושלים, בתוך משרד החינוך.

אופיר אקוניס: אני מנהלת את המחלקה לטיפול באומנות בבית ברל ונציגה של יה"ת, הארגון של המטפלים באומנות ושל המועצה העליונה לטיפול באומנות בארץ.

אופיר אקוניס: אני חושבת שיש לי פתרונות.

אופיר אקוניס: אם אני מקשיבה לכל מה שנאמר פה, אנחנו כוח מאוד מאוד משמעותי גם בתוך משרד הבריאות, גם בתוך משרד החינוך, גם במועצה לשלום הילד, גם במועצה לילדים בסיכון.

אופיר אקוניס: אנחנו 7,000 מטפלים באומנויות בישראל היום, שמתוכם 4,000 עובדים בתוך מערכת החינוך.

אופיר אקוניס: יש מאות שעובדים בתוך בתי הספר הפסיכיאטריים, בתוך המחלקות הפסיכיאטריות.

אופיר אקוניס: דיברתי עם המועצה לגבי המועצות האזוריות, אז אנחנו לא נכנסים למתנ"סים, אבל אנחנו כן עובדים בשיתוף פעולה עם ראשי מועצה שאכפת להם וראשי עיריות.

אופיר אקוניס: יש לנו מודלים לעבודה קהילתית, שאלה דברים חדשים שנבנו, ובכלל המקצוע שלנו הוא בטיפול נפשי משמעותי, שמתוך מקצועות בריאות הנפש הוא נותן מענה טיפולי גם לילדים, מתבגרים, מבוגרים.

אופיר אקוניס: אנחנו עובדים עם משרד הביטחון בכל תחום של בריאות הנפש.

אופיר אקוניס: אנחנו עובדים בצורה משמעותית מאוד עם שפ"י ועם כל מערכת החינוך.

אופיר אקוניס: אנחנו מרושתים.

מיכל שיר סגמן: בואי נדבר על הפתרון.

אופיר אקוניס: אני רוצה לקחת כמה דברים ממה שאמרו הילדים שדיברו פה בהתחלה וגם לשתי נקודות מאוד משמעותיות שהיו בדוח.

אופיר אקוניס: הדוח הזה היה ממש מפורט, עשינו דוח דומה השנה לילדי הגן.

אופיר אקוניס: הייתה שם נקודה שמדברת על האבחון בטיפול בבריאות הנפש שזה לוקח הרבה זמן.

אופיר אקוניס: הרישות שלנו בתוך מערכת החינוך הובילה אותנו במהלך השנים להבין שיש לנו גם היכולת כמטפלים באומנויות לתמוך ביועצים, בפסיכולוגים ובמורים ולעזור באיתור של הילדים שזקוקים לעזרה.

מיכל שיר סגמן: איתור וטיפול או רק איתור?

אופיר אקוניס: בעיקר טיפול, אבל יש לנו גם הכוחות לאיתור.

אופיר אקוניס: אנחנו יודעים איך לדבר איתם, אנחנו יודעים מה לעשות.

אופיר אקוניס: יש מודלים כאלה.

אופיר אקוניס: יש מודלים מתחילת שנות ה-90, כמו בירושלים, שהיו מופעלים בתוך בתי ספר כשהיינו במהלך כיתה א' בונים קבוצות של שלושה ילדים לשלושה חודשים ואחר כך יודעים לתת את המענים.

אופיר אקוניס: הדבר השני זה העניין שמדגישים שם את הטיפול התרופתי שפתאום נהיה ענייני, ואנחנו רוצים להדגיש את המודלים הנפשיים שלא לוקחים בחשבון את זה, אלא שבונים חוסן.

אופיר אקוניס: והמודלים האלה הם משמעותיים מאוד.

מיכל שיר סגמן: האם המודלים האלה הם גם בשיתוף משרד החינוך?

אופיר אקוניס: אנחנו עובדים בתוך משרד החינוך בשיתוף.

חוה פרידמן: במשרד החינוך זה מערך שנמצא בחינוך המיוחד, לילדים בעלי צרכים מיוחדים עם אפשרות להגמיש אותו כך שקבוצות של ילדים בעלי צרכים מיוחדים שמטופלות יצרפו ילדים נוספים שאינם בעלי צרכים מיוחדים בהגדרה הפורמלית.

מיכל שיר סגמן: לא היו לפני הקורונה והיום כבר כן, ואפשר להשתמש בכלי.

מיכל שיר סגמן: לכם יש מספיק אנשים שיכולים לטפל?

אופיר אקוניס: יש המון אנשים שיכולים להיכנס ולעבוד.

אופיר אקוניס: יש אנשים שרוצים, יש אנשים שעובדים במשרד החינוך שאפשר לשנות להם מה שהם עושים.

חוה פרידמן: ההעסקה היא דרך מערך התמיכה היישובי האזורי של החינוך המיוחד.

אופיר אקוניס: זה תלוי גם במנהלי בתי ספר יצירתיים.

אופיר אקוניס: אנחנו עובדים גם עם ילדים בחינוך הרגיל שלא כולם עברו את הוועדות.

מיכל שיר סגמן: אולי שווה לשקול שהם לא יהיו רק מהחינוך המיוחד בהחרגה לילדים שאינם בחינוך המיוחד, אלא אולי לצרף.

אופיר אקוניס: בשנות ה-90 זה מה שעשינו.

אופיר אקוניס: עבדנו בכל בתי הספר, גם עם החינוך הרגיל וגם עם החינוך המיוחד.

אופיר אקוניס: לאט לאט זה עבר לוועדות.

אופיר אקוניס: היה מעניין מאוד לשמוע את הנוער שדיבר, כי הם פשוט ריכזו את כל הסקרים שהובאו.

אופיר אקוניס: אנחנו מקפידים על הרצף, זאת אומרת הניתוקים הם מאוד מאוד קריטיים וכל המטרה שלנו מבחינה טיפולית ותמיכתית היא לשמור על רצף בתקופה הזאת.

אופיר אקוניס: אנחנו מדברים על זה שאנחנו שמים דגש על הבריאות הנפשית ועל החוסן הנפשי.

אופיר אקוניס: אנחנו עוזרים למורים בייעוץ ובסדנאות ובמודלים שאנחנו נותנים להם בשביל שהם גם יוכלו להפעיל את זה עם הילדים שהם עובדים איתם.

מיכל שיר סגמן: אני מתנצלת, אני חייבת שתקצרי ותגיעי לסיכום.

אופיר אקוניס: אני חושבת שהפריסה שלנו מהווה פתרון.

אופיר אקוניס: אנחנו בנינו מודלים שגם מדברים על טיפול פרטני, גם על קבוצתי.

אופיר אקוניס: אנחנו עובדים בצורה פסיכו חינוכית במודל הגן כקבוצה או הכיתה כקבוצה.

אופיר אקוניס: זה משהו משמעותי מאוד שהיה עכשיו בקורונה, עשינו את זה עם קבוצות בזום וגם לא בזום.

אופיר אקוניס: אנחנו עובדים על ויסות רגשי, אנחנו עובדים על ויסות רגשי באמצעות CBT, הדרכת הורים באמצעות CBT, ואנחנו בעצם מתאימים את המודלים למה שצריך במהירות שצריך.

אופיר אקוניס: יש לנו מערך שלם של התערבות בזמן משבר, בניית חוסן התמודדות עתידית כמובן, וכמובן מודלים לעבודה בעיצומם של תהליכים בטראומה, שזה הוזכר פה.

אופיר אקוניס: אנחנו עובדים גם עם עוטף עזה.

אופיר אקוניס: בעצם אנחנו עושים אינטרפרטציה של כל המודלים וכל התכנים האלה.

אופיר אקוניס: הכוח הטיפולי שיש בקרב הקבוצה של המטפלים באומנויות שנמצאים בארץ הוא כוח טיפולי משמעותי גם מבחינת תוצאות התנהגותיות, גם של איזושהי תחושת חוסן פנימי והעצמה.

אופיר אקוניס: הילדה אמרה שהתחושה שלא מקשיבים להם, או לא שומעים אותם.

אופיר אקוניס: אני חושבת שבתוך המערך הזה יש לנו מודל שלם שאנחנו עובדים איתו גם בבתי ספר וגם עם המורים.

אופיר אקוניס: יש עוד דברים, וגם הבאתי כמה דוגמאות, וחבל.

מיכל שיר סגמן: אני בטוחה, כי זה נושא שהוא גם חשוב וגם מרתק.

אופיר אקוניס: חבל לי שגם חוה לא הזכירה את זה, אבל העבודה היא משותפת בתוך בתי הספר.

אופיר אקוניס: היא עבודה מאוד מאוד משמעותית.

אופיר אקוניס: החיבור, ההבנה, הידע שלנו מבחינה טיפולית והידע המערכתי הוא קריטי מאוד בבתי הספר.

אופיר אקוניס: מול המועצות האזורית הייתי מעורבת בהתנדבות בשנה האחרונה, גם במודיעין ובכל מיני מקומות כאלה, שברגע שידעו לנצל את הכוח שלנו גם בהתנדבות אפשר היה לעשות כל מיני פעילויות שהן לא חברתיות אלא יותר טיפוליות, אבל ברמה של מפגשים, אמפתיה, חוסן ותפקוד להוציא את הילדים מאיפה שהם טבעו.

מיכל שיר סגמן: חשוב מאוד.

מיכל שיר סגמן: תודה רבה.

מיכל שיר סגמן: ננסה שוב לדבר עם ליהי ממן ממועצת התלמידים.

ליהי ממן: אני מקווה שעכשיו אתם שומעים אותי יותר טוב.

ליהי ממן: אחזור בכמה נקודות אחורה.

ליהי ממן: על כל ילד אחד שמשתף יש עשרות ילדים שלא משתפים, בעיקר בגלל התחושה שיש צוות אבל הצוות לא מספיק מוכשר ולא מספיק נכון להקשיב לנו.

ליהי ממן: אני חושבת שיש מי שיקשיב, וגם כשאנחנו פונים אנחנו לא תמיד מרגישים שיש להם תשובה או תשובה מספקת, וזה מונע מאתנו ומהחברים שלנו מאוחר יותר לפנות לצוות החינוכי.

ליהי ממן: זאת נקודה שצריך להעלות ולתת עליה את הדעת מאוחר יותר.

ליהי ממן: לא אחזור על כל מה שאמרו פה קודמותיי, כן אגיד ששיעורי החינוך ושיעורי החינוך הגופני, שנתנו את ההפוגה מהלחץ הלימודי, דווקא השנה כשהיינו צריכים אותם הכי הרבה לא היו.

ליהי ממן: כל הכלים של חוסן ואיך אנחנו מעצימים את עצמנו במהלך השנה הזאת שהיינו תמיד מאוד בלחץ בלימודים, זה תוכן שלא הגיע אלינו, זה תוכן שלא עבר לתלמידים, זה תוכן שהיה חסר מאוד והרגשנו שאנחנו הולכים לאיבוד בעומס הלימודי, בעיקר בשכבות הגבוהות שהכול התעמק והתעסק נטו בלמידה לבגרות ולבחינות המסכמות.

ליהי ממן: השנה, דווקא בגלל שהיא השנה אחרי או איפשהו בדרך בתהליך, כי השנה הכי קריטית.

ליהי ממן: היא לא קריטית בגלל הבגרות שאני ניגשת אליה, אלא בגלל איך אני יוצאת מחוזקת מהתהליך ומהשנתיים האחרונות שעברתי, ואיך אני לוקחת את כל מה שעשינו ואת כל מה שעבר עלינו והופכת אותי, את הנוער, לאדם יותר חזק.

ליהי ממן: כמה מטרות שמבחינתנו חשובות מאוד.

ליהי ממן: קודם כל, ליצור סביבה בטוחה לתלמידים לשתף.

ליהי ממן: כי אם אני משתפת, זה נשאר ביני לבין מי שאני משתפת איתו ולא עובר לגורמים שלא אמור לעבור אליהם המידע, כי אני לא מרגישה בנוח לשתף אותם.

ליהי ממן: וכן הכשרה לתלמידים ולמורים להתמודד עם מצבים רגשיים, גם של החברים שלנו וגם של התלמידים האחרים, והפניה לגורמי מקצוע.

ליהי ממן: ההכשרות לא אמורות להיות רק למחנכים או רק לגוף ספציפי בבית הספר, אלא לכל מורה, ואני אחליט למי אני מרגישה בנוח לפנות ומי אני חושבת שנכון לי לפנות אליו באופן הזה.

ליהי ממן: וכן מתן מענה שתואם את תחושות התלמידים ומונע איזושהי אי נעימות, כמו שהצגתי קודם, של פנייה לגורם והמידע מועבר לגורם אחר.

ליהי ממן: אקצר, כי כולנו פה קצרים בזמן, אבל אגיד תודה שאתם נותנים לנו את ההזדמנות להשתתף בדיון, ואנחנו מצפים לעבוד אתכם הרבה בהמשך.

מיכל שיר סגמן: תודה רבה, ליהי ממן.

מיכל שיר סגמן: הרבה מאוד מהנקודות, כפי שאמרת, הזכרנו אותן כאן והן לחלוטין נקודות לטיפול גם ברמת הכשרת המורים ולתת לכל ילד את האופציה לבחור עם מי הוא מרגיש בנוח לפנות אליו.

מיכל שיר סגמן: באופן כללי, כל מה שקשור לצמיחה מתוך משבר.

מיכל שיר סגמן: דיברנו גם על זה.

מיכל שיר סגמן: תודה רבה.

מיכל שיר סגמן: אנחנו כמובן מחכים לכם בכל אחד מהדיונים של הוועדה הזאת.

מיכל שיר סגמן: אתם חלק בלתי נפרד ממנה.

מיכל שיר סגמן: משרד החינוך, יש משהו שאת רוצה להוסיף?

חוה פרידמן: לא, אין משהו מיוחד.

חוה פרידמן: הזכרת את הדיון הנפרד על הגיל הרך.

אופיר אקוניס: אעביר לכם את הדוח של הוועדה שעבדה על הגיל הרך בחצי השנה האחרונה.

מיכל שיר סגמן: אשמח מאוד.

ורד וינדמן: גם לגבי הסיכון שהזכרת בראשית הדיון, על מה שקורה בתוך הבתים.

ורד וינדמן: יש נתונים וזה גם דורש דיון.

מיכל שיר סגמן: נכון.

מיכל שיר סגמן: כמעט לא הצלחנו כאן לגעת בזה, אבל בסוף כשמדובר על מענים רגשיים זו העלייה הדרסטית של מקרי אלימות, אלימות מינית בתוך הבתים עצמם.

ורד וינדמן: ובמקביל תת דיווח ואיתור.

מיכל שיר סגמן: אנחנו כל הזמן אומרים ששלוש הזרועות זה מניעה, זיהוי וטיפול.

מיכל שיר סגמן: מניעה אפשר לטפל, זיהוי אנחנו יודעים באילו כלים ניתן לטפל, עדיין לצערי כל המערכות במדינת ישראל עדיין לא מסונכרנות ועוסקות בזה בצורה הראויה.

מיכל שיר סגמן: כאשר הטיפול נמצא לוקה בחסר בצורה הקשה ביותר.

מיכל שיר סגמן: כפי שאמרתי בדיון הראשון של הוועדה הזאת, זה משהו שאני בהחלט מתכוונת לשים עליו דגש מאוד מאוד גדול בוועדה לזכויות הילד.

מיכל שיר סגמן: בלי חוסן נפשי, בלי בריאות נפש לילדים שלנו ובלי שהם יכולים לחזור הביתה ולחיות כילדים מבלי שהגורמים הקרובים אליהם ביותר פוגעים בהם, כל שאר הדיון כאן הוא עקר.

מיכל שיר סגמן: אני רוצה להעלות את בטי כהן מהעמותה הישראלית למען הגיל הרך.

מיכל שיר סגמן: ממש בקצרה, כי יש לנו עוד דוברים.

מיכל שיר סגמן: זה לא הדיון האחרון בנושא, עוד יהיה מקום וזמן גם להתבטא בצורה רחבה ביותר.

מיכל שיר סגמן: בטי, נעים להכיר אותך, מראש אני נאלצת להגביל אותך בזמן.

בטי כהן: אני אנסה לקצר.

בטי כהן: אני נציגה של העמותה למען הילד בגיל הרך, ואני רוצה לייצג פה את הילדים של גילאי לידה עד שלוש, שהם בעצם כמעט לא נוכחים בכל הוועדות, בכל הדברים שמתפרסמים.

מיכל שיר סגמן: שמים על זה דגש.

מיכל שיר סגמן: כאימא של לידה עד שלוש אני יכולה להגיד לך שזה יהיה מוטיב חוזר בוועדה הזאת, מטבע הדברים.

בטי כהן: הייתי מצפה שיצאו הנחיות ממשרד החינוך גם לגילאי לידה עד שלוש, לגננות הפרטיות, שיצאו הנחיות להורים, שמשרד הבריאות יוציא הנחיות גם לגילאים האלה.

מיכל שיר סגמן: אני מניחה שאת מדברת על תקופת המעבר של לידה עד שלוש למשרד החינוך ממשרד הכלכלה בינואר.

בטי כהן: כן, אבל עדיין אפשר להוציא הנחיות.

בטי כהן: גם אם זה לא משרד החינוך, זה יכול להיות משרד הבריאות, זה יכול להיות משרד הכלכלה.

בטי כהן: מישהו צריך להוציא.

בטי כהן: אנחנו עומדים להתחיל עכשיו את ספטמבר, ולגננות הפרטיות אין שום הנחיה, שום הדרכה, שום דבר.

בטי כהן: אתם דיברתם על כך שמשרד החינוך הנחה את המורים, הנחה את הגננות, אבל את הגננות הפרטיות אף אחד לא מנחה.

בטי כהן: הן לבד בשטח.

מיכל שיר סגמן: כרגע לידה עד שלוש עדיין לא נמצא תחת משרד החינוך, ולכן משרד החינוך לא יכול לתת מענה.

מיכל שיר סגמן: אגב, זאת הייתה אחת השאלות שלי למשרד החינוך, איך הם ערוכים למהלך השנה.

בטי כהן: אז נציגי משרד הכלכלה.

בטי כהן: שמישהו ייתן.

מיכל שיר סגמן: נציגי משרד הכלכלה לא נמצאים פה היום.

מיכל שיר סגמן: אנחנו נקיים על כך דיון ב-2 בספטמבר, אם אני לא טועה.

תמי ברנע: ב-13 בספטמבר.

מיכל שיר סגמן: ב-13 בספטמבר נקיים דיון על זה, ולכן זה יהיה רלוונטי אז.

מיכל שיר סגמן: היום אין כאן נציגים של משרד הכלכלה, ולכן אין לי שאלות להפנות אליהם.

מיכל שיר סגמן: את צודקת.

מיכל שיר סגמן: אכן זה נושא שאין לו המענה היום, ואנחנו נדון בכך ב-13 בספטמבר.

מיכל שיר סגמן: כי אנחנו מקיימים על זה דיון מיוחד, בין ראש השנה ליום הכיפורים, בגלל הדחיפות והחשיבות של הנושא.

בטי כהן: אז אשמח להעלות את כל הסוגיות במפגש שיתקיים.

מיכל שיר סגמן: בשמחה רבה.

מיכל שיר סגמן: תודה, בטי.

מיכל שיר סגמן: אני רוצה לעבור לצמרת אביבי, מנכ"לית מורי תל"ן, העשרה וחוגים.

מיכל שיר סגמן: כבר נפגשנו בעבר.

צמרת אביבי: שלום לכולם.

צמרת אביבי: נכון.

צמרת אביבי: קודם כל, ברכות על כניסתך המחודשת לכנסת.

מיכל שיר סגמן: תודה.

צמרת אביבי: אני רוצה להביא לכאן דווקא את ההיבט שלנו, של כל המורים שהם בעלי הכשרה והם נותנים ביטוי מאוד מקיף לנפש של הילד, להעצמה של הילד, החל מגיל לידה.

צמרת אביבי: אנחנו נכנסים כבר בגיל לידה לגנים פרטיים ולמעונות יום ולמשפחתונים ועוברים גם בגני רשויות, בצהרונים, במתנ"סים אחר הצהריים.

צמרת אביבי: אני מייצגת את כל המורים גם בבוקר וגם אחר הצהריים בחינוך הבלתי פורמלי.

מיכל שיר סגמן: עד כמה יש לך היענות מהשלטון המקומי?

צמרת אביבי: אין שיח עם השלטון המקומי.

צמרת אביבי: לא רק זה, ראשי ערים מודיעים קבל עם ועדה שהם פשוט לא יאפשרו למורים להיכנס בשנת הלימודים הבאה לגנים שלהם ולמוסדות החינוך.

מיכל שיר סגמן: את מדברת על גנים פרטיים או על גנים ציבוריים?

צמרת אביבי: אני מדברת על גני עירייה וגם על גנים פרטיים.

צמרת אביבי: חלק מראשי הערים הודיעו שהם לא יאפשרו שאנחנו ניכנס.

צמרת אביבי: אתם צריכים להבין את הפגיעה בילדים.

צמרת אביבי: הם מונעים מהם את החינוך המיטבי שהילדים זקוקים לו.

מיכל שיר סגמן: כלומר, מי שמונע זה משרד החינוך או המרכז לשלטון מקומי?

צמרת אביבי: ראשי הערים.

מיכל שיר סגמן: כלומר, ראש עיר בעיר אחת יכול להחליט שהוא נותן ופותח, וראש רשות במקום אחר מחליט שלא מתאים לו בגלל תקנות קורונה כאלה ואחרות או הנחיות של משרד הבריאות.

מיכל שיר סגמן: עד כמה שידוע לי, אגב, משרד הבריאות לא הוציא תקנה לגבי חוגים ותוכניות העשרה.

צמרת אביבי: אסביר לך מה קרה.

צמרת אביבי: בתוכנית הקיץ של משרד החינוך, בקייטנה, עברה מדריכת ספורט בעשרה גנים והכניסה אותם לבידוד, כי היא הייתה מאומתת והיא לא ידעה.

צמרת אביבי: זאת אומרת ש-350 משפחות, 700 הורים נכנסו לבידוד ברמת גן.

צמרת אביבי: אני מבינה את העניין הזה שהמשפחות מאבדות את ימי העבודה ויש פה מצוקה.

צמרת אביבי: אבל מצד שני אי אפשר להמשיך לנהל את המדינה בצורה כזאת.

צמרת אביבי: כל אחד עושה מה שהוא רוצה.

צמרת אביבי: אז ראש עיר מחליט שהוא לא מכניס אותנו יותר, אז גם הוא פוגע בילדים וגם הוא פוגע במורים ובפרנסה שלנו.

צמרת אביבי: כולם יודעים שמה-1 ביולי אין לנו שום גיבוי מהממשלה מבחינת אובדן ההכנסה.

צמרת אביבי: ואני מדברת גם מבחינת הילדים עצמם.

צמרת אביבי: בתקופה שחזרנו, הייתם צריכים לראות את הניצוץ בעיניים שלהם, איזו השתוקקות יש להם וצמא, מעבר למערך הפדגוגי והלימודים במתמטיקה ואנגלית ושפה.

מיכל שיר סגמן: המסר עבר לחלוטין.

מיכל שיר סגמן: תודה רבה.

מיכל שיר סגמן: עינת טסלר, עמותת אגדל, מומחים ללקויות למידה.

מיכל שיר סגמן: בבקשה, עינת.

עינת טסלר: צהריים טובים.

עינת טסלר: אני שמחה ונרגשת להיות פה, ואני אשמח לתת את הדגש דווקא על הפן הלימודי כעוד משהו שחייב לבוא כשיח ולבוא בישיבות האלה ביחד עם החלק הרגשי, כי אנחנו יודעים שחלק מאוד מרכזי מההשלכות הרגשיות הן כתוצאה מלחצים שמופעלים על הילדים.

עינת טסלר: אני אומרת בואו נגן על אלה שעדיין לא במצוקה רגשית ועלולים להיות כך.

עינת טסלר: אי אפשר לצפות מילדים שלא ישבו שנתיים ולמדו, ילדים עם לקויות למידה עם פערים מאוד מאוד גדולים שלא הצליחו להיות בתוך הזום וללמוד כמו שאר הילדים, אי אפשר לצפות מהם להיות ברמה של שאר הילדים בכיתה שלהם.

עינת טסלר: לא נשכח שהרבה מהילדים האלה לא קיבלו את התמיכה שהם היו זקוקים לה במהלך התקופה הזאת, כי מורות השילוב וכל מיני אנשים בתוך הצוות היו צריכים להיות פנויים לדברים אחרים, כמו לקחת קפסולות ולתת מענה לשאר בית הספר.

עינת טסלר: אז גם העניין של התמיכה הרחבה שצריכה להיות גם לילדים לקויי הלמידה, שיש גם עניינים רגשיים שנלווים, גם שינוי תוכניות הלימוד.

עינת טסלר: לא נשכח שהילדים עכשיו עולים לכיתה א', ונתון שכדאי לדעת אותו הוא שילדים בשבועות הראשונים של כיתה א' כבר מבססים את התפיסה העצמית שלהם ואת הביטחון העצמי שלהם בכלל בקריאה ובכלל בלמידה.

עינת טסלר: ואם נבוא עם תוכניות לימודים ומפקחות עם כל מיני דרישות לרכישת קריאה וכתיבה, כמו שאנחנו רגילים עד היום, זה יהיה מאוד בעייתי וזה יפעיל הרבה לחץ גם על המורים להשיג את היעדים וגם בסופו של דבר זה ירד לרמה של הילדים עצמם.

עינת טסלר: חייבים לזכור שבתוך הכיתות יהיו פערים מאוד משמעותיים, והלמידה חייבת להיות דיפרנציאלית.

עינת טסלר: לכן גם ההכשרה של המורים, ממש כמו כיתה של חינוך מיוחד, היא דבר שצריך לקחת בחשבון.

עינת טסלר: זה חלק מההכשרה שלהם לדעת ללמד ילדים עם קשיים שונים, בטח ילדים עם לקויות למידה שנשארו הרבה מאחור, ובכלל כל הילדים.

מיכל שיר סגמן: מאחר שיש הרבה מאוד לדון על החינוך המיוחד, בפרט בתקופת הקורונה, ובתי ספר לחינוך מיוחד שנסגרו, ומענים – זה דיון שהוא נפרד.

מיכל שיר סגמן: המסר שלך עבר.

מיכל שיר סגמן: יש לך מילה אחת להוסיף לסיכום.

עינת טסלר: מילה אחת, זה גם שינוי של דרכי ההערכה החלופיים, שדיברתם על זה בתחילת המפגשים.

עינת טסלר: זה חייב להיות חלק מאוד מרכזי.

עינת טסלר: כי ילדים שחזרו עכשיו מהקורונה וכבר צריכים לעבור מבחנים, למשל, או כבר מודדים את ההישגים שלהם, זה מפעיל הרבה לחץ על הילדים, הרבה חרדה.

מיכל שיר סגמן: דיברנו על זה.

מיכל שיר סגמן: משרד החינוך אמר שבהתחלה הוא הולך לכיוון של האטה לימודית על מנת לא לייצר את הלחץ בפתיחת שנת לימודים ולהדגיש את החלק הרגשי.

חוה פרידמן: וגם נגיד לגבי ילדים שעולים לכיתה א' שמפעיל החינוך מפעיל עוד טרם הקורונה תוכנית שנקראת א' תחילה, שהיא תוכנית שנועדה ליצור גשר בין הגן לכיתה א'.

חוה פרידמן: תשומת הלב לנושא הזה היא מאוד גדולה.

עינת טסלר: שילדים לקויי למידה יקבלו את התמיכה שהם זקוקים לה, במיוחד עכשיו אחרי שהם חוזרים, עם כל הפערים שנוצרו, ששוב יש לזה השלכות רגשיות ונשירה ודברים שיכולים לעלות למערכת אחר כך הרבה יותר.

עינת טסלר: לדעת לתת להם את המענה ואת כוח האדם ואת ההכשרה המתאימה גם למורים שעובדים איתם בתוך בית הספר.

מיכל שיר סגמן: לחלוטין.

מיכל שיר סגמן: תודה רבה.

מיכל שיר סגמן: דוברת אחרונה, בקצרה מאוד, עובדת סוציאלית יונית אפרתי, מנהלת תחום בכיר בקהילה, נציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלויות.

מיכל שיר סגמן: היא לא אתנו?

מיכל שיר סגמן: היא ביקשה לדבר.

מיכל שיר סגמן: אני רוצה לסכם את הדיון.

מיכל שיר סגמן: קודם כל, תודה רבה לכל המשתתפים בדיון.

מיכל שיר סגמן: דיון ארוך, וניסינו לעשות אותו עד כמה שיותר מעמיק בתוך מסגרת הזמנים שלנו.

מיכל שיר סגמן: אנחנו לפני פתיחת שנת לימודים בתקופת קורונה עדיין, אחרי סגרים, אולי לפני סגרים, וללא ספק זה דיון חשוב.

מיכל שיר סגמן: המלצות הוועדה.

מיכל שיר סגמן: הוועדה קוראת למשרד החינוך לפעול להעלאת החוסן הרגשי בקרב התלמידים על ידי שיעורים ייעודיים לחיזוק החוסן על ידי היועצות והמחנכות, הנגשת המידע לתלמידים על אודות השגת סיוע, שיתוף עם אנשי הטיפול ברשויות המקומיות, פיתוח פעולות חברתיות ולהרחיב מענים לא פורמליים, עיבוי צוותי החינוך ותמיכה, כמו סייעות שיש, תמיכה בצוותי התמיכה והטיפול, תמיכה בתומכים.

מיכל שיר סגמן: לפעול גיוס פסיכולוגים יועצים למערכת החינוך.

מיכל שיר סגמן: הוועדה קוראת לפתח טיפולים על ידי מטפלים באומנויות גם לילדי החינוך הרגיל.

מיכל שיר סגמן: הוועדה שמחה לשמוע שבכוונת משרד החינוך להוסיף שעות ייעוץ בבתי הספר.

מיכל שיר סגמן: הוועדה שמחה על התקציב התוספתי וחבילות הסיוע לשירות הפסיכולוגים על ידי הצרכים שמופו.

מיכל שיר סגמן: הוועדה שמחה לשמוע שהנחיות משרד החינוך הן לקיים שיחות מחנך-תלמיד עם כל התלמידים.

מיכל שיר סגמן: אנחנו נעשה על זה מעקב, אגב, על הסעיף הזה ספציפית, העניין של האחד על אחד.

מיכל שיר סגמן: הוועדה קוראת להוסיף את תפקיד מדריך הנוער חזרה לתפקיד, כפי שחבר הכנסת מאיר יצחק הלוי אמר.

מיכל שיר סגמן: הוועדה קוראת לתקצוב סלי התגבור של השירות הפסיכולוגי ברשויות המקומיות מטעם משרד החינוך.

מיכל שיר סגמן: הוועדה שמחה לשמוע על שיתוף הפעולה בין משרד הבריאות למשרד החינוך בנושא התוכנית הלאומית למניעת אובדנות.

מיכל שיר סגמן: הוועדה מבקשת נתונים בנוגע לתוכנית הלאומית למניעת אובדנות.

מיכל שיר סגמן: מספר הרשויות בתוכנית בפילוח על פי מגזרים, והצפי.

אופיר אקוניס: והחוסן הקהילתי החברתי, שהוא מאוד קריטי.

מיכל שיר סגמן: אנחנו מדברים פה על מניעת אובדנות.

מיכל שיר סגמן: תודה רבה למשתתפים.

מיכל שיר סגמן: הישיבה נעולה.