ועדת החוקה, חוק ומשפט, כנסת 24, פרוטוקול מספר 40, 2021-08-02 12:30

גלעד קריב: שלום לכולם, אחר הצהריים טובים, אנחנו בדיון בהצעת חוק העונשין (תיקון – עונש מינימום על החזקת נשק בלתי חוקי), התשפ"א-2021, של חברת הכנסת שרן מרים השכל - הכנה לקריאה ראשונה.

גלעד קריב: אנחנו נמצאים בדיון שני, לקראת הכנה לקריאה ראשונה.

גלעד קריב: הצעתי תהיה, לאור הדברים ששמענו כאן מחברי כנסת, נציגי קואליציה ונציגי אופוזיציה, ולאור העמדה של הממשלה, לאשר את הצעת החוק לקריאה ראשונה, מתוך ידיעה שבין הקריאה הראשונה לבין הבאת החוק לקריאה שנייה ושלישית נבצע עוד שינויים, תיקונים, אחרי שנמצה את בדיקת הנתונים.

גלעד קריב: אנחנו נאפשר התייחסות לנתונים שהועברו אלינו על ידי המשטרה, והתייחסות נוספת של הפרקליטות ושל משרד המשפטים.

גלעד קריב: אני מראש אבקש מהפרקליטות להתייחס בדברים להנחיות היועמ"ש על מתחמי הענישה בעבירות האלו, כיצד אתם רואים את הזיקה בין קביעת ענישת מינימום מן הסוג הזה, בהיקפים האלה, לבין סוגיית המתחמים.

גלעד קריב: נציג הסנגוריה הציבורית, בבקשה.

ישי שרון: בדיון הקודם דיברתי על למה הצעת החוק אינה מועילה, ועמדתי על כך שהבעיה המרכזית שלנו היום היא לא בחומרת הענישה, היא דווקא באלמנט של שיפור האכיפה, שזה האלמנט שמביא להגדלת ההרתעה ולהפחתת העבריינות לפי כל המחקרים הקרימינולוגיים שאנחנו מכירים.

ישי שרון: הנתונים שהוצגו היום לוועדה מחזקים את הטענה הזאת.

ישי שרון: אנחנו רואים ששיעור הגשת כתבי האישום מבין תיקי החקירה שנפתחו עומד על משהו כמו 20%,25%, שזה אחוז נמוך מאוד בהתחשב בכך שמדובר בעבירת החזקה.

ישי שרון: דיברנו על כך שהצעת החוק אינה נדרשת, וציינו שהניסיון מלמד שמדיניות הענישה של בתי המשפט ממילא מחמירה היום והיא ברוב הגדול של המקרים כוללת הטלת מאסרים בפועל גם במצבים שבהם, כמו שנציג הפרקליטות אמר, מדובר באנשים צעירים וללא עבר פלילי.

ישי שרון: ההשפעה של הצעת החוק תהיה דווקא באותם מקרים מעטים יחסית שבהם בית המשפט חשב שצריך להימנע ממאסר בפועל, בין אם מדובר בנסיבות אישיות של הנאשם, בין אם מדובר בהליך שיקומי, ובין אם מדובר בעבירה ברף הנמוך של הביצוע.

ישי שרון: צריך להבין, עבירה על החזקת נשק יכולה להיות במנעד פחות חמור של העבירה.

ישי שרון: זה יכול להיות החזקת נשק תקול, החזקת רימון הלם, החזקת בקבוק תבערה, שאלה דברים שהם פחות רלוונטיים להצעת החוק הזאת.

ישי שרון: אנחנו רואים שבשנים 2016 ו-2017 אחוז הטלת המאסרים בפועל עמד על בסביבות ה-60%.

ישי שרון: ככל שאנחנו מתקדמים בשנה זה מטפס ל-70%, ובשנתיים האחרונות אנחנו נמצאים ב-80%, שזה אחוז גבוה מאוד לכל הדעות גם בהשוואה לעבירות אחרות.

ישי שרון: אנחנו כן רואים שיש אחוז קטן מאוד של מקרים, משהו כמו 10%, שבהם לא הוטל מאסר בפועל וגם לא הוטלו עבודות שירות.

ישי שרון: אני חושב שיהיה מעניין להוציא, דווקא בגלל שמדובר במקרים בודדים, את המקרים האלה כדי להבין מה מאפיין אותם.

ישי שרון: אולי כך נלמד יותר טוב על המנעד של העבירות ועל המנעד של הנאשמים.

ישי שרון: נעלם גדול בנתונים הוא עניין הסדרי הטיעון שלא בא כאן לידי ביטוי.

ישי שרון: יכול להיות שחלק מאותם עונשים קלים הם תוצר של הסדרי טיעון.

ישי שרון: גם אין התייחסות לשאלה אם באמת התביעה עושה שימוש בכלי שעומד לרשותה, שזה הגשת ערעור על פעולת העונש באותם מצבים שבאמת העונש נוטה לקולא באופן מובהק.

ישי שרון: אני מכיר כמה מקרים שבית המשפט המחוזי החמיר את העונש והפך אותו למאסר בפועל.

ישי שרון: זה כרגע לא בא לידי ביטוי בנתונים.

ישי שרון: המערכת שלנו עוברת למסלולים של פיתוח חלופות לכליאה, מתוך הבנה שמאסרים קצרים זה דבר שיותר מזיק מאשר מועיל.

ישי שרון: מכיוון שיש למאסרים קצרים אפקט שרק מדרדר לעבריינות, הוא לא מונע אותה, אנחנו מנסים לחשוב על מהלכים שבהם אנחנו יכולים להטיל על אותו נאשם עונש בקהילה מחוץ לכותלי הכלא.

ישי שרון: הצעת החוק הזאת מכתיבה מסלול הפוך, לכן אנחנו חוששים שהתוצאה תהיה שיהיה מסלול אחד שמדבר על נאשמים יהודים, שאז אנחנו נקדם מהלכים יפים מאוד של הימנעות ממאסרים קצרים ונפתח חלופות לכליאה, ומסלול אחר של החמרה בענישה ושליחת אנשים למאסר דווקא כשמדובר בנאשמים ערבים.

ישי שרון: אנחנו חושבים שמדובר בהצעת חוק לא מועילה, לא נדרשת שיכולה להזיק בסופו של יום.

גלעד קריב: תודה רבה.

גלעד קריב: עורך הדין רדא ג'אבר, מנהל מרכז אמאן, אתה מוזמן להשמיע את דבריך.

גלעד קריב: אני מבקש ממך גם לומר משפט אחד או שניים על המרכז שאתה מוביל.

רדא ג'אבר: המרכז שלנו עוסק בהתמודדות של החברה הערבית עם הפשיעה והאלימות בחברה הערבית.

רדא ג'אבר: המרכז הוקם לפני מספר שנים.

רדא ג'אבר: אנחנו גוף של חברה אזרחית שעוסק בלקיחת אחריות חברתית על הנושא, בהתארגנות חברתית, באחריות של החברה, של הרשויות המקומיות הערביות והמנהיגות הערבית.

רדא ג'אבר: לפי המחקרים שאנחנו עושים והמספרים שאנחנו מקבלים, 85% ממקרי הרצח בחברה הערבית מבוצעים על ידי ירי, על ידי שימוש בנשק, ולכן הטיפול בעניין של החזקת הנשק בחברה הערבית והשימוש בו הוא דבר עיקרי ומרכזי בעניין של מלחמה בפשיעה ובאלימות בחברה הערבית.

רדא ג'אבר: הבעיה שלי עם הצעת החוק היא לגבי השלב שבו צעיר ערבי נתפס פעם ראשונה מחזיק בנשק ומוגש נגדו כתב אישום.

רדא ג'אבר: אני בעד החמרת ענישה בנושא של נשק בלתי חוקי רק כשאנחנו מדברים על חזרה על העבירה, על עבירה שנייה, שלישית והלאה.

רדא ג'אבר: כשצעיר בן 20 נתפס פעם ראשונה על החזקה, לא על שימוש, הוא נכנס לכלא לשנה.

רדא ג'אבר: כשהוא יוצא מהכלא, הוא יוצא עבריין, הוא מתויג בתוך המסגרת החברתית כעבריין, כי הוא מאמץ זהות עבריינית.

רדא ג'אבר: כאשר אנחנו מגבילים את שיקול הדעת של בית המשפט בעבירה הראשונה בנוגע לשיקום או בנוגע לנסיבות אישיות, אנחנו דווקא עושים מעשה הפוך, אנחנו הופכים את הצעירים ליותר עבריינים, אנחנו מחטיאים את המטרה של ההרתעה, את מניעת האלימות ואת ההתמודדות עם תופעת האלימות.

רדא ג'אבר: ההצעה שלי היא להשאיר את שיקול הדעת השיפוטי בעבירה הראשונה, לאפשר לבית המשפט לשקול שיקולים משפחתיים, שיקולים אישיים של מצוקות, שיקולים אינדיבידואליים של אותו צעיר.

רדא ג'אבר: כשמדובר בעבירה שנייה, בחזרה על העבירה, כשאותו צעיר לא עבר שיקום ואימץ זהות עבריינית, השיקול צריך להיות שיקול מחמיר.

גלעד קריב: תודה רבה לך על הדברים החשובים.

גלעד קריב: עורך דין ג'אבר, נציין שההצעה מותירה בידי בית המשפט את היכולת להקל בעונש מטעמים מיוחדים שיירשמו.

רדא ג'אבר: זה בעייתי.

רדא ג'אבר: אני עורך דין, אני יודע איך בית המשפט שוקל את הדברים.

רדא ג'אבר: השיקול המרכזי הוא להכניס את הצעיר לבית כלא.

רדא ג'אבר: השיקול של שיקום לא נמצא בגלגלים הרגילים של החשיבה המשפטית בנוגע לענישה.

רדא ג'אבר: הנקודה המרכזית היא מה אנחנו עושים עם אותו צעיר שפעם ראשונה מגיע לבית המשפט - האם אנחנו רוצים להעניש אותו או לשקם אותו.

רדא ג'אבר: אני מציע שנשקם אותו כאשר העבירה היא ברף הנמוך.

רדא ג'אבר: החזקת נשק ללא שימוש, ללא ירי, היא לא עבירה ברף הגבוה של העניין, ואני לא מקל ראש גם בהחזקת נשק.

גלעד קריב: תודה רבה.

גלעד קריב: פרופסור אורן גזל אייל, דיקן הפקולטה למשפטים באוניברסיטת חיפה ומרכז ועדת דורנר, בבקשה.

אורן גזל אייל: ועדת דורנר התייחסה לסוגיה הזאת של עונשי מינימום.

אורן גזל אייל: היו דברים שהיו עליהם מחלוקות, אבל פה אחד של כל חברי הוועדה, כולל נציגי היועץ המשפטי לממשלה, הפרקליטות והמשטרה, הוסכם שאנחנו צריכים לפעול לצמצום השימוש בעונשי מינימום, כי עונשי מינימום מגבילים את שיקול הדעת השיפוטי במקום שאין הצדקה להגבלה הזאת.

אורן גזל אייל: אנחנו מדברים על מקרים שבהם השופט חשב שאפשר להסתפק בתשעה חודשי עבודות שירות אבל בגלל ההוראה הזאת הוא יטיל שנת מאסר.

אורן גזל אייל: יש להניח שבמקרה שהעונש המתאים הוא שלושה חודשי עבודות שירות, בית המשפט יחרוג מעונש המינימום.

אורן גזל אייל: ההשפעה של החוק הזה תהיה באותם מקרים שאנחנו מתקרבים לרף, והשאלה מה זה יעשה.

אורן גזל אייל: אדם שבית המשפט מצא שמטעמי שיקום או מטעמים קרימינוגניים עדיף לא להכניס אותו לכלא אבל הוא מכניס אותו בגלל ההצעה הזאת, הסיכוי שלו להפוך להיות אחר כך עבריין גדול הרבה יותר.

אורן גזל אייל: זה לא אומר שאף פעם לא צריך להכניס לכלא.

אורן גזל אייל: ברוב המקרים יש עונשי מאסר בעבירות האלו, אבל כשמגבילים את שיקול הדעת גורמים להגברת העבריינות, לא לצמצומה.

אורן גזל אייל: צריך לזכור, היום בישראל, בגלל כל מיני שינויים, עלות של שנת מאסר היא כ-200,000 שקל.

אורן גזל אייל: את הכסף הזה יכולנו להשקיע בצורה הרבה יותר חכמה באכיפה יתר יעילה, במערכות חלופיות בתוך הקהילה.

אורן גזל אייל: הרעיון שאת עיקר הכסף אנחנו נזרוק על בניית בתי כלא, הוא רעיון שלא עובד במובן הכי פרקטי שיכול להיות, הוא רעיון שלא מסייע למטרות, הוא פשוט בזבוז של הכסף.

אורן גזל אייל: היום אין בישראל מספיק מקומות כליאה.

אורן גזל אייל: כדי להכניס היום אסיר לכלא צריך להוציא אסיר אחר במקומו.

אורן גזל אייל: מספר האסירים היום בכלא הוא 14,000.

אורן גזל אייל: הוא 14,000 גם כאשר פתאום יש גל מעצרים מאוד גדול בגלל מהומות בעקבות מלחמה בעזה.

אורן גזל אייל: איך הוא נשאר 14,000?

אורן גזל אייל: כי כאשר עוצרים עוד 200 אנשים, חייב שירות בתי הסוהר לשחרר 200 אנשים לפי ההוראות של תקן הכליאה.

אורן גזל אייל: אם אנחנו מתכוונים בהצעת החוק הזאת לקחת כמה עשרות או מאות אנשים ולהכניס אותם לכלא, המשמעות תהיה שנצטרך לשחרר החוצה אנשים שביצעו עבירות מין, אלימות, סחר בסמים, או כל יתר העבירות שהיום משתחררים בשחרור מינהלי בגלל העומס בבתי הכלא.

אורן גזל אייל: התופעה בעקבות הצעת החוק לא תיפתר בזמן הקרוב, היא תוחמר.

אורן גזל אייל: בעוד שנה וחצי נכנסת לתוקפה הפעימה השנייה של בג"ץ הצפיפות, כלומר מספר המקומות בבתי הכלא יהיה קטן עוד יותר ויצטרכו לנקוט באמצעים אחרים כדי לפנות מקומות.

אורן גזל אייל: אם החוק יכתיב לבית המשפט: אנא בעבירות נשק אל תפנה מקומות, שם תחמיר, המשמעות תהיה שיהיו צריכים להוציא אנשים אחרים שבתי המשפט חשבו שאולי הם יותר מסוכנים, שאולי הם ביצעו עבירות יותר חמורות.

אורן גזל אייל: אנחנו מגבילים את שיקול דעת בית המשפט דווקא בעבירה הזאת, לא בעבירות אחרות.

אורן גזל אייל: בייחוד היום, כשמצב צפיפות בתי הכלא מחייב אותנו לשחרר אסירים, להוסיף עוד הוראה שקובעת עונש מינימום זה דבר שנראה לי טעות גדולה.

גלעד קריב: אחד הדברים שנשמע בדיון הקודם זה הניסיון לעשות הבחנה בין איזו שהיא שגרת ענישה פלילית, ששם מן הראוי להאזין קשב רב להמלצות הדוח, לבין מציאות שבה ישנה הצבעה זהירה על תופעות של פשיעה שמציבות איזה שהוא איום חברתי, שמחייבות טיפול לא שגרתי.

גלעד קריב: טיפול לא שגרתי לא רק מצד הענישה, שזה ברור לכל מי שנמצא פה בחדר, אלא גם באמצעים מרכזיים של אכיפה, חינוך, מגוון כלים שהזכרת את חלקם.

גלעד קריב: השאלה אם כשישנה התמודדת עם תופעה פלילית מסוימת - השתמשו פה בביטוי "מכת מדינה", אבל זה ביטוי שאין לו מעמד משפטי - אין מקום במסגרת סל הצעדים לשקול גם צעד מן הסוג הזה?

גלעד קריב: אני קראתי את דוח הוועדה.

גלעד קריב: דוח הוועדה נמנע מלומר בצורה קטגורית שאין מקום לעונשי מינימום בחוק הפלילי.

גלעד קריב: הוא אמר שזה צריך להיות על דרך הצמצום שבצמצום, שבאופן עקרוני לא צריך להשתמש בכלי הזה.

גלעד קריב: הוא השאיר שם פתח לעניין.

גלעד קריב: הגענו לסיכום עם משרד המשפטים על כך שככל שהצעת החוק הזאת תקודם, היא תקודם כהוראת שעה, זאת כדי להבהיר שמדובר פה בכלי שניתן לטובת התמודדות בתופעה ייחודית.

גלעד קריב: אני אשמח להתייחסותך.

אורן גזל אייל: בהחלט יש מקום לסל צעדים כשיש עלייה בעבירות של שימוש בנשק, בהנחה שיש עלייה כזאת כפי שמרכז המחקר ציין.

אורן גזל אייל: אני חושב שהתופעה הזאת מחייבת התייחסות מיוחדת, אבל עונש מינימום לא יקדם את המאבק בעבריינות הזאת, כי גם בלי עונש מינימום יש מגמה של החמרה בענישה.

אורן גזל אייל: דרך אגב, את האנשים שאתה רואה שנדרש להרחיק מהחברה, אתה מרחיק מהחברה.

אורן גזל אייל: אם לשנתיים אתה מרחיק אותם, אתה מרוויח שנתיים עם פחות עבריינות נשק, אבל כעבור שנתיים הם חוזרים לבצע עבירות.

אורן גזל אייל: הדוח הראה שהחמרה מהסוג הזה בענישה, להבדיל מהגברת אכיפה ומהגדלת סיכויי התפיסה, לא מובילה לשיפור מובהק בהרתעה, היא לא מועילה.

אורן גזל אייל: המחיר מהצד השני הוא שמשחררים אנשים אחרים.

אורן גזל אייל: לזה לא התייחסנו בדוח ועדת דורנר, כי זה לא היה המצב אז, זה המצב החדש היום.

אורן גזל אייל: החמרה בענישה יכולה להיות, השאלה אם לעשות את זה במסגרת שיקול הדעת השיפוטי הרגיל, לפי השיקולים הרגילים.

אורן גזל אייל: כאן מוצע להגביל את שיקול הדעת ספציפית בעבירות האלו.

אורן גזל אייל: זה, לדעתי, לא יסייע במלחמה בעבירות הנשק, כיוון שהחמרה בענישה לא הראתה לנו אינדיקציות ברורות שהיא מסייעת להרתעה.

אורן גזל אייל: גם ככה במצב בו נדרשת הרחקה מהציבור ניתנים עונשים חמורים יותר.

אורן גזל אייל: עונש המינימום יסייע להכניס לכלא אנשים שלדעת בית המשפט היה ניתן להטיל עליהם עונשים שיקומיים, וישחרר אנשים יותר מסוכנים לחברה כי לא יהיה מקום להחזיק אותם.

ישי שרון: אנחנו צריכים להיזהר מהטיעון של מכת מדינה, כי בקנה נמצאות שלל הצעות חוק שמשתמשות באותו טיעון בדיוק.

ישי שרון: יש הצעות של עונשי מינימום בעבירות של תקיפת רופאים, פשיעה חקלאית, גננות שתוקפות ילדים בגן, עבירות כלפי קשישים.

ישי שרון: יש עשרות הצעות בקנה שעושות שימוש בנימוק של מכת מדינה.

ישי שרון: עם אותו נימוק בדיוק יהיה קשה להתמודד ברגע שאותו סכר ייפתח.

גלעד קריב: הדבר ברור.

גלעד קריב: אני חושב שהדבר שצריך להילקח בחשבון לא יכול להיות טיעון כשלעצמו שעומד כנגד, כי הרי בחלק גדול מצעדי החקיקה שאנחנו מבצעים פה אפשר לטעון טענה של מדרון חלקלק.

גלעד קריב: בשביל זה יש ממשלה, יש סנגוריה ציבורית ויש כנסת שצריכים לשקול את הדברים.

גלעד קריב: אחד הדברים שעלו כאן בדיון הקודם, ואני חושב שלא קיבלנו עליו תשובה מספיק טובה, הוא מה האמצעים שעומדים לרשות המחוקק על מנת לאותת שבסוג מסוים של פעילות פלילית ועבריינית הוא מוצא לנכון או חושב שיש מקום למגמה של החמרת ענישה.

גלעד קריב: הרי דוח דורנר, עוד לפני שהוא יצא נגד עניינים של קביעת עונשי מינימום, הוא יצא כנגד הגברת רף הענישה המקסימאלי.

גלעד קריב: מה הכלים שעומדים בידי המחוקק לבוא ולומר שיש פה תופעה חברתית שדורשת התייחסות מערכתית?

גלעד קריב: אחד ההיבטים הוא החמרת הענישה.

גלעד קריב: אני מסכים איתכם שתולדה אחת של ענישת המינימום היא שאנשים שבתי המשפט חושבים שראוי לפטור ממאסר נשלחים למאסר, אבל צריך גם לחשוב על עוד תוצאה של ענישת מינימום, שזו דחיקה כלפי מעלה של מתחם הענישה שנגזר.

גלעד קריב: ההשפעה היא לא רק בהכנסת אנשים לכלא שאחרת לא היו נכנסים, אלא גם בהצבת איזו שהיא נורמה שנוגעת לרף הענישה שנגזר על אותם אנשים שממילא היו נשלחים לכליאה.

גלעד קריב: מקובל עלי שוועדת דורנר מצאה את עונשי המינימום ככלי בעייתי, אבל השאלה איזה כלים אחרים עומדים לרשותנו כשאנחנו ניצבים אל מול התנהגות עבריינית שדורשת תגובה שחורגת משגרת הטיפול בנושא של ענישה פלילית.

גלעד קריב: זאת שאלה שטרם ניתנה עליה תשובה מספקת.

גלעד קריב: ישנו סיכום שהצעת החוק הזאת, אם תקודם, תקודם כהוראת שעה.

גלעד קריב: עמדתי היא שלוש שנים, אבל הדברים יידונו כאן.

גלעד קריב: אני חושב שהוראת שעה לחמש שנים מאבדת קצת את טעמה כהוראת שעה, אבל אלה דברים שאנחנו יכולים לדון עליהם בין קריאה ראשונה לקריאה שנייה ושלישית.

גלעד קריב: כוונתי היא, ככל שתהיה לזה תמיכה בוועדה, לאשר את ההצעה בקריאה ראשונה, כשאת הדיונים לעומקם לקיים בקריאה שנייה ושלישית.

גלעד קריב: חשוב לי לציין שהצעת החוק תקודם כהוראת שעה, וזה מכוח סיכומים עם שר המשפטים, זה על דעת מציעת החוק.

גלעד קריב: לרה צינמן, יו"ר ארגון משפחות נרצחות ונרצחים, בבקשה.

לרה צינמן: אנחנו מייצגים משפחות מכל הקשת החברתית שבני המשפחה שלהן נרצחו מנשק חוקי ובלתי חוקי.

לרה צינמן: הקשבתי לזעקות של הבעלים הערבים שהנשים שלהם נרצחו לגמרי בשוגג, כמו המורה שריפה ברמלה, כמו סוהא מנסור בלוד.

לרה צינמן: ככה נהרסות משפחות שלמות.

לרה צינמן: להגיד שזאת לא מכת מדינה?

לרה צינמן: אני לא יודעת מה היא מכת מדינה אם לא גלי הרצח והרס המשפחות שמתחוללים במשך שנים.

לרה צינמן: זה לא נכון להגיד שזה רק מנת חלקן של משפחות ערביות.

לרה צינמן: נשמעו קולות בדיון הקודם כאילו המשטרה הצליחה לדכא את הרציחות בנשק בלתי חוקי במגזר היהודי, אבל זה לגמרי לא נכון.

לרה צינמן: ב-2019 נרצח עורך הדין צחי מימון לגמרי בשוגג, ונרצחו עוד כמה.

לרה צינמן: לעיתים מי שרוצח אכן שייך לארגוני פשע ויכול להיות שעונש של שנה לא ירתיע אותו, אבל יש רוצחים שהם אנשים נורמטיביים שאם היו מוצאים אצלם נשק ומאיימים עליהם במאסר בפועל זה אולי כן היה מרתיע אותם.

לרה צינמן: כל ההרתעה הזאת היא לא מדע מדויק.

לרה צינמן: אף אחד לא יכול להיכנס לראשו של אף אדם ולהגיד מתי הוא ירצח או מאיזה עונש הוא יורתע, אבל חייבים לעשות איזה שהם צעדים כהוראת שעה, כבחינה.

לרה צינמן: כל המחקרים נעשו על עבירות אחרות, על מגזרים שונים.

לרה צינמן: יש לבחון את החקיקה הזאת בימינו אנו, ואנחנו מקווים שהחקיקה תתקבל ותקודם.

גלעד קריב: תודה רבה, גברת צינמן, על הדברים.

גלעד קריב: ידידיה צוקרמן, בבקשה.

ידידיה צוקרמן: אני רוצה לתאר את מציאות החיים בעיר לוד, בלי קשר לפרעות שחווינו לפני חודשיים וחצי.

ידידיה צוקרמן: אני תושב לוד מזה 12 שנה כמעט.

ידידיה צוקרמן: המציאות של ירי בתוך העיר לוד היא מציאות יום יומית.

ידידיה צוקרמן: אתה יכול סתם ללכת בערב ופתאום לשמוע צרור יריות.

ידידיה צוקרמן: זה קרה אתמול בשכונת רמת אשכול, בשכונה שהיו בה פרעות.

ידידיה צוקרמן: ירי זה דבר שקורה באופן תכוף.

ידידיה צוקרמן: לפעמים זה סתם מתוך שמחה בחתונות, לפעמים זו תגרה בין כנופיות, לפעמים זה איזה חיסול חשבונות.

ידידיה צוקרמן: בפרעות זה הופנה כנגד יהודים בתוך שכונות הומות אזרחים.

ידידיה צוקרמן: היו לנו חמישה פצועים יהודים במהלך הפרעות מהירי.

ידידיה צוקרמן: מתוך עשרות אירועי ירי הצליחו לפצוע, לשמחתנו, רק חמישה אנשים.

ידידיה צוקרמן: הנשק הזה עדיין נמצא והוא מסתובב בעיר.

ידידיה צוקרמן: זאת החלטה של אלה שמחזיקים אותו בבית אם להשתמש בו או לא להשתמש בו.

ידידיה צוקרמן: כמו שרמזתי מקודם, הסובל העיקרי מהתפוצה הרבה של הנשק, ואני מדבר כרגע על העיר לוד, זה בעיקר, לצערי הרב, שכננו הערבים.

ידידיה צוקרמן: הם סובלים מזה ברמה יום יומית הרבה יותר מאיתנו.

ידידיה צוקרמן: אנחנו במהלך השנה סופגים רק את הריקושטים, כמו קליע שנפל לפני חמש שנים בתוך סוכה של משפחה ופצע בראש ילד בן שנה.

ידידיה צוקרמן: הם סובלים מזה בצורה הרבה יותר קטלנית.

ידידיה צוקרמן: במקרים של פרעות לאומניות כמו שקרו לפני חודשיים וחצי אבל יכולים לקרות כל הזמן, הנשק הזה יוצא מהמחבוא והופך להיות נשק שפוגע.

ידידיה צוקרמן: שמעתי את הדוברים שהיו לפניי שדיברו בשום שכל ובהיגיון על ההשפעות השליליות של ההרתעה והאכיפה.

ידידיה צוקרמן: אני מציע שהם יבואו לגור חודש-חודשיים עם עשרות אלפי תושבים שחיים בצל האיום הזה כל הזמן.

ידידיה צוקרמן: זה כאילו שתושבי עוטף עזה לא חיים מסבב לסבב אלא תחת איום כל הזמן.

ידידיה צוקרמן: ככה אנחנו מרגישים.

ידידיה צוקרמן: אנחנו לא חיים מסבב לסבב, אנחנו חיים כל הזמן תחת איום.

ידידיה צוקרמן: הירי בלוד קורה כל הזמן, לא רק בפרעות.

ידידיה צוקרמן: לא נראה לי הגיוני שמשפחות עם ילדים ונשים בתוך ערים בישראל גרות באזור שנמצא תחת איום מתמיד.

ידידיה צוקרמן: פה יש טענות מלומדות אם זה לא פוגע, כן פוגע, אם זה יכול להחמיר.

ידידיה צוקרמן: יתכבדו המכובדים ויתנו פתרונות שהחוק יכול לתמוך בהם.

ידידיה צוקרמן: לא ייתכן שתושבים במדינת ישראל נמצאים תחת איום מתמיד של ירי, לא יכול להיות שהם מפחדים להסתובב ברחובות, מפחדים להשאיר חלונות פתוחים שמא יפגע בהם קליע טועה.

ידידיה צוקרמן: בדבר הזה מדינת ישראל צריכה לטפל טיפול עמוק.

ידידיה צוקרמן: מכיוון שכנראה איתור הנשק הוא דבר מאוד מורכב וקשה, ומכיוון שהוכחת הקשר בין הנשק שנמצא לבין המחזיק בו הוא גם דבר מאוד מאוד קשה, צריכים למצוא פתרונות משפטיים יצירתיים.

ידידיה צוקרמן: אני לא יודע למה הלכו דווקא לעונש מינימום של מאסר.

ידידיה צוקרמן: אפשר גם לתת עונש מינימום של מיליון שקל קנס או של 500,000 קנס.

ידידיה צוקרמן: זה גם עונש מינימום שיכול להרתיע מאוד.

ידידיה צוקרמן: לפעמים אפילו יותר ממאסר, כי אין בו שליש על התנהגות טובה.

ידידיה צוקרמן: צריך פתרונות יצירתיים שיצילו אותנו מהאיום המתמיד הזה שאנחנו נמצאים תחתיו, איום של נוכחות נשק ברחובות, נשק פעיל ויורה, מציאות מתמדת של אימה ופחד.

ידידיה צוקרמן: אני מבקש מהחברים המכובדים שיצילו אותנו מהדבר הזה.

גלעד קריב: תודה, ידידיה, על דבריך.

גלעד קריב: תושבי עוטף עזה לא חיים תחת איום מסבב לסבב, הם חיים תחת איום מתמיד, ואנחנו לא בתחרות מי מבין הקהלים הישראלים נדרש להתמודד עם מציאות חיים יותר מורכבת.

גלעד קריב: טוב אמרת שהראשונים שמתמודדים עם התופעה הקשה הזאת והשלכותיה הם האזרחים הערבים בעצמם.

גלעד קריב: חברת הכנסת שרן השכל, מציעת החוק, התייחסות שלך.

שרן השכל: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, על קיום הדיון.

שרן השכל: החוק הזה נמצא בדחיפות בשל מצב חירום.

שרן השכל: המכה הזאת של האלימות והפשיעה בחברה הערבית שמגיעה לכל פתח מתחילה מיכולת ההרתעה שלנו של גורמים שונים מלהיכנס לתוך עולם הפשע, לתוך משפחות הפשע.

שרן השכל: היום, אם אנחנו מסתכלים, אנחנו לא שם.

שרן השכל: עלו כמה דוברים ודיברו על כך שעונשי מינימום זה לא הפתרון, שיש פתרונות אחרים.

שרן השכל: חבר'ה, אתם פה מהמשטרה יודעים כמה מקרים יש.

שרן השכל: אני הייתי בלוד לפני חודש.

שרן השכל: המשטרה יודעת מאיזה בית יש יריות לכיוון הבניין ממול, רק היא לא מגיעה לשם.

שרן השכל: לא עצרו את האנשים, לא לקחו את הנשקים, כלום.

שרן השכל: זאת מן שגרה יום יומית של לוד כאילו זה דבר נורמאלי, כאילו זה בסדר.

שרן השכל: את הפרעות שהיו בחודשים האחרונים אני שמה בצד, כי זה היה סיר לחץ שהתפוצץ לנו בפרצוף.

שרן השכל: יש משפחות פשע וכנופיות שמסתובבות עם נשקים, עם אם-16, עם אקדחים טעונים.

שרן השכל: הם יורים באוויר, יורים בכבישים בדרום, רוצחים ילדים קטנים שיושבים מטר מהבית שלהם.

שרן השכל: אתם רוצים להגיד לי שזו לא מכת מדינה?

שרן השכל: אתם רוצים להגיד לי שזה לא מצב חירום?

שרן השכל: אתם רוצים להגיד לי שזה לא מצב חריג?

שרן השכל: אתם משווים את זה לעונשי מינימום בנושאים אחרים, כמו הפשיעה החקלאית שהיא גם תוצאה של זה?

שרן השכל: כנופיות הפשע האלו מגיעות לאותם חקלאים, גונבות מהם, דורשות מהם פרוטקשנים.

שרן השכל: זה הכל מתחיל מהביטחון שלהם להסתובב עם כלי נשק באין מפריע.

שרן השכל: עד שהמשטרה עושה את העבודה שלה, מוצאת את הבן אדם, מוצאת את הראיות, עוברת את כל הסבך הבירוקרטי הזה כדי להגיע לאותו אדם ולהוכיח שהוא צריך לעמוד לדין, הבן אדם מגיע לבית משפט ויוצא עם כמה חודשי שירות.

שרן השכל: איזו מן מוטיבציה תהיה למשטרה לתפוס את האנשים האחרים, את אותן כנופיות, את אותם עבריינים אחרים אחרי כל העבודה הזאת?

שרן השכל: איזו הרתעה זה יוצר בקרב אותם פושעים?

שרן השכל: מה אתם חושבים שאנשים עם אקדחים טעונים עושים איתם?

שרן השכל: זו מכה שצריך לגדוע במיידי.

שרן השכל: הוראת השעה לחמש שנים זה המינימום כדי להילחם בתופעה המכוערת הזאת, כדי לתת לילדים את הביטחון לצאת כמה מטרים מהבית שלהם בלי שיירו בהם למוות, כדי שאנשים יוכלו להסתובב בערים שלהם.

שרן השכל: מה נהייה פה?

שרן השכל: אנחנו לא הארלם.

שרן השכל: אנחנו ראינו שזה קורה בתוך הכפרים הערבים, אבל חבר'ה, זה נמצא עכשיו גם בעכו, גם בלוד, גם בתל אביב-יפו.

אופיר כץ: בערים המעורבות זה היה גם לפני הפרעות.

רות וסרמן לנדה: לא ככה.

שרן השכל: לא ברמה הזאת שראינו בחודשים האחרונים.

שרן השכל: יש ירי לתוך בתים, יש רימונים.

שרן השכל: הוראת השעה, מבחינתי, היא מינימום לחמש שנים, כדי לוודא שיש הרתעה מוצדקת, הרתעה אמיתית מפני כל ארגוני הפשע האלה, מפני הפושעים שמסתובבים עם נשקים.

שרן השכל: אין אף אחד שמסתובב עם נשק בלתי חוקי שהמטרה שלו היא לא פשע, ופשע חמור.

שרן השכל: כשמדובר בחיי אדם, בחיים של ילדים, בפשיעה בחקלאות, באיומים על רופאים, חייבים לתת מכה אנושה.

שרן השכל: זה כלי אחד מתוך סט של כלים שאנחנו הולכים להביא בחודשים הקרובים, לכן אני מבקשת לאשר את זה כמה שיותר מהר.

גלעד קריב: חבר הכנסת כץ, בבקשה.

אופיר כץ: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

אופיר כץ: הטיעונים ששמעתי עד עכשיו, למעט הטיעונים של ידידיה מלוד, זה שהיינו צריכים לדון פה בהצעת חוק שנותנת פרס למי שמחזיק בנשק וגם פטור ממס על הפרס הזה.

אופיר כץ: אני חושב שישנם אזרחים במדינת ישראל, בעיקר בערים הערביות ובערים המעורבות, שחיים וגרים במציאות בלתי אפשרית.

אופיר כץ: אני עוד הרבה לפני הפרעות הייתי מקבל פניות מיפו, מלוד.

אופיר כץ: תושב מאום אל-פחם היה שולח לי את הצרורות שהוא שומע ובגללם הילדים שלו צריכים לקום בלילה בבהלה.

אופיר כץ: מה לעשות שכנראה הכלים שהתמודדנו איתם עד עכשיו לא השפיעו, לא גרמו להוריד את התופעה.

אופיר כץ: אנחנו לא יכולים להשאיר את המצב כמות שהוא ולשמוע למה עונש מינימום של מאסר בפועל זה דבר שהוא לא טוב, זה דבר שמצר את ידי השופטים.

אופיר כץ: ידי השופטים זה דבר יותר חשוב ממציאות שבה כדורים שורקים מעל ראשם של ילדים יום יום ולילה לילה?

אופיר כץ: אדוני היושב-ראש, אפילו אם זה לא מעוגן בחקיקה, אני כן חושב שאנחנו צריכים לקרוא לזה מכת מדינה.

אופיר כץ: זו בהחלט מכת מדינה שצריך לתת לה מענה.

אופיר כץ: גם הטענה שהשופט לא יוכל לשקול שיקולים אחרים, היא טענה לא נכונה, כי רשום בחוק שמטעמים מיוחדים הוא כן יוכל לתת את העונש שהוא חושב כנכון.

אופיר כץ: אני גם לא מבין את הטיעון שאם נעביר את החוק הזה זה ייתן ייצוג יתר בעבירות לאוכלוסייה הערבית.

אופיר כץ: מה, אנחנו מנסים לסדר פה מספרים שיהיו יפים יותר?

אופיר כץ: זו המציאות.

אופיר כץ: מה לעשות, המספרים מראים שרוב מי שמחזיק נשק לא חוקי זו האוכלוסייה הערבית.

אופיר כץ: רוב האזרחים שסובלים מזה הם האזרחים הערבים.

אופיר כץ: הדבר החשוב זה שלא ייראה כאילו אנחנו מענישים אותם לעומת יהודים?

אופיר כץ: אם זאת המציאות, אנחנו צריכים לטפל בה איך שהיא.

אופיר כץ: אם שם מחזיקים יותר נשק, ניכנס לשם, ואותם אנשים, אם יחזיקו את זה, יצטרכו לדעת שהם ישלמו עונש כבד.

אופיר כץ: אני מציע להחמיר את הענישה על ירי מנשק חם לא חוקי משנתיים לחמש שנים, ובמקום בנוי, איפה שיש אוכלוסייה אזרחית – מחמש שנים לעשר שנים.

אופיר כץ: בנוסף, שהעונש יהיה חצי ממה שקבוע בחוק.

גלעד קריב: כשנגיע למשוכת ההסתייגויות בין הראשונה לשנייה ושלישית.

אופיר כץ: ואם לא הובנתי, אני חושב שהחוק הזה הוא חוק טוב, חשוב, ואני אשקול להצביע בעדו אם אחת ההסתייגויות שלי תיכנס.

גלעד קריב: חברת הכנסת רות וסרמן לנדה, בבקשה.

רות וסרמן לנדה: גם אני חושבת ומצטרפת לאמרה שמדובר בחוק מאוד חשוב.

רות וסרמן לנדה: כמי שעוקבת אחרי החברה הערבית לפחות עשור, במיוחד אחר הנושא של פשיעה ואלימות ברחוב הערבי, פחות מקובל לבוא בטענות למשטרה.

רות וסרמן לנדה: שוב, אין גוף שהוא טלית שכולה תכלת, אבל פה מדובר במדיניות של לפחות עשור, באוזלת יד לגבי מה עושים עם הטרלול הזה של הפשיעה והאלימות ומאות אלפי כלי הנשק הבלתי חוקיים שמסתובבים בחברה הערבית כבר הרבה מאוד שנים.

רות וסרמן לנדה: ברור שהבסיס לפיצוץ היה בערים המעורבות, כי החיכוך שם מאוד גבוה.

רות וסרמן לנדה: מה שקרה היה מבוסס בעיקר על העובדה שכלי הנשק הבלתי חוקיים האלה היו בידי האזרחים, בעיקר בידי אזרחים ערבים.

רות וסרמן לנדה: היה טריגר מאוד מסוים מבחוץ, מאויבי מדינת ישראל, שהיה להם נוח לעשות מניפולציה דווקא בערים המעורבות באוכלוסייה מסוימת.

רות וסרמן לנדה: זה היה המצע הנוח של הפשיעה והאלימות.

רות וסרמן לנדה: בראייה ביטחונית אסטרטגית צריך להסתכל על הסיפור הזה של אלימות, של פשיעה והחזקת נשק בלתי חוקי.

רות וסרמן לנדה: יש המון אזרחים ערבים שמחזיקים בנשק בלתי חוקי כהגנה עצמית.

רות וסרמן לנדה: זה לא מונע ממני לבוא ולומר, מה פתאום.

רות וסרמן לנדה: אנחנו כמדינה ריבונית צריכים לאפשר לאזרח באשר הוא להגן על עצמו מבחינת החוק באופן עצמאי עם נשק, או לתת למישהו שרוצה לבצע פשע באין מפריע להחזיק בנשק?

רות וסרמן לנדה: בוודאי ובוודאי שלא.

רות וסרמן לנדה: החוק צריך להיות נאכף באופן בלתי מתפשר.

רות וסרמן לנדה: ואני מסכימה, כשהמשטרה כבר עושה, מזהה, וכשיש מספיק ראיות, מגיע הבן אדם לבית המשפט והעונש שהוא מקבל גורם, ואני קוראת ערבית, את כל הבלוגים, את כל התגובות, את כל השיח, עוקבת מקרוב מאוד בחברה הערבית - - מזלזלים בריבונות של מדינת ישראל.

רות וסרמן לנדה: אני לא אומרת את זה כביקורת, אני אומרת את זה כהסתכלות פנימה, מתוך פריזמה ציונית של משילות.

רות וסרמן לנדה: כמי שחיה 10 שנים בלוד, אני יכולה לומר שלא היה דבר כזה מ-48.

רות וסרמן לנדה: למה?

רות וסרמן לנדה: כי הפשיעה, האלימות והנשק הבלתי חוקי לא היו בממדים שהם היום.

רות וסרמן לנדה: לא באינתיפאדות וגם לא באוקטובר 2000.

רות וסרמן לנדה: מעולם לא הייתה התנפלות של ערביי לוד על יהודי לוד.

רות וסרמן לנדה: למה?

רות וסרמן לנדה: כי כמות הנשק הבלתי חוקי לא הייתה כפי שהיא עכשיו, כפי שהיא בעשור האחרון.

רות וסרמן לנדה: החוק הזה מאוד חשוב.

רות וסרמן לנדה: אני אפילו אגדיל ואומר שהייתי מחמירה אף יותר, משום שמדובר בלעג בשיח הערבי כלפי החוק והיישום שלו בפועל.

גלעד קריב: תודה, חברת הכנסת וסרמן לנדה.

גלעד קריב: אנחנו חוזרים ומדגישים עד כמה הפגיעה היא בראש וראשונה באוכלוסייה שהנשק מצוי בקרבה.

גלעד קריב: הנושא הזה הוא קריטי בעינינו.

גלעד קריב: חבר הכנסת סעדי, שהיה בדיון הקודם, הביע את התמיכה שלו, כמובן בכפוף להסתייגויות שעוד נשמע בין ראשונה לשנייה ושלישית.

גלעד קריב: התחושה היא שגם נציגי הסיעות הערביות באופוזיציה ובקואליציה רואים בהצעה הזאת בסיס ראוי להתדיינות ולהתקדמות, לצד הרבה צעדים אחרים.

גלעד קריב: בין שאר הדברים שעסקנו בהם בדיון הקודם היה איזה שהוא ניסיון להביט בנתונים ולראות אם בפועל ניתן להצביע על החמרה בענישה מצד בתי המשפט בשנים האחרונות.

גלעד קריב: הנתונים מעידים על מגמה של החמרה.

גלעד קריב: איך אתם, המשטרה, רואים את הקשר ואת הזיקה בין הוראה מהסוג הזה על מתחמי הענישה?

דקלה פוגל: לבקשת הוועדה הבאנו נתונים במספר חיתוכים.

דקלה פוגל: הנתונים שהבאנו מתייחסים לשנים 2016-2021, והם מתייחסים רק לרישת הסעיף, דהיינו רק לעבירה של החזקת נשק, לא להחזקת מחליפי נשק או תחמושת.

דקלה פוגל: הנתונים הובאו בחתך של ענישה - עבודות שירות, מאסר בפועל, ופסקי דין שניתנו ולא כללו מאסר בפועל ועבודות שירות.

דקלה פוגל: 72% מפסקי הדין כללו רכיב של מאסר בפועל, 20% כללו רכיב של עבודות שירות, ו-8% לא כללו מאסר ולא עבודות שירות.

דקלה פוגל: החל משנת 2016 רף המאסר בפועל היה 62%, כאשר אחר כך יש עלייה לטובת ה-70%.

דקלה פוגל: אם ב-2016 78% מפסקי הדין שניתנו היו מאסר עד שנה, בשנת 2018 רף הענישה הופך להית גבוה יותר.

דקלה פוגל: עדיין אנחנו עומדים על משהו כמו 55% רף ענישה של עד שנה, ובסביבות 40% מעבר לזה.

גלעד קריב: מעיבוד הנתונים שנעשה כאן אפשר לראות ירידה משמעותית בפסקי הדין שהסתיימו ללא מאסר בפועל וללא עבודות שירות.

גלעד קריב: מ10% בשנים 2016 ו-2017 למחצית ב-2020, דהיינו רק 5%.

גלעד קריב: אנחנו רואים עלייה יחסית תלולה, של 33%, באחוז המאסרים בפועל – מ-63% ב-2016 ו-2017 ל-82% ב-2020.

גלעד קריב: זו עלייה של 33% בהטלת עונשי מאסר בפועל.

גלעד קריב: מ-2017 אנחנו רואים התייצבות על אזור ה40%, 50% של עונשי מאסר מעל שנה, כשגם חודשי המאסר בפועל עד שישה חודשים הם יחסית בהיקף נמוך.

גלעד קריב: אני חושב שהנתונים שיש בידנו, לפחות מהניתוח שלנו את הנתונים שאתם העברתם, מראים שיש מגמת החמרה בענישה בעצם הטלת המאסר.

גלעד קריב: אני מסכים איתך שאנחנו רואים שההתייצבות היא עדיין בצד הנמוך של מתחם הענישה על פי הנחיות היועמ"ש.

גלעד קריב: אם אני לא טועה, הנחיית היועמ"ש מדברת על שנה עד שלוש.

נעמה מנחמי: ממה שהבנתי גם מהמשטרה, כשאנחנו מדברים על עונשי מאסר, בטח אלה שהם עד שנה, או כשאנחנו מדברים על כשאין מאסר ועבודות שירות, בדרך כלל מצטרף לזה מאסר על תנאי לתקופה משמעותית.

נעמה מנחמי: כשאנחנו באים ודנים בהגבלת שיקול הדעת של בתי המשפט, אולי נכון היה לצמצם את המספרים שאנחנו מדברים עליהם לאותם מספרים שרלוונטיים לבתי המשפט, לא לעסקאות טיעון.

נעמה מנחמי: נכון שיש איזו שהיא השפעה, יש איזה שהוא קשר בין השניים, אבל כשאנחנו דנים כאן בהגבלת שיקול הדעת של בתי המשפט, לא צריך לקחת בחשבון את הנתונים של עסקות טיעון, שהם לא מעטים בתוך החבילה.

נעמה מנחמי: לא הצלחנו עדיין לקבל נתונים על ערעורים על קלות העונש.

נעמה מנחמי: ככל שאנחנו מסתכלים על הנתונים, ויש כאן איזו שהיא טענה שהעונשים לא מספיקים, היינו מצפים לראות גם מספר לא מבוטל של ערעורים על קלות העונש.

גלעד קריב: זה בדיוק מתקשר לכלים שיש לרשות המבצעת ולרשות המחוקקת כדי להשפיע על מדיניות הענישה בבתי המשפט.

גלעד קריב: כשהרשות המבצעת וגורמי התביעה באים ומתעקשים על מדיניות של ערעורים, זה סוג של תקשורת בין הרשויות.

גלעד קריב: אני מבין שהנחיות היועמ"ש היום מדברות על מתחם של ענישה בין שנה לשלוש שנים.

גלעד קריב: מעניין אם יש איזו שהיא סטטיסטיקה על מה בסופו של דבר מתבקש בתוך המתחם הזה.

גלעד קריב: האם לפני שאנחנו קובעים עונש מינימום לא צריך להיות דיון בפרקליטות על שינוי הנחיות היועמ"ש בנוגע לרף הענישה המתבקש, אם זה כלי שהוא אפקטיבי בדיאלוג הזה עם בתי המשפט?

גלעד קריב: אם אתם קובעים שרף הענישה המתבקש הוא בין שנה לשלוש, האם לא היה נכון ללכת ולטפל קודם בהנחיות היועמ"ש או להנחות את התובעים לבצע פה איזו שהיא החמרה בבקשה?

תמי בן שושן: אני רוצה להתייחס לטענת הסנגוריה על מדוע, אם יש לנו עבירה של החזקת נשק, כמות כתבי האישום כל כך נמוכה.

תמי בן שושן: החזקת נשק היא לא בהכרח תפיסת נשק על גופו של אדם, לכן לא מיד אתה תופס חשוד.

תמי בן שושן: הרבה מאוד מעבירות החזקת הנשק הם תפיסת נשק באיזה שהוא מתחם, באיזה שהוא מקום אחר ציבורי, כשאנחנו מאד מתקשים לקשור בין הנשק לבין החשוד.

תמי בן שושן: כמו שציינו פה האנשים לפניי, הפעולות של איסוף הראיות בעבירה של החזקת נשק הן מאוד מאוד קשות.

תמי בן שושן: לפעמים אפילו לאחר מעצר, ואנחנו עוצרים בעבירות האלו, התיק נסגר מחוסר ראיות בגלל הקושי לאסוף את הראיות.

תמי בן שושן: כמו שנאמר, בסוף, כשאנחנו כבר מגישים כתב אישום, אנחנו מצפים שתהיה ענישה בהלימה לחומרת העבירה.

תמי בן שושן: אפשר לראות שאנחנו, המשטרה, מתייחסים לזה מאוד ברצינות.

תמי בן שושן: ב-2020, למרות שהמשטרה הייתה עסוקה מאוד בנושא הקורונה, הייתה עלייה מאוד גדולה, הייתה כמות שיא של תיקים שנפתחו וכתבי אישום שהוגשו.

תמי בן שושן: ניתן לראות גם שהפרקליטות הגישה הרבה מאוד מתיקי העבירות האלו, למרות שיש לה סמכות להסמיך את המשטרה להגיש במקרים המתאימים.

תמי בן שושן: ניתן גם לראות שהעילה העיקרית של סגירת התיקים במחצית מהמקרים זה חוסר ראיות.

תמי בן שושן: כפי שציינתי והסברתי, שם הקשיים שלנו.

תמי בן שושן: אנחנו הרבה פעמים חוקרים המון חשודים.

תמי בן שושן: אם תפסתי נשק במתחם, אני אחקור הרבה חשודים.

תמי בן שושן: בשנת 2020 נחקרו מעל 2,500 חשודים רק בעבירה הזאת, והוגשו 652 כתבי אישום.

תמי בן שושן: אנחנו סבורים שעם כל הקושי הראייתי שציינו, זו כן כמות סבירה.

תמי בן שושן: אנחנו עושים עבודה מול הפרקליטות ומול משרד המשפטים כדי למפות את הקשיים שלנו באיסוף הראיות על-מנת למצוא להם פתרונות.

גלעד קריב: אחת הטענות של הסנגוריה הציבורית הייתה לגבי הפער הזה בין פתיחת כ-2,500 תיקי חקירה, לבין זה שרק ב-25%,26% זה מסתיים בסופו של דבר בכתבי אישום.

גלעד קריב: זה האתגר הגדול שצריך לטפל בו.

גלעד קריב: הטענה של אנשי ועדת דורנר היא על הפער הגדול שמשפיע על אפקט האכיפה.

תמי בן שושן: אנחנו מסכימים שבהעמדה לדין יש אלמנט של הרתעה ובענישה יש אלמנט של מסר לציבור, מסר לנפגעי עבירה.

תמי בן שושן: ככל שיש הלימה בין חומרת העבירה לבין חומרת העונש, כך יש יותר משאבים שמושקעים בזה על ידי המשטרה.

ישי שרון: האם ברוב המקרים שבהם נפתח תיק חקירה מדובר בסיטואציה שבה נתפס נשק ולא יודעים למי לייחס אותו, או שמא מדובר במקרים שבהם אדם מוזמן לתחנה על בסיס מידע מודיעני, כשבהקשר הזה אנחנו רואים פערים יותר גדולים בין נחקרים ערבים ליהודים?

ישי שרון: איפה הדלתא נמצאת יותר, האם במצב הראשון או במצב השני?

תמי בן שושן: ככל שאני יודעת, זה במצב הראשון.

תמי בן שושן: אתה פותח תיק כשנתפס נשק, אתה לא פותח תיק על סמך מידע מודיעיני.

תמי בן שושן: מידע מודיעיני מביא לצו חיפוש שבו יש תפיסת נשק או אין תפיסת נשק.

גלעד קריב: עד כמה העניינים הראייתיים האלה קשורים גם במצב היחסית עגום של תשתיות המשטרה ביישובים הערביים?

גלעד קריב: עד כמה זו גם סוגיה של משאבי כוח אדם, אמצעים טכנולוגיים?

גלעד בהט: אני חושב שזה גם חלק מהבעיה, אבל אנחנו לא דנים בנושא הזה.

גלעד בהט: ברור שככל שתהיה יותר פעילות מבצעית ויתר חיפושים, כך נגיע ליותר.

גלעד בהט: המשטרה עושה עבודה מאוד מאסיבית ומשמעותית בעניין הזה.

גלעד בהט: כמו שאמרה חברתי, הרבה פעמים כשנתפס נשק קשה מאוד לייחס אותו לאדם מסוים.

גלעד בהט: הרבה תיקים לא מגיעים לכתב אישום בגלל הפער הזה בין התפיסה של הנשק לבין היכולת לשייך אותו לאדם פרטני אחד.

גלעד בהט: אני חושב שזאת הנקודה המשמעותית ביותר בעניין של הפער בין פתיחת התיק לכתב אישום.

גלעד בהט: חשוב שהסיפור של ההלימה בין כתב האישום לענישה יקבל ביטוי כאן.

גלעד בהט: אקדח שנמצא לא בהכרח נשאר באותן ידיים.

גלעד בהט: גם לא יודעים מתי ישתמשו בו.

גלעד בהט: יש סיכוי טוב שישתמשו בו, גם אם הוא מוחזק בידי אדם שאין לו עבר.

גלעד בהט: לא נכון להגיד שבגלל שאין לאדם עבר אנחנו צריכים להקל.

גלעד בהט: אני חושב שהפער הגדול ביותר הוא לתרגם את התופעה הזאת, שכולם מסכימים לעוצמות שלה ולמשמעות שלה, למקרים הפרטניים.

גלעד בהט: כשאתה מגיע למשפט ואומרים, "רגע, אבל יש פה אדם ללא עבר, יש פה אדם שזאת הפעם הראשונה שלו", פתאום השיקולים נראים אחרים.

גלעד בהט: המסר שמועבר פה, ולכן אנחנו מצטרפים לעמדה של הצעת החוק, הוא שמדובר פה במצב שבו חייבים להחמיר, לא להקל, כי אן מצב שאדם מחזיק נשק סתם.

גלעד בהט: אין דבר כזה.

גלעד בהט: אי אפשר לעבור על זה לסדר היום, אי אפשר להגיד, "טוב, עכשיו הוא החזיק פעם ראשונה, אז בואו נחכה לפעם שנייה, אולי לפעם שלישית".

גלעד בהט: הנשק הזה הוא פצצה מתקתקת, תרתי משמע, לכן חייבים להחמיר פה.

גלעד בהט: אני חושב שרואים לאורך השנים שיש החמרה של בתי המשפט.

גלעד בהט: המסר צריך להיות מסר של החמרה גדולה יותר.

גלעד בהט: אדוני ראה בחדשות כמה מקרים יש לאחרונה של נשק שמוברח מירדן, ממצרים וממקומות אחרים.

גלעד בהט: זה השלב הראשון.

גלעד בהט: בשלב השני צריך לתפוס את הנשק בתנועה.

גלעד בהט: בשלב השלישי, לתפוס אותו בבתים.

גלעד בהט: אלה שלושה שלבים שהמשטרה עוסקת בהם יום יום.

גלעד בהט: הקושי הראיתי הוא קושי שאנחנו משתפים בו לא מעט את משרד המשפטים ואת הפרקליטות.

גלעד בהט: אני מקווה מאוד שגם הוא יקבל פתרון בהמשך, כי זה עוד אחת מהחוליות.

גלעד קריב: האתגר שנמצא בפנינו הוא לראות שאף אחת מן הרשויות לא עושה צעד שבסופו של דבר הוא מעין סימון "וי".

גלעד קריב: גם זה דבר שרובץ לפתחנו.

גלעד קריב: שלא נאמר: "הנה נקטנו בצעד", כשבסופו של דבר הצעד הזה לא השפיע מהותית, הוא רק הרשה לנו לומר שטיפלנו בדבר, בשעה שהטיפול חייב להיות יותר רב מערכתי, יותר ממוקד.

גלעד קריב: אם לא היינו רואים עלייה של 40% במספר הנחקרים או תיקי החקירה מצד המשטרה בתקופה הזאת, לא הייתה שום תועלת בלטפל בעונשי מינימום.

גלעד קריב: אחד היתרונות של הוראת שעה זה באמת נושא המעקב.

גלעד קריב: לפני שמבקשים לחדש את השימוש בכלי, בודקים אותו.

גלעד קריב: משרד המשפטים והפרקליטות, ההתייחסות שלכם בבקשה.

איתמר גלבפיש: נתבקשנו למסור נתון על כמות הערעורים.

איתמר גלבפיש: אני לא יודע את כמות הערעורים, אבל תהיו סמוכים ובטוחים שכאשר אנחנו יכולים וחושבים שצריך להגיש ערעור, אנחנו מגישים.

איתמר גלבפיש: זה נגזר, כמובן, מהרמה של העונש שיש בהנחיה ובפסיקה.

איתמר גלבפיש: אדם ללא עבר שקיבל שישה חודשי עבודות שירות על החזקת אקדח ומחסנית, אחרי שהוגש ערעור לבית המשפט המחוזי זה עלה לשמונה חודשים בפועל.

איתמר גלבפיש: אדם שקיבל בבית המשפט השלום שנה על החזקת דמוי אם-16 איירסופט ועל החזקת מחסנית עם כדורים מתאימים, אחרי שהוגש ערעור לבית המשפט המחוזי העונש הוחמר ל-20 חודשי מאסר.

איתמר גלבפיש: אנחנו מגישים את הערעורים האלה, וגם הערעורים האלה מתקבלים.

איתמר גלבפיש: הדברים נתמכים על ידי הנתונים.

איתמר גלבפיש: אנחנו כבר לא בסיפור של עבודות שירות או לא עבודות שירות.

איתמר גלבפיש: עבודות שירות זה דבר חריג.

איתמר גלבפיש: אנחנו רואים היום ששישית מהתיקים הם עבודות שירות.

גלעד קריב: אנחנו רואים חלחול של המסר מהמחוזי לערכאת השלום?

איתמר גלבפיש: אלה באמת התיקים החריגים.

איתמר גלבפיש: זה חריג שיש היום עבודות שירות.

איתמר גלבפיש: רף הענישה הוא מאסר קצת מתחת לשנה.

איתמר גלבפיש: מעבר לשנה זה כבר תלוי בסוג הנשק.

איתמר גלבפיש: באשר להנחיית פרקליט מדינה, אנחנו מדברים על שני מתחמים רלוונטיים.

איתמר גלבפיש: האחד, היותר רלוונטי, הוא המתחם של החזקת אקדח, שזה המקרה הפחות חמור של החזקת נשק, ששם נקבע שנה עד שלוש.

איתמר גלבפיש: אני הייתי שותף לניסוח ההנחיה כשישבנו עליה, זה היה לפני כמה שנים.

איתמר גלבפיש: זו הנחיה מאוגוסט 2016.

שרן השכל: איך יכול להיות ש-60% הם מתחת לשנה?

איתמר גלבפיש: לא 60% מתחת לשנה.

שרן השכל: אני מסתכלת ספציפית בקרב הלא יהודים.

שרן השכל: מספר חודשי המאסר בפועל מעל לשנה בקרב הלא יהודים הוא 40%.

גלעד קריב: מתחת לשנה זה מתחם הענישה שהיועמ"ש מנחה את התובעים לבקש.

שרן השכל: הם אמורים לבקש מעל שנה.

איתמר גלבפיש: אנחנו אמורים לקבוע רף מינימום ורף מרבי, ואת זה אנחנו מציגים לבית המשפט.

איתמר גלבפיש: ככל שלנאשם יש יותר עבר פלילי או יש נסיבות מחמירות, זה יעלה מרף המינימום.

שרן השכל: מה רף המינימום?

איתמר גלבפיש: הפרקליטות באה ואומרת שהמתחם הוא שנה עד שלוש.

איתמר גלבפיש: אם אין נסיבות מחמירות מיוחדות, כמו עבר פלילי קודם, אין סיבה מיוחדת לגזור הרבה מעל שנה.

שרן השכל: ב60% מהפסיקות הוא פוסק פחות משנה, למרות ההנחיה ולמרות - -

גלעד קריב: הוא פוסק עד שנה.

שרן השכל: אם הוא מקבל 365 ימים בפועל, זה נכנס במאסר בפועל מעל שנה או מתחת לשנה?

איתמר גלבפיש: כאשר כתוב 7 עד 12, זה כולל את ה-12.

איתמר גלבפיש: אני נוטה להאמין שרוב העונשים כאן הם 9 ומעלה.

שרן השכל: תביאו לנו את הפילוח הזה.

איתמר גלבפיש: הפילוח הזה הוא פילוח חשוב.

שרן השכל: תנו לו כמה זה 11 חודשים וכמה זה 12 חודשים.

איתמר גלבפיש: אם נראה שרוב התיקים הם 9 ומעלה, זה עניין אחר, כי אין הבדל בין שנה לבין 9,10,11 חודשים.

איתמר גלבפיש: הצעת החוק לא מדברת על היחס בין עונש המאסר על תנאי לעונש המאסר בפועל.

איתמר גלבפיש: כל עונש מאסר מינימום יכול לכלול גם עונש מאסר על תנאי.

איתמר גלבפיש: כמובן שכשה

איתמר גלבפיש: פרקליטות מבקשת שנה עד שלוש, בתי המשפט לא מחויבים לכך.

איתמר גלבפיש: זאת הנחיה שמחייבת את התובעים.

איתמר גלבפיש: אנחנו, התובעים, טוענים שיש מכת מדינה וחייבים להחמיר.

איתמר גלבפיש: היום, להבנתנו, אנחנו סביב השנה.

גלעד קריב: אני חושב שגם בפועל וגם ברמת התודעה הציבורית ההבנה היא שאנחנו מתמודדים עם מציאות חסרת תקדים, בעיקר בתוך ישובים ערבים ומעורבים.

גלעד קריב: זאת התובנה של השנתיים האחרונות.

גלעד קריב: האם לא נכון היה במסגרת הטיפול המערכתי לבחון את שינוי הנחיות היועמ"ש?

איתמר גלבפיש: זאת הנחיית פרקליט מדינה.

איתמר גלבפיש: אני אביא את הדברים חזרה לפרקליטות, לגורמים האמונים עלי.

איתמר גלבפיש: הדברים שנכתבו לפני חמש שנים, נכתבו עם קורלציה לפסיקה דאז על הרף המחמיר.

איתמר גלבפיש: אנחנו נבחן אם יש מקום.

איתמר גלבפיש: עם קשר ובלי קשר להצעת החוק הזאת אנחנו נבחן.

גלעד קריב: עם קשר.

גלעד קריב: אני מסתכל על דרכי התקשורת של שתי הרשויות עם הרשות השופטת.

גלעד קריב: אני נוטה להסכים שקביעת עונש מינימום הוא מעין נשק יום הדין.

גלעד קריב: בשיטה המשפטית שלנו, קביעת עונשי מינימום זה דבר מאוד נדיר בחוק העונשין היום, זה דבר שלא עולה בקנה אחד עם המדיניות הכללית שנקבעה בדוח דורנר.

גלעד קריב: השאלה אם בדיון בין הממשלה לבנינו לא ראוי שפרקליט המדינה יבוא ויאמר: בגלל ההחמרה שממילא קורית ובגלל מכת המדינה אני מעדכן עכשיו לא רק את הסוגיה הזאת, אני עכשיו מוציא הנחיות מתחמים חדשות על כל מה שקשור בהחזקת נשק, בסחר בנשק ובשימוש בנשק?

איתמר גלבפיש: יש תחומים שבוודאי אנחנו לא מרוצים מהם, כמו החזקה של דברים חמורים יותר, אבל הם לא נוגעים להצעת החוק.

גלעד קריב: גם על זה נצטרך לחשוב בהמשך.

גלעד קריב: לקראת הדיון בשנייה ושלישית תהיה לנו היכולת לקבל מהמשטרה ומכם ניתוח קצת יותר קפדני על איפה אנחנו נמצאים.

גלעד קריב: אין ספק שאם יתברר שהמאסר בפועל משמעותי בפחות משנה בחלק גדול מהמקרים, אז הצעת כזאת לא רק משקפת מציאות, היא מבקשת ליצור מציאות.

גלעד קריב: אם יסתבר שבתי המשפט ממילא נמצאים סביב האזור שפה מבוקש, השאלה תהיה: האם קביעת רף המינימום תביא לעלייה הדרגתית בענישה הממוצעת.

גלעד קריב: גם מאוד חשוב מה קורה אתכם בהנחיות.

גלעד קריב: בוא נאמר שהכנסת חוקקה את החוק הזה.

גלעד קריב: האם כתוצאה מהחוק הזה אתם באופן טבעי תיגשו ותבחנו את מתחמי הענישה?

איתמר גלבפיש: אני אגיד דבר שהוא לא נכון רק לחוק הזה.

איתמר גלבפיש: התופעה של החזקת נשק היא כשמוצאים אצל מישהו אקדח.

איתמר גלבפיש: כאשר קובעים עונש מינימום, אתה עלול להגיד, "אוקי, עונש המינימום הוא מה שצריך".

איתמר גלבפיש: צריך להיזהר מלעשות אפקטים אחרים כשמקבעים עונש מסוים.

גלעד קריב: יכולה הייתה להישמע הטענה שדווקא את קביעת עונש המינימום נייחד לעבירות החמורות במשפחת העבירות האלו.

גלעד קריב: אני חושב להיפך.

גלעד קריב: אני חושב שהאתגר שאנחנו ניצבים לפניו זה הפיכת החזקת הנשק לנורמת חיים בסיסית בקרב אוכלוסיות מסוימות בישראל.

גלעד קריב: אנחנו מכירים את הדיון לגבי הזכות החוקתית להחזקת נשק בארצות הברית, למה היא גורמת כשאתה נכנס להום סנטר ויוצא עם רובה סער.

גלעד קריב: אני חושב שזה דיון.

גלעד קריב: השאלה אם במקרים כאלה ענישת מינימום היא לא אחד מהכלים שצריכים לחשוב עליו.

לילך וגנר: אני מסכימה עם הוועדה שאכן צריך להסתכל הסתכלות קפדנית על הנתונים.

לילך וגנר: אני באמת חושבת שזה נכון לעשות את זה לקראת שנייה שלישית, לוודא מה המצב בפועל, כי כמו שהיה כתוב בדוח דורנר, אחד מהתנאים לחקיקת עונשי מינימום זה להכיר את הנתונים בצורה טובה, להבין את המשמעות של ענישת מינימום.

לילך וגנר: אני מזכירה שענישת מינימום נועדה לקבוע רף תחתון, לא רק עליון.

לילך וגנר: מי שמחזיק מטען חבלה, מי שמחזיק רובה תת מקלע, גם בהנחיית פרקליט המדינה מדובר על ענישה שהיא במתחמים גבוהים יותר, היא לא מתכתבת עם עונש המינימום, והיא גם לא צריכה להתכתב עם עונש המינימום.

לילך וגנר: עונש המינימום נועד למקרים הקלים ביותר.

לילך וגנר: כאן זה המקום של הממשלה לבוא ולומר: אנחנו סבורים שגם לגבי אדם שאין לו עבר פלילי והוא מחזיק נשק רק כדי שכשיגיע היום הוא יצטרך שיהיה לו, אין לזה שום לגיטימציה, אפס לגיטימציה.

לילך וגנר: עדין ייתכנו מקרים חריגים.

לילך וגנר: הנוסח של עונש המינימום שמוצע בהצעה של חברת הכנסת השכל הוא מדויק, הוא נכון, ואני מציעה להישאר איתו.

לילך וגנר: הדברים שנאמרו על ידי הסנגוריה הציבורית ועל ידי אורן גזל משקפים את העמדה שלנו ביחס לעונשי מינימום באופן כללי.

לילך וגנר: הנושא של הפשיעה בחברה הערבית הוא לא רק מכת מדינה.

לילך וגנר: "מכת מדינה" זה מונח שאומרים אותו בקלות על כל תופעה חברתית שהיא פסולה, שהיא רווחת באופן כזה או אחר, וזה גם בעיני המתבונן.

לילך וגנר: אנחנו לא שם.

לילך וגנר: אנחנו במצב חירום שכל הרשויות מתגייסות לטפל בו בשלל אופנים - דוח מנכ"לים, החלטה של חומש, הקמת צוות שיחשוב על הרבה תיקונים.

לילך וגנר: יש לנו עדיין תיקונים נוספים שנרצה להביא.

לילך וגנר: התיקונים טרם הובאו לשר המשפטים, לכן אנחנו לא רוצים להיכנס יותר מידי למהות שלהם, אבל אנחנו כן רוצים להביא תיקונים שנועדו לטפל בנושא הראיתי, כמו השגת תיעוד עם מצלמות אבטחה בבתים פרטיים או בעסקים שמאוד עוזר לסייע בגיבוש ראיות לעבירות חמורות, כמו הנושא של חלקי נשק מהותיים שכמו שהזכרתי המדרג שלהם כרגע בעבירה של החזקת נשק לא משקף את החומרה ואת עיקרון ההלימה, להבדיל מתחמושת.

לילך וגנר: יש לנו תיקונים בקנה, גם במישור החקיקתי וגם לא במישור החקיקתי, ואנחנו מקווים מאוד שכל ההתגייסות הזאת תוביל לשינוי במצב.

לילך וגנר: מדובר בנדבך אחד מבין מספר נדבכים שהממשלה תומכת בהקשר הנוכחי הזה.

לילך וגנר: העמדה המסורתית שלנו היא שעונשי מינימום באופן כללי לטיפול בתופעות זה לא הכלי הנכון.

רועי הראל: השר לביטחון פנים בחן את מה שהמשטרה הציגה ואת מה ששב"ס הציג והוא תומך בדבר הזה.

רועי הראל: גם התופעה של האיירסופט, שזה דמוי כלי ירייה, שפעם היו בעיקר לכיוון יהודה ושומרון, היום חוזרים ומוסבים משם לפה כי הענישה פה יותר מקלה.

רועי הראל: מה שישלמו ביהודה ושומרון על נשק כזה הוא הרבה יותר גבוה מאשר כאן.

רועי הראל: ניסינו לעשות מבצעי איסוף נשק.

רועי הראל: ב-2019 זה לא הצליח כל כך, שיתוף הפעולה היה מאוד חלש.

רועי הראל: ב-2020, תכננו לעשות מבצעי איסוף, אבל היו בקשות של המגזר לא לעשות כדי שיהיה שיתוף פעולה עם הקורונה.

רועי הראל: הספק הגדול ביותר של הנשק הלא חוקי במגזר הערבי זה דווקא הנשקיות של צה"ל.

רועי הראל: זה לא אקדחים, אלא דברים הרבה יותר משמעותיים.

רועי הראל: ככל שניתקע שם, כך נראה זליגה לכיוון אמצעים חמורים יותר שדורשים כלים חמורים יותר.

גלעד קריב: ככל שזה יהיה תלוי בי, ואני חושב שאני מייצג פה גם את עמדת הממשלה, אני לא מתכוון לאפשר או לקדם שימוש גורף בשיטה של עונשי מינימום.

גלעד קריב: דוח דורנר משקף את המדיניות, כשאני חושב שהדברים האלה הם גם על דעת שר המשפטים.

גלעד קריב: אין פה כוונה להתחיל איזה שהוא שינוי מגמה בנושא הזה, אבל דוח דורנר הוא לא סוף פסוק.

גלעד קריב: דוח דורנר משקף מדיניות של ענישה בכלים אחרים לשגרת חיים שיש בה גם עבריינות.

גלעד קריב: יכול להיות שדווקא מתוך משרד המשפטים, בהיוועצות עם המשרדים האחרים, צריכה להיבנות דוקטרינה שלא נשענת על יוזמות של חברי וחברות כנסת, אלא על תפיסה ממשלתית מה היא המדיניות הנכונה כשמתמודדים עם תופעה עבריינית רחבת היקף.

גלעד קריב: הרי מדינת ישראל עשתה את זה בעבר.

גלעד קריב: בעניין סחר בבני אדם, כשהייתה תופעה פלילית חדשה, התגייסה כל המערכת, בנתה איזו שהיא תפיסת טיפול.

גלעד קריב: זה קרה גם עם איסור הלבנת הון.

גלעד קריב: חברת הכנסת השכל פתחה כאן את המהלך, אבל אני בטוח שיתר חלקי המהלך צריכים להגיע בראש וראשונה ביוזמות ממשלתיות של שינויי חקיקה וצעדי מדיניות.

גלעד קריב: שאלת ההסברה וצעדי ההסברה בתוך המגזר הערבי היא שאלה קריטית, אבל נדון בזה בין הראשונה לשנייה ושלישית.

גלעד קריב: זה לא יכול לבוא לידי ביטוי כאן.

גלעד קריב: אם אנחנו הולכים על המהלך הזה, צריך לראות איך המהלך הזה משתקף בצעדי ההסברה.

גלעד קריב: זה חלק גדול מהמהלך.

גלעד קריב: אני אשמח לשמוע בין הראשונה לשנייה ושלישית איך הצעת חוק כזאת משפיעה על העברת המסר בקרב אוכלוסיות רלוונטיות.

גלעד קריב: השימוש בענישת מינימום צריך להיות במשורה.

גלעד קריב: קל לקחת את כל עבירות הנשק בחוק העונשין ולהתקין בהן ענישת מינימום, אבל אני לא חושב שזה מוצדק.

גלעד קריב: צריך לראות מה ההשפעה של קביעת עונש מינימום בעבירה הזאת, שהיא העבירה הראשונה ועבירת הבסיס.

גלעד קריב: הצהרתי שהוועדה הנוכחית תתגייס ותיתן עדיפות לחקיקה ממשלתית ולחקיקה פרטית שעוסקת בתופעה של אלימות שמערבת נשק חם בכל החברה הישראלית.

גלעד קריב: הצעת חוק העונשין (תיקון – עונש מינימום על החזקת נשק בלתי חוקי), התשפ"א-2021 תיקון סעיף 144 1.

גלעד קריב: בחוק העונשין, התשל"ז-1977, בסעיף 144(א), אחרי "שבע שנים" יבוא "ובלד שלא יפחת עונשו משנים-עשר חודשים, אלא אם כן החליט בית המשפט, מטעמים מיוחדים שיירשמו, להקל בעונשו".

גלעד קריב: יתווסף פה ניסוח שיאמר שזאת הוראה שעה לחמש שנים.

לילך וגנר: זאת עמדת ועדת שרים.

גלעד קריב: מי בעד, מי נגד?

גלעד קריב: הצעת החוק אושרה.

גלעד קריב: תודה לכולם, הישיבה נעולה.