ועדת הכספים, כנסת 24, פרוטוקול מספר 17, 2021-05-25 10:45

משה גפני: אני מחדש את ישיבת הוועדה.

משה גפני: אנחנו עוסקים בפיצויים של הנזק העקיף בעקבות מבצע "שומר החומות" בהתאם לחוק מס רכוש וקרן פיצויים, תשכ"א-1961.

משה גפני: עברו 11 ימי המבצע, המלחמה, שבחלק מהישובים אנשים לא הלכו לעבודה, ילדים לא הלכו לבתי ספר, ואנחנו מקיימים את הדיון הזה בכדי לראות מה רשות המיסים, מה הממשלה עושה, כדי לפצות את האזרחים שנמצאים בתחומים השונים.

משה גפני: אני פונה לערן יעקב, מנהל רשות המיסים.

משה גפני: אני מבקש, לפני שאנחנו נכנסים לתוך הדיון עצמו עם החברים – האם אתה יכול לומר מה הממשלה עושה בכל הנושא הזה שנוגע למבצע "שומר החומות", מה עושים עם האנשים?

משה גפני: מה עושים בטווח של ה-40 ק"מ, מה מעבר ל-40 ק"מ?

משה גפני: בפגיעה העקיפה, בפגיעה הישירה?

משה גפני: בבקשה, הבמה לרשותך.

ערן יעקב: תודה כבודו.

ערן יעקב: אז אני באמת אנסה לדבר באריכות ולתת איזו שהיא סקירה כי אני חושב שאולי אני בין אלה שנמצאים פה מ-2006, מ"לבנון השנייה" שחווינו.

ערן יעקב: לצערי, אנחנו רצופי מבצעים כאלה ואחרים, יותר משמעותיים, פחות משמעותיים – "צוק איתן" לדעתי היה סביב ה-50 יום, אפילו 51 יום אם אני לא טועה - -

משה גפני: 51 ימים.

ערן יעקב: - - גם ב"לבנון השנייה" חווינו תהליך לא פשוט מצפון.

ערן יעקב: בכל המהלכים האלה – ואני מדבר כרגע על הפיצוי העקיף כי אני מבין שעסקינן בפיצוי העקיף, אני רוצה להגיד מילה שצריך לזכור, שבעולם שהפיצויים מתחלקים לשניים במס רכוש – יש את הפיצוי הישיר בגין נזק ישיר של האזרחים, בין העסקים שנפגעים ממנו, ועל הדבר הזה עבדו אנשי רשות המיסים לילות כימים כדי לתת מענה.

ערן יעקב: אני הייתי בקשר עם ראשי הערים, עם העיריות והגעתי באופן אישי לחלק מהמקומות כדי לראות.

ערן יעקב: אני יכול להגיד לכם בסיפוק רב שאתם יכולים להיות מרוצים מהאופן שבו מדינת ישראל נתנה מענה לאותם אזרחים ולאותם עסקים בעולם של פיצוי ישיר, גם כשהגענו למקום של הערים המעורבות בעקבות חקיקה שעשינו ב-2014, שאפשרנו גם לכאלה בגין מעשי איבה אחד לשני – לאפשר להם.

ערן יעקב: אנחנו הגענו ללוד יום לאחר מכן, ובמגרש חנייה כינסנו את כל האנשים שנפגעו, שכלי הרכב שלהם נשרפו, ונתנו להם מענה יום לאחר מכן.

ערן יעקב: אתם יכולים לשאול את ראש העיר ולבדוק את העניין הזה.

ערן יעקב: באמת, עבדו כדי לתת מענה לאנשים האלה והשקיעו מתוך שליחות אמתית.

ערן יעקב: הדבר הזה הוא לא דבר של מה בכך, הוא נותן מענה לאנשים האלה שנפגע ביתם ומגיע מישהו ומפנה אותם למקום שיוכלו לישון - -

משה גפני: פיצוי ישיר לא עומד במגבלה של קילומטרים.

ערן יעקב: נכון, ולכן אני מדבר על זה.

ערן יעקב: אז זה דבר אחד.

ערן יעקב: הדבר השני - -

משה גפני: דרך אגב, אני לא שמתי על סדר היום וגם הבקשות של החברים – זה לא על הפיצוי הישיר.

משה גפני: אנחנו משבחים את העבודה בעניין הזה, ובזה אנחנו מסיימים את הפרק הזה.

משה גפני: אנחנו מברכים את אנשי רשות המיסים על הפיצוי הישיר, זה יכול להיות גם ברמת-גן וגם בלוד וגם בעוטף עזה.

משה גפני: עכשיו אנחנו מדברים על העקיף.

ערן יעקב: אבל רק אם אפשר עוד מילה כי בסוף, גם בערים המעורבות נתנו את המענה המיידי שהוא ההוצאה הכבדה שסביב התהליך הזה של התהליך המלחמתי.

ערן יעקב: עכשיו אני חוזר לעניין של הפיצוי העקיף – אז מה שאנחנו הצענו בתקנות שמשרד האוצר מביא אותן – המשמעות של הדבר הזה, של התקנות שהופצו אתמול בלילה, לתת מענה של פיצוי עקיף עד 40 ק"מ.

ערן יעקב: ולמה 40 ק"מ?

ערן יעקב: אז 40 ק"מ מהרבה מאוד סיבות, ולפני שאני אגע בעובדות צריך לזכור שמ-2006, מ"לבנון השנייה", זה התהליך שנתנו ולא פרצנו אותו, ואני לפחות זוכר שהייתי בוועדות כאלה ומאז ומתמיד עלה העניין של בין 40 ל-80.

ערן יעקב: תמיד, בעצימות כזאת או אחרת.

ערן יעקב: נכון, ב"צוק איתן" הייתה עצימות יותר קטנה במרכז, כלל העצימות הייתה יותר קטנה אבל התהליך נמשך 51 ימים, ויש לזה משמעות מאוד כבדה - -

קריאה: חכה, נראה מה יקרה בסבב הבא.

ערן יעקב: נכון, אתה צודק.

ערן יעקב: ולכן, גם כצופה פני עתיד, אני חושב שבעניין של ערבות הדדית וגם כצופה פני עתיד לסבב אחר, צריך לחשוב על הדבר הזה - -

משה גפני: רגע, נזכרתי, צופה פני עתיד – אני רוצה להגיד לחברי הוועדה שהתקשר אלי החשב הכללי ואמר שלא השתמשנו בערבות של אל-על.

משה גפני: חברות הביטוח לא הפסיקו את הביטוח למטוסים.

משה גפני: ולכן, אנחנו אישרנו את זה - -

שלומית ארליך: זו הייתה הערבות של 1.5 מיליארד דולר.

משה גפני: על כל פנים, לא השתמשו בזה.

משה גפני: סליחה אדוני, מנהל רשות המיסים, זה בכל אופן מיליארד וחצי דולר.

משה גפני: להשיג מיליארד וחצי דולר אצלך זה לא קשה, שולחים מכתבים חריפים, אני אראה לך איזה מכתב אני קיבלתי.

ערן יעקב: המכתב היה חריף?

משה גפני: אני צריך להגיש לרשות המיסים בגלל ששיניתם את המשכורת שלי.

משה גפני: אין לי מפעל, אני מקבל משכורת מהכנסת.

משה גפני: בקיצור, שלחתי בטופס 106 מה שביקשו, אז אני מקבל מכתב שהיות וזה לא היה ברור, אז את השומה שאנחנו הולכים לתת לך, אנחנו עכשיו הולכים לשנות לפי מה שאנחנו רוצים.

משה גפני: לא הבנתי מה הוא רוצה ממני, בחיים לא היה לי עסק אתכם.

משה גפני: תגידו לפקידי השומה שיכתבו בעדינות.

משה גפני: ..

ערן יעקב: אתה ביקשת לחזור לפיצוי העקיף – אז בפיצוי העקיף אמרנו עד 40 ק"מ ולכן, מ-2006 אנחנו מתנהלים ועושים באמצעות הוועדה הזאת באחריות רבה ובערבות הדדית מאוד-מאוד משמעותית כי יש פה משקל לדבר הזה, ואני אגיד לכם למה: אני, כמנהל רשות המיסים, אין לי ברירה כמי שאחראי על הדבר הזה וגם הסתובבתי בערים, אם זה באשקלון ובמקומות אחרים, והחוויה לא הייתה פשוטה לאותם אנשים שגרים עד 40 ק"מ, גם ביחס לתקופות אחרות.

ערן יעקב: אבל אני גר ברמת-השרון והסתובבתי גם בתל-אביב.

ערן יעקב: וכשמדברים על 12 ימים לחימה שהיו כרגע ומסתכלים מה הנטו לעולם העסקי, כמה ימי עבודה – מדובר בלא יותר משישה ימי עבודה - -

רועי כהן: שמונה.

ערן יעקב: ואני אגיד לכם למה – כי תזכרו - -

רועי כהן: שמונה ימי עבודה.

רועי כהן: למה, בימי שישי לא עובדים?

ערן יעקב: אז אתה תספור כמו שאתה רוצה.

רועי כהן: אולי ברמת-השרון עובדים רק חמישה ימים.

משה גפני: לא להתפרץ באמצע, אני אתן לך לדבר.

ערן יעקב: היות וזה התחיל ביום שני אחה"צ, עברנו גם חג עד יום שני, אז המשמעות בהשוואה גם לתקופות אחרות מ-2006 היא שצריך לקחת את הדבר הזה בחשבון ולראות מה מוטל פה על הכף כי המשמעות של לבוא ולהגיד שאנחנו רוצים לפתוח את ה-40 ק"מ, מה שלא עשינו בתהליך עד היום גם כשהיו תקופות לא פשוטות – אגב, צריך לזכור שגם ב-0-7 אנחנו הולכים לפצות מעל ליום השביעי לדעתי, שגם שם החיים לא פשוטים ולא קלים - -

קריאה: אבל לראשונה סגרו מוסדות חינוך.

קריאה: גם ב-80 ק"מ כל מוסדות החינוך היו סגורים.

ערן יעקב: לא, בהוראות קבע, לא בתקנות המוצעות.

ערן יעקב: בהוראות קבע במסחר זה שבעה ימים.

ערן יעקב: אני רק רוצה להגיד שבהסתכלות גם על מה שהאנשים האלה חווים צריך לזכור גם את זה, ולכן כשאני מסתכל על כך ש-82% או עד 85% מהאזעקות היו במרחק של עד 40 ק"מ, 87%, כמעט 90%, אם מסתכלים על האזעקות שהיו בזמן עבודה – 90% היו עד 40 ק"מ, וב-40% ומעלה מדובר באזעקות שלא היו בזמן עבודה.

ערן יעקב: כלומר, גם אם היו - -

ינון אזולאי: אז מה?

ינון אזולאי: מה זה קשור?

ינון אזולאי: אנשים לא הלכו לעבודה - - -

משה גפני: אבל עם כל הכבוד, אני מבקש שהוא ישלים את ההרצאה שלו.

ערן יעקב: - - אז גם בדבר הזה יש לזה משקל.

ערן יעקב: עוד משהו שצריך לזכור – בסוף, אנחנו מסתכלים בעלות כוללת תקציבי, ובסוף יש לדבר הזה מחיר.

ערן יעקב: מעל 40 ק"מ גם דובר בלא מעט מיליארדים, תלוי לאיזה מסלול פיצוי הולכים, וצריך לראות מה מונח פה על הכף גם במבט לפחות על מה שעשינו עד היום, מה שאנחנו עושים היום, ואתם יודעים מה?

ערן יעקב: גם במה שיהיה קדימה כי אם כל אחד יחשוב שעל כל דבר קטן הוא מחייב את מדינת ישראל באשראי של מיליארדים כי סבלנו ככה וככה – אז גם לדבר הזה צריך לתת משקל כי צריך לזכור שהמשמעות מ-40 ק"מ צפונה היא מספרים אחרים.

עודד פורר: מה הערבות ההדדית שעובדי המדינה נותנים בתקופה הזאת?

עודד פורר: כמה הם משלמים?

ערן יעקב: אני יכול להגיד לך על עובדי רשות המיסים, שרובם כמעט, חלק גדול מהם, עבדו יותר מ-16 שעות, ואני ביקשתי לאשר גם 20 שעות לעובדים שעשו והיו באזור של טילים, תחת טילים, בזמן שהם נתנו מענה לאותם תושבים במדינת ישראל.

ערן יעקב: אז אני לא יודע לדבר על - -

קרן ברק: לא הבכירים, הוא מדבר על...

ערן יעקב: אני לא מדבר על הבכירים, אני יודע לדבר רק על רשות המיסים.

עודד פורר: מה לעשות שלא כל עובדי המדינה הם עובדי רשות המיסים?

קריאות: - - -

ערן יעקב: המספרים, אמרנו – עד 40 ק"מ, באופן כמו שמוצע כרגע, ממה שאני מבין, זה סביב השני מיליארד עד 40 ק"מ לפיצוי עקיף.

גלעד קריב: על ה-10 ימים, הפיצוי העקיף הוא שני מיליארד שקלים.

ערן יעקב: 12 ימים.

נירה שפק: למה 10 ימים?

נירה שפק: זה לא היה 10 ימים.

גלעד קריב: 10 ימי עסקים.

גלעד קריב: בואו נאמר בצדק שהיה חג.

ערן יעקב: נכון.

ערן יעקב: אז עד 40 ק"מ – אלה הסכומים שדובר עליהם.

ערן יעקב: מעל 40 ק"מ - -

גלעד קריב: ומה המחיר אם הייתם - -

משה גפני: רגע, הדיאלוג אינו מקובל.

משה גפני: אני חוזר ואומר שאנחנו לא מדברים על הפיצוי הישיר וזה לא משנה אם זה היה בחג השבועות וזה גם לא משנה אם זה היה בשבת.

משה גפני: הפיצוי הישיר – אנחנו לא דנים עליו.

משה גפני: אנחנו משבחים את רשות המיסים, ואני אומר את זה כבר בפעם השנייה – רשות המיסים עושה את מלאכתה נאמנה וזה לא תלוי ביום של השבוע, זה יכול להיות בחג.

משה גפני: אם הייתה חס וחלילה פגיעה ישירה – רשות המיסים משלמת והיא עושה את זה, וזה לא משנה ואין מגבלת קילומטרים.

משה גפני: אנחנו מדברים על הנושא של הפגיעה העקיפה.

משה גפני: אנשים לא הלכו לעבודה ואז משחק פה תפקיד החג והשבת כי בלאו-הכי לא עובדים בימים האלה, אז אנחנו מדברים על פחות ימים ממה שהיו ימי המבצע.

משה גפני: יש לנו עוד סוגיה - -

מוסי רז: יותר זול לעשות מלחמה בחג.

משה גפני: בסדר, אל תיתן לי עצות מיותרות.

נירה שפק: החקלאים עיבדו את השדות גם בשישי-שבת וגם בחג.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: יש תמונת מצב וכך היה גם בעבר, שיש שוני בין הפיצוי הישיר לבין הפיצוי העקיף.

משה גפני: יש דבר שלא היה אותו בפעם הקודמת – יש יישובים, שזה בעיקר היישובים המעורבים, ששם אנשים לא הלכו לעבודה וגם את זה צריך לקחת בחשבון.

משה גפני: צריך לקחת בחשבון גם שאנחנו עדין בקורונה – זאת אומרת, יש את הפיצויים של הקורונה וכל מה שנלווה לעניין הזה, ואם יהיה מוח יצירתי בעניין הזה, יכול להיות שנגיע לפתרונות.

משה גפני: אתה אומר, ערן, שתביאו לפה תקנות.

ערן יעקב: כן, אתה צודק.

ערן יעקב: אז קודם כל, התקנות אתמול הופצו ואני מניח שיובאו לפה ביום שני.

משה גפני: אם אתה אומר לי שזה יגיע ביום שני, אני אשים את זה כבר בסדר היום אבל אי אפשר לסמוך עליכם אפילו בפיצוי.

ערן יעקב: במוצ"ש יסתיימו הערות הציבור, כבודו.

ערן יעקב: זה יהיה כבר אחרי הערות הציבור.

משה גפני: מתי זה יגיע אלינו?

משה גפני: אני צריך לדעת כדי לא לעשות צחוק מהוועדה.

ינון אזולאי: ערן, עם מי ישבתם בתקנות – עם התעשיינים ישבתם?

ערן יעקב: אז התקנות, כמו שאמרתי, מדברות על 40 ק"מ, על מסלולים.

מיכל מרים וולדיגר: רגע, אבל מה עם לוד ורמלה?

מיכל מרים וולדיגר: זה לא 40 ק"מ.

מיכל מרים וולדיגר: מה עם הערים המעורבות?

ערן יעקב: אז המסלולים, בדומה למה שהיה בעבר, ואמרתי שאנחנו כבר למודי קרבות בעניין הזה, לצערי, אז המסלולים - -

קריאה: המסלולים בדומה ל"צוק איתן"?

ערן יעקב: כן.

משה גפני: הדיבורים האלה מפריעים.

משה גפני: אני מבקש לא להפריע באמצע.

ערן יעקב: אז התקנות, כמו שאמרתי, זה מסלול מחזורים בין מסלול שכר – יכול לבחור הנפגע את המסלול שמתאים לו.

ערן יעקב: היה גם מסלול הוצאות שוטפות בעבר ולא עשו בו שימוש רב אז חשבנו שזה לא נכון.

ערן יעקב: אם הוועדה תחשוב אחרת.

ערן יעקב: ..

ערן יעקב: אז המסלולים המשמעותיים זה מסלולי שכר ומסלולי מחזורים.

ערן יעקב: מי שהוא עתיר עובדים לפעמים מעדיף את מסלולי השכר – אנחנו משאירים - -

ולדימיר בליאק: למה לא גם וגם?

ערן יעקב: לא, הוא בוחר כי המחזורי מכסה גם את השכר, וגם מסלול השכר מכסה על רבע.

מיכל מרים וולדיגר: רגע, ומה עם הערים המעורבות?

ערן יעקב: אז זו המשמעות של הפיצוי העקיף בגין 40 ק"מ.

ערן יעקב: לעניין הערים המעורבות – יכול למאוד להיות שצריך לחשוב על דרך אחרת, שונה, שלא באמצעות התקנות האלה אולי, של לחשוב באופן יצירתי אם מאמינים ומבינים שיש שם פגיעה או מהלך ספציפי - זה מצריך חשיבה.

ערן יעקב: יכול להיות שצריך לחשוב על - -

קריאות: זה לא אם, הם לא יצאו מהבתים, זה ברור.

משה גפני: ערן, תודה רבה.

אופיר כץ: הרב גפני, יש פה בעיה כי הוא אמר שמביאים את התקנות להערות הציבור עד מוצ"ש, אבל העניין של אותם הורים בערים המעורבות שנשארו בבתים שלהם – בתי הספר לא עובדים כי הם - - -

מיכל מרים וולדיגר: אופיר, הוא אומר שזה בכלל לא בתוך החוק.

מיכל מרים וולדיגר: אותן ערים מעורבות - -

משה גפני: רגע, אני לא שומע.

משה גפני: אופיר, לא שמעתי מה שאמרת.

משה גפני: זאת אומרת, אתה בונה על זה שבמוצ"ש הם מגיעים?

אופיר כץ: לא, הפוך.

אופיר כץ: הם בכלל לא הפיצו את העניין של הערים המעורבות - -

מיכל מרים וולדיגר: הם לא דנים בזה.

קריאות: - - -

משה גפני: רגע, לא שמעתי את המשפט האחרון.

שגית אפיק: התקנות יגיעו לאישור הוועדה.

שגית אפיק: הפצתם הערות עד יום ראשון ב-10:00 ולא עד מוצ"ש אבל התקנות יגיעו - -

ערן יעקב: מזל ששגית פה.

שגית אפיק: לא, פשוט זה אומר שהתקנות יגיעו אלינו רק ביום שלישי, אני מניחה - -

ערן יעקב: אמרתי יום שני, שלישי.

שגית אפיק: אני לא יודעת, זה תלוי בכם.

שגית אפיק: התקנות יגיעו לכאן.

שגית אפיק: אם הוועדה תחליט שהיא רוצה לעשות שינויים – זה דבר שנעשה כאן בעבר.

שגית אפיק: הוא רק אומר לך, אם אני מבינה נכון – הוא רוצה לתת פתרון אחר, לא דרך חוק מס רכוש ביחס לערים מעורבות.

שגית אפיק: זה מה שערן אמר.

שגית אפיק: אני רק עניתי לגבי זה.

גלעד קריב: כל המקומות שהורים לא הלכו לעבודה.

קריאה: לא, אבל צריך לתת ייחודיות לערים המעורבות.

קריאה: ..

ערן יעקב: עוד מילה לגבי הילדים – תזכרו שהעולם אחרי הקורונה הוא עולם קצת שונה, זה עולם של זום.

ערן יעקב: בחלק גדול ממערכות החינוך היו לימודים באמצעות הזום.

ערן יעקב: לפחות בנותיי למדו - -

קריאות: אבל ההורים לא הלכו לעבודה.

עודד פורר: תסביר לי איך ילדה בת ארבע בזום וההורה הולך לעבודה.

ערן יעקב: - - וכמות ימי העבודה – אמרתי שימי העבודה וימי הלימוד היו קצרים בסבב הזה, וזה בשונה מסבבים אחרים שכמות הימים הייתה הרבה יותר משמעותית.

ערן יעקב: אגב, בסבבים אחרים שכמות הימים הייתה מינורית, יומיים שלושה, לא ניתן שום פיצוי בכלל, וצריך גם לזכור את זה.

ערן יעקב: זו הייתה ההחלטה של הוועדה - - - אז צריך לזכור גם את הדברים האלה ולהסתכל בהסתכלות יותר רחבה.

אופיר כץ: בסדר ערן, אבל מה שהיה זה לא מה שהיה לנו עכשיו.

אופיר כץ: הפרעות האלה שהיו ביהודים זה משהו שאנחנו לא מכירים.

אופיר כץ: זה משהו חדש שאנשים היו סגורים בבית שבוע כי פחדו לצאת, וזה לא צריך להיות על חשבונם.

קריאה: הוא רוצה שהילד יישב בממ"ד בזום והאבא והאמא בעבודה.

קריאה: זה מה שהוא רוצה.

ינון אזולאי: אתה מבין שילד תחת טילים זה לא כמו ילד בקורונה בבידוד, עם כל הכבוד.

ינון אזולאי: שם הוא יכול לשבת, פה הוא לא יכול לשבת אפילו.

חוה אתי עטייה: זה לפי ההנחיות של פיקוד העורף.

קריאות: - - - בתל-אביב הוא יכול היה לשבת, באשקלון הוא לא יכול היה לשבת לבד.

משה גפני: תודה רבה, ערן.

משה גפני: אני אבקש שתגיעו כשיגיעו התקנות.

משה גפני: איתי טמקין, בבקשה.

איתי טמקין: רק להוסיף שני דברים על הדברים שערן אמר:

איתי טמקין: דובר הרבה במהלך המבצע על החוסן של העורף.

איתי טמקין: החוסן של העורף, וצריך להבין את זה, מורכב מהרבה דברים שלא קשורים למשרד האוצר אבל גם מדובר על חוסן תקציבי והיכולת שלנו לדעת לספק ללחימות מהסוג הזה ולחימות אחרות, גב כלכלי.

איתי טמקין: אנחנו מתמודדים אחרי מבצע כזה עם עלויות של משרד הביטחון, עם אובדן הכנסות מדינה ממיסים בתקופה הזאת ועם צורך לתת פיצויים.

איתי טמקין: ערן תיאר פה בצורה מקיפה את הסטטוס-קוו שיש עד עכשיו.

איתי טמקין: המשמעות של שינוי כל-כך קיצוני בסטטוס-קוו ולהכיל עכשיו את כל מרכז הארץ אחרי אירוע כזה, שהוא באמת אירוע לא ארוך בסופו של דבר בהשוואה לאירועים קודמים – זאת משמעות של הקפצה של העלות שלנו, כמשרד האוצר, ליום לחימה באופן דרמטי.

איתי טמקין: אנחנו צריכים לשאול את עצמנו לקראת האירועים הבאים, האם זה עוד אחד מהפרמטרים של חוסן של העורף, והקפצה של העלות של יום לחימה מבחינה תקציבית בצורה כל-כך דרמטית הוא מאוד משמעותי בהקשר הזה, ואני מבקש שתחשבו על זה כשאתם באים או לא באים לעשות שינוי כזה או אחר.

איתי טמקין: נושא שני – השאלה איך מחלקים אותה בין כל הגורמים השונים.

איתי טמקין: ברור שיש פה עלות משקית, השאלה איך מחלקים אותה, והשאלה אם אופן החלוקה שייקבע פה יציב בדברים אחרים וארוכים יותר שיכולים להתרחש.

איתי טמקין: אם אנחנו מייצרים פה תג מחיר כזה גדול לתקציב מדינה בלחימה שהיא לא ארוכה ובעצימות לא גבוהה באזור המרכז – המכפלות זה משהו שאי אפשר להתמודד איתו.

קריאה: תגיד רק לאזרחים שלא יקבלו שכר מעבר ל-40 ק"מ.

איתי טמקין: נושא שני – כן צריך לזכור שעדין רשת הביטחון של הקורונה פרוסה בחודש מאי-יוני בקצב קצת פחות וזה נותן מענה מלא ליוני או 50% למאי-יוני, תלוי איך מסתכלים על זה אבל היא פרוסה.

איתי טמקין: ולכן, גם עסקים באזור המרכז שלא חזרו לתפקוד מלא מלפני הקורונה והגיע המשבר הזה והביא אותם לסף הרף של הפגיעה – כלומר, סף הרף של הפגיעה בתקנות שהפצנו חוזר חזרה ל-25% גם עבור החודשים מאי-יוני - -

ינון אזולאי: עבור הוצאות קבועות.

איתי טמקין: כן.

ינון אזולאי: אבל - - -

קריאה: אבל זה 50%, לא?

משה גפני: אני מצטער, עם כל הכבוד, אי אפשר להמשיך כך.

איתי טמקין: זה 100% על מאי - -

משה גפני: טמקין, אתה לא עונה על שאלות עכשיו, תגיד את הנתונים.

איתי טמקין: אז אני אומר, ובזה אני אסיים: שני הדברים האלה ביחד – הצורך לשמור לעצמנו אורך רוח תקציבי לפעמים הבאות שיגיעו, לצד זה רשת הביטחון שעדין פרוסה – זה לא המבצע שמצדיק שינוי של הסטטוס-קוו אם ב"לבנון השנייה", בעצימות הרבה יותר גבוהה הצלחנו להחזיק את הקריטריון של 0-40 – אנחנו מבקשים בסיפור הזה להשאיר את הסיפור של 0-40 עומד בעינו גם באירוע הזה.

איתי טמקין: תודה.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: רון תומר, בבקשה.

רון תומר: תודה, אדוני היושב-ראש.

רון תומר: קודם כל אני רוצה לפתוח ולהצדיע לתעשיינים ולעסקים שעבדו, וחלקם הגדול עבדו תחת אש.

רון תומר: חברים, אמרה את זה קודם חברת כנסת קטי שטרית ואחרים – אתם ראיתם את האזעקות, ידעתם מה זה אבל לא הבנתם מה זה.

רון תומר: לבוא ולהיות חצי משמרת באזור תעשייה כשאתה תחת האיומים והאזעקות האלה זה דבר בלתי נתפס, זה דבר ראשון.

רון תומר: על זה אני חושב שאנחנו, ככנסת וכמדינה צריך להגיד להם "שאפו" שהחזקתם את הכלכלה, החזקתם את הייצור.

רון תומר: אומרים לא מעט אנשים: למה מגיבים אחרת למרכז לעומת שדרות?

רון תומר: אני מחזק פה את מה שאומרים כל הפוליטיקאים – טיל על שדרות מבחינתי הוא כמו טיל על תל-אביב והפוך, אבל גם ברמת האיום והפיצוי.

רון תומר: לא יתכן – ואמר ערן יעקב מה שיהיה קדימה, לקראת הסבבים הבאים.

רון תומר: המשמעות היא רבותי, ותבינו, אם הפיצוי הזה כמו שהציע האוצר יוגבל ל-0-40, זה אומר שאנשים מעבר ל-40 ק"מ לא יקבלו שכר.

רון תומר: אני חושב שזה ראוי לתת שכר לעובדים שלא יכלו לעזוב את הילדים לבד בזום בממ"ד כשיש אזעקות אבל אני אומר ואני מצהיר את זה פה שאני בתפקידי לא אורה, לא אחתום על הסכם קיבוצי, לא אכריח אף מעסיק לשלם לעובד שלו אם המדינה תתנער מהעניין.

רון תומר: עכשיו, זה מסר קדימה, כבוד היושב-ראש, בדיוק העניין שיהיה בלחימות הבאות ואנשים צריכים להבין, שאם פה תתנו להחלטה הזו לעבור, אתם אומרים לכל מי שמעבר ל-40 ק"מ: אתם לבד.

רון תומר: יש אזעקות, או שתשאירו את הילדים בבית ותלכו לעבוד או שלא יהיה לכם כסף.

רון תומר: בעיני, כאזרח, זה לא נתפס ולא קיים.

רון תומר: עוד דבר אחד: אומרים פיצוי קורונה – פיצוי קורונה זה היסח דעת.

רון תומר: קורונה זה פיצוי על הוצאות קבועות, הוא מוגבל בסכום והוא לא קשור בשכר, הוא לא קשור להפסד המחזורים הרגיל.

רון תומר: צריך לעשות בדיוק מה שעשו ב"צוק איתן", להגדיל את זה לכל מקום שפיקוד העורף אמר תעצרו.

רון תומר: עצרתי לימודים, השארתי אתכם בממ"דים – תרחיבו את זה.

רון תומר: אני באמת קורא לכם, חברי הכנסת – מצידי, אם לא, אל תתנו פיצויים בכלל.

רון תומר: זה כל-כך צועק לשמיים שעדיף להגיד להם - - - לבד.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: עודד פורר, בבקשה.

עודד פורר: תודה, אדוני.

עודד פורר: ראשית, חלק מהדברים יהיו בהתייחסות למה שנאמר כאן:

עודד פורר: יש אירועים של יום או יומיים ויש אירועים של 10 או 12 יום, ולא דין חצי יום או יום כדין 12 יום מבחינת הפיצוי.

עודד פורר: ועובדה שכשהיו אירועים של חצי יום או יום, לא ביקשו פיצוי אפילו, לא הייתה בקשה כזו שעלתה על יום אחד או יומיים.

עודד פורר: אנחנו מדברים פה על תקופה של 12 יום של אירועים בעצימות כזאת או אחרת, קצת פחות אולי שסגרתם את מערכת החינוך אבל זה לא אירוע שאפשר להקל בו ראש, בטח לא כשאנחנו נמצאים בתקופה שהיא פוסט-קורונה.

עודד פורר: יש לא מעט עסקים שאל נמצאים בהכרח בקו הראשון אבל הם סבלו שנה קשה בצורה בלתי רגילה, הם נמצאים בקושי עם הראש מעל המים, החזרתם אותם לפעילות רק לאחרונה ועדין הם לא חזרו לפעילות מלאה מכל מיני סיבות – יש עובדים בחל"ת והם לא יכולים לגייס עובדים כי עדין הציבור לא יצא כמו שהוא יצא – אם אני אקח את המסעדות, אם אני אקח את אולמות האירועים.

עודד פורר: עכשיו פתאום, ברגע אחד, אותה מסעדה הכינה את עצמה לאירוע בערב – יש רקטה, זרקו את כל האוכל, היו צריכים לשלם שכר לעובדים שהגיעו באותו ערב, ואחר-כך גם 10 ימים קדימה הלך להם כל המחזור.

עודד פורר: צריך למצוא את הפתרון גם לפצות אותם, וזה לא משנה אם זה 41 ק"מ או 45 ק"מ או 35 ק"מ.

עודד פורר: בהיבט הזה אני חייב לומר שכשיש הנחייה של פיקוד העורף לסגור מוסדות חינוך מנתניה דרומה ולא עושים את הדיפרנציאציה הזאת – הממשלה צריכה לדעת שיש לעניין הזה מחיר.

עודד פורר: יש מחיר להחלטות הממשלה כמו שיש מחיר להחלטות של הממשלה גם מבחינת רמת הביטחון.

עודד פורר: כשאתה מדבר על ביטחון המדינה, כל אלה שנמצאים בשבעה ק"מ, בארבעה ק"מ וב-50 ק"מ – משלמים מיסים מדי חודש למדינת ישראל, ובהסכם שלהם עם מדינת ישראל כנגד המיסים האלה, מדינת ישראל מספקת להם ביטחון.

עודד פורר: אם לא ידעתם לספק להם ביטחון, אם ידעתם ליצור מצב שבו יש איום טילים על תל-אביב, והאיום טילים הזה נולד בדיוק בגלל החלטות הממשלה כי שנתיים וחצי מאפשרים לעשרות מיליוני דולרים במזומן לזרום לעזה ולייצר טילים שמגיעים לטווחים יותר רחוקים, אז צריך לדעת שלטווחים היותר רחוקים האלה יהיה מחיר.

משה גפני: תודה, עודד.

משה גפני: רועי כהן, בבקשה.

רועי כהן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אנחנו שוב עדים בפעם המי יודע כמה לבריחה מאחריות של אנשי משרד האוצר ורשות המיסים.

רועי כהן: הם בורחים מאחריות כלפי אזרחי מדינת ישראל וכלפי - -

משה גפני: למה?

משה גפני: למה אתה אומר את זה?

רועי כהן: אני אומר את זה כי ברגעים אלה שמעת כאילו האנשים האלה היו בריביירה הצרפתית, כאילו הם בצורה כזאת או אחרת ישבו בחוף הים, והם אמורים לשלם את אותן הוראות של פיקוד העורף.

רועי כהן: אנחנו הולכים לעשות פה תקדים מסוכן, שלא תהיה הלימה בין הוראות המדינה ופיקוד העורף לבין האחריות על הפיצוי.

רועי כהן: לא יכול להיות שבעל העסק יהיה אשם בחולון, יבנה או רחובות, שהתקשר לפיקוד העורף ואמרו לו: המבנה שלך משנות ה-50, הוא לא ממוגן ואסור לך להביא את העובדים והעסק שלו נסגר, ואני יודע לתת את השמות של האנשים האלה.

רועי כהן: יש לו 12 עובדים שהוא צריך לשלם להם על שמונה ימי עבודה, הוא ממשיך לשלם ארנונה, הוא ממשיך לשלם שכירות, הוא ממשיך לשלם את כל ההוצאות שלו, והמדינה עכשיו יורקת לו בפרצוף ואומרת לו: עצם זה שאמרנו לך, אנחנו לא לוקחים על זה אחריות.

רועי כהן: ומה יקרה בפעם הבאה, אדוני היושב-ראש?

משה גפני: אני לא אוהב את הסגנון הזה.

רועי כהן: אבל אני אומר לך את זה - -

משה גפני: אתה יכול להגיד אותו דבר בטון אחר.

איתי טמקין: אני מבקש להתייחס, כבוד היושב-ראש.

משה גפני: אני אתן לך, טמקין.

רועי כהן: אני אומר את זה כי אני בצורה כזאת או אחרת מרגיש את מה שהשטח מרגיש.

רועי כהן: האנשים מרגישים שאחרי הקורונה – ואתה ראית את זה במו עיניך – שחודשיים הפקירו את ציבור העצמאים והעסקים ולא יכלו לצאת לרחובות עד שנתנו פתרונות.

רועי כהן: שוב אנחנו עדים לכך שבזמן אמת המדינה בורחת מאחריות, אם היא יודעת לבוא ולהגיד לאותו בעל עסק לסגור את העסק שלו בגלל הוראות פיקוד העורף - -

משה גפני: אמרת.

רועי כהן: רגע, אני רוצה להגיד לך – הם אומרים לך שאין כסף.

רועי כהן: אתה יודע שיושבים עכשיו, אדוני היושב-ראש, 800 מיליון שקלים של ימי הבידוד שהמעסיקים לא לקחו?

רועי כהן: אתה יודע שיושבים מיליארד וחצי שקלים של קורונה שהם יודעים שהם לא - -

רון תומר: רועי, גם אם לא יושב כסף, זה תפקידה של המדינה למצוא כסף.

רועי כהן: הם יודעים שנמצא הכסף הזה.

רועי כהן: לבוא ולהגיד עכשיו שעל 51 ימי לחימה היה פיצוי של 1.4 מיליארד, לבוא ולהסתכל עכשיו דרך החור שבגרוש ולהגיד לאותם אנשים שבפעם הבאה – אדוני היושב-ראש, אני יודע כמה אתה חרד לביטחון – הם יצטרכו לעשות את החישוב האם לבוא לעבודה כי בסופו של דבר המעסיק לא יישלם להם את השכר והם יבואו תחת טילים כי הם צריכים להביא אוכל לילדים שלהם – זה התקדים המסוכן.

רועי כהן: לכן, אני מבקש ממך בשם כל העסקים הקטנים וגם הגדולים ובשם כל העצמאים: אל תתנו יד לתקדים המסוכן הזה.

רועי כהן: לקחת אחריות כי מנסים לבלבל את היוצרות עם מענקי הקורונה ואין לזה שום קשר.

רועי כהן: אני דורש – אמרתם?

רועי כהן: קחו את האחריות, שזה לא יהיה הפצצה שאחרי ההפצצה.

משה גפני: רועי, תודה רבה.

משה גפני: אני רק רוצה להגיד לך שאני מכנס את הדיון הזה עוד לפני שהגיעו התקנות, ואני רוצה לציין שיש דברים שבאמת רשות המיסים עושה ואי אפשר להתעלם מהעניין הזה.

משה גפני: מה שאתה אומר – חלק מאתנו מסכימים אתך אבל זה צריך להיות מנותב באופן כזה - -

רועי כהן: מנותב לתת פיצוי על השכר.

משה גפני: איתי טמקין, רצית להתייחס לעניין הזה?

איתי טמקין: כן.

איתי טמקין: אני חושב שקודם אמר חבר הכנסת פורר ודיבר רון תומר ואמרו בצדק שצריך להצדיע לעסקים בארץ, והם בסוף הכסף שלנו ברובו, כמשרד האוצר, כי בסוף הוא מגיע מאותם עסקים, מגיע מאותם אנשים שקמים בבוקר לעבוד, והדיון שמתקיים פה – אני מציג פה את עמדת האוצר ואני משוכנע מהצד שלי זו העמדה הנכונה, ובסוף חברי הכנסת יצטרכו לקבל פה החלטה.

איתי טמקין: אני לא מקבל טענה של ניתוק שלנו, כמשרד האוצר, זו בעיניי אמירה לא נכונה - -

רועי כהן: לא אמרתי ניתוק.

רועי כהן: הבאת תקנות שלא מכילות - - -

משה גפני: רועי, אני לא אהפוך את הישיבה הזאת לוויכוח ביניכם.

איתי טמקין: אבל אם אמרו דברים, אני מבקש להגיב כי קל לבוא ולזרוק על משרד האוצר עוד דברים.

איתי טמקין: אני חושב שבקורונה, יחד עם אותם גופים שנמצאים פה ויחד עם חברי הכנסת, הגענו לפיצויים לעסקים, במקומות מסוימים נדיבים ובמקומות מסוימים היה צורך בהשלמות אבל הגענו בשיח של שעות על גבי שעות בשנה וחצי האחרונות כדי לחזק את הערבות ההדדית שבין ממשלה לעסקים.

איתי טמקין: הדיון שמתקיים פה הוא דיון בסדר, ואתם באים מהצד שלכם ומהצד שלנו – אני לא חושב שמישהו מנותק או שמישהו לא מנותק ואני חושב שאפשר להתייחס אלינו אחרת, כפקידים במשרד האוצר.

משה גפני: טמקין, אני מסכים.

משה גפני: אני אמרתי שצריך לדון באופן מקצועי, לדון לגופו של עניין וזה מה שנעשה.

משה גפני: ינון, בבקשה.

ינון אזולאי: קודם כל, הנושא של הקורונה ולא להצמיד את זה לקורונה – טמקין, סתם, אם המעסיקים היו מחליטים להשאיר את האנשים בבית בלי לדעת שיש מלחמה והייתם ממשיכים לשלם להם חל"ת והמדינה הייתה מוציאה יותר – אני חושב שלא צריך להצמיד את זה לקורונה, אין עניין להצמיד את זה לעניין של הקורונה - -

עודד פורר: זה שעטנז.

עודד פורר: שעטנז זה המונח.

ינון אזולאי: כן, שענטז.

ינון אזולאי: אני אומר שהדבר הפשוט הוא קודם כל להתייחס, ולא משנה אם זה 40,80,100,200 ק"מ.

ינון אזולאי: ילדים ישבו בפחד בבית והורים היו צריכים להיות אתם.

ינון אזולאי: אני לא רואה הורה שמשאיר ילד בגיל שנתיים לבד בממ"ד, לא רואה דבר כזה.

יעל רון בן משה: גם לא בגיל 10.

ינון אזולאי: עזבי, בואי נגיד שבגיל 10 הוא יכול - -

יעל רון בן משה: עדין חלק מהאנשים לא יוצאים.

ינון אזולאי: - - - לא השארתי גם בגיל 10, ואתה לא יכול להגיד לי שברגע שיש אזעקה בלילה – באזעקה הראשונה שהייתה באשדוד, הילדים שלי כל הלילה לא ישנו, למחרת זה עוד פעם עבד ככה ואין מה לעשות, הפחד נמצא.

ינון אזולאי: ברגע שפיקוד העורף החליט שסוגרים – אז סוגרים.

ינון אזולאי: וכשאתם באים לפצות עכשיו, אל תסתכל על 40 ק"מ או 80 ק"מ אלא תסתכל על הכל.

ינון אזולאי: אבל יש כאלה גם שאנחנו לא מסתכלים עליהם – דיבר עודד על אולמות האירועים.

ינון אזולאי: אני מדבר איתך על גני ילדים, מדבר איתך על גנים פרטיים שנמצאים תחת אש, ומה קרה אתם?

ינון אזולאי: הם סגרו?

ינון אזולאי: הם יכולים להיות מעמותה שלא משלמת שום פיצוי, הם צריכים לשלם עבור 11 ימי לחימה לעובדים שלהם.

ינון אזולאי: מישהו משלם להם את זה?

ינון אזולאי: מישהו נותן להם על זה פיצוי?

ינון אזולאי: הם לא יכולים לגשת, זה בדוק.

ינון אזולאי: על מה אנחנו מדברים?

ינון אזולאי: וכשאתה מדבר על נזקים עקיפים – מה קורה עם רמלה, עם לוד?

ינון אזולאי: אני הייתי בכל המקומות האלה, להם לא מגיע?

ינון אזולאי: היית בעכו?

ינון אזולאי: הצוות היה?

ינון אזולאי: תשאל את אלה ממס רכוש שהיו שם – אני אומר לך, רק לשקם את המקומות שם, את המקומות בלוד, אנשים לא עובדים.

ינון אזולאי: אנשים מפחדים צאת לעבודה בשכונות הסמוכות לשכונות המעורבות בעכו – אנשים מפחדים לצאת מהבית.

קריאה: חלק מהאנשים מפחדים לצאת.

ינון אזולאי: חלק מהאנשים מפחדים לצאת, בסדר.

קטי קטרין שטרית: יש חלק שלא מפחד.

ינון אזולאי: גם עליהם צריך לתת את הדעת, ואסור לנו לפחד, זו המדינה שלנו.

משה גפני: תודה.

ינון אזולאי: עוד דבר אחד: אמר פה ערן יעקב שיש נזקים בהיקפים של שני מיליארד מהלחימה הזאת.

ינון אזולאי: נכון?

ינון אזולאי: אני לא טועה?

ינון אזולאי: ב"צוק איתן", 51 ימי לחימה היה 1.4 מיליון.

ינון אזולאי: תסבירו לי מאיפה זה נובע?

ינון אזולאי: אני יודע שפחות או יותר היו אותו מספר רקטות לערים - -

קריאה: יותר.

ינון אזולאי: הפעם היה 4,300 רקטות ובפעם שעברה היו 4,600, קצת יותר.

ינון אזולאי: הייתי רוצה לשמוע בתשובות שלכם וגם כמה יש בקרן הפיצויים של "שומר החומות".

משה גפני: אני אבקש שתשיבו אחרי זה.

משה גפני: אני גם רוצה שתגידו כמה יעלה אם אנחנו הולכים לתקנת השכר עד 80 ק"מ, כמה זה יעלה?

משה גפני: אני אבקש בסוף הדיון - -

ינון אזולאי: הרב גפני, יש הצעת חוק בנושא הזה, ובפעם שעברה הגשנו אותה וגם הפעם נגיש אותה.

משה גפני: כן, נכון.

משה גפני: ראש המועצה גדי ירקוני, בבקשה.

גדי ירקוני: שלום ותודה לכולם.

גדי ירקוני: כבוד היושב-ראש, אני חשוב שטוב שאתה עושה את הישיבה הזאת לפני שיקבעו התקנות.

גדי ירקוני: אלא שאני יושב פה ומאזין ואני לא מזלזל ב-40 ק"מ אבל יש לי איזו שהיא הרגשה שערן שכח את השבעה ק"מ, את הארבעה ק"מ, את הנושא של החקלאות.

גדי ירקוני: נכון שהולכים לתקנות אבל אני רוצה להגיד לכם: גם ביום שאחרי, אנחנו, במועצה האזורית אשכול, לא עבדו בתי הספר ביום ראשון, ביום שאחרי וחייבים להכניס את זה לפיצוי.

גדי ירקוני: אני חושב שאתם, חברי הכנסת, תקחו בחשבון דווקא את הנושא של ה-07 או ה-04.

גדי ירקוני: אנשים לא יצאו מהבית.

גדי ירקוני: אתם יודעים שחקלאים לא השקו את השדות שלהם, לא ריססו?

גדי ירקוני: אז עכשיו אומרים לי: כן, יש מסלול ירוק ויש מסלול אדום.

גדי ירקוני: אני אומר להם: כן, בסדר, בחקלאות שלא נגעו בה 12 יום או 14 יום – איך אתם נותנים פיצוי?

אופיר כץ: למה?

אופיר כץ: חקלאי לא זכאי בשום מסלול?

גדי ירקוני: לא, אני אגיד לך: - -

שגית אפיק: זכאי בשכר או מענקי קורונה.

גדי ירקוני: - - - חבר'ה, אם תוכיח שהיה נזק, אז תקבל.

גדי ירקוני: אני אומר לכם בתור חקלאי וכן, אני פלאח ולא איש גדול – אין אחד, לצערי הרב, שיכול להוכיח כמה נזק היה אבל כשאני לא מאכיל את הילד שלי - -

משה גפני: שניה, אתם שומעים אותו, את הנושא של הארבעה והשבעה ק"מ?

משה גפני: גדי, אני עוזר לך.

גדי ירקוני: כן, אני יודע, אתה תמיד עוזר לנו.

משה גפני: מירי, אתם לוקחים את זה בחשבון?

משה גפני: יש שם אנשים, תושבים, שלא יצאו מהבית.

גדי ירקוני: רשות המיסים לא מקשיבים וזה קורה לנו הרבה.

שגית אפיק: אני רק רוצה להסביר: החוק מבחין בין נזק ישיר ונזק עקיף, בין שבעה ק"מ לאזורים אחרים.

שגית אפיק: השבעה ק"מ זכאים במסלול אדום – הוכחת נזק עקיף – הם זכאים לפיצוי בעד הנזק שלהם.

שגית אפיק: לאורך השנים, ביחס לשבעה ק"מ, הובא בפני הוועדה בנוסף למסלול האדום, מסלול ירוק, שקבע שלושה מסלולים: מסלול של פיצוי בעד מחזורים, מסלול של פיצוי בעד שכר, מסלול של הוצאות.

שגית אפיק: הם עכשיו רוצים – מה שהסביר כאן ערן - -

גדי ירקוני: לא, תני לי לגמור להסביר בגלל שערן לא הסביר כלום והוא חושב שהוא נותן תשובה, ואני אומר לכם: תסבירו לי אתם – מישהו שלא אכל 12 יום ולא קיבל אנטיביוטיקה הוא אותו אדם כמו זה שקיבל את האנטיביוטיקה 12 יום?

גדי ירקוני: חייבים למדוד את זה, לכמת את זה כספית.

גדי ירקוני: רשות המיסים פוגעת בנושא הזה מהתחלה בעוטף עזה ולא מטפלים בזה.

גדי ירקוני: יש את המסלול האדום שצריכים ללכת עליו מכות – זה ברגע ששדה הלך "טוטאל לוס".

גדי ירקוני: יש אירוע שאפשר להוכיח שאנשים לא עבדו?

גדי ירקוני: זה מסלול ירוק.

גדי ירקוני: יש לפעמים שחצי שדה הלך, מביאים שמאי והוא בודק.

גדי ירקוני: שדה שלא טיפלו בו 14 יום, לא נותנים עליו תשובה וזו הפקרות.

גדי ירקוני: לצערנו, אנחנו עוברים סבבים וכשהם נמשכים יום-יומיים – אף אחד לא מבקש פיצוי.

גדי ירקוני: ודרך אגב, רשות המיסים שבדרך כלל עובדים יפה – למה אתם לא יושבים אתנו, עם ראשי הרשויות?

גדי ירקוני: משרד האוצר יודע לשבת אתנו, משרד התחבורה יודע לשבת אתנו, משרד החקלאות.

גדי ירקוני: הם לא יושבים אתנו לפני תקנות.

אופיר כץ: איך היה ב"צוק איתן"?

גדי ירקוני: הייתי פצוע, אני לא יודע.

אופיר כץ: לא, מבחינת המענקים, איך אמדו את הנזק - -

גדי ירקוני: בסוף הייתה התקוממות גדולה, היה הפרמטר שעל כל יום - - - וקיבלו X - -

משה גפני: תודה, גדי.

גדי ירקוני: משפט אחרון: חבר'ה, חייבים להבין שבעוטף עזה, לצערנו אנחנו לא בוכים על זה, גן עדן אצלנו, תבואו לגור – המדינה, אתם, חייבים לתת על זה את הדעת.

גדי ירקוני: אי אפשר שכל פעם אנחנו נבוא מול רשות המיסים ובגלל שאין תקנות הם חובטים בנו לפעמים וזה לא בסדר.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: מירי, אני רוצה לשמוע את האחרים ובסוף אני אבקש שאת תתייחסי גם לעניין של החקלאות.

משה גפני: ולדימיר, בבקשה.

ולדימיר בליאק: אדוני היושב-ראש, אני בימים האחרונים יחד עם חברתי נירה שפק נפגשנו ושוחחנו עם בעלי עסקים בכל אזורי העימות ושמענו את הכעס והאכזבה ובעיקר חוסר הוודאות לגבי נושא הפיצויים.

ולדימיר בליאק: אני סבור שיש לנו היום, כוועדת הכספים, שתי משימות: משימה אחת היא לאשר בתחילת השבוע את המתווה, שיכלול פיצוי עקיף לכל עשרות בעלי העסקים שנפגעו גם באשדוד, גם בראשון-לציון, גם ברמת-גן ובכל המקומות שספגו ירי ומערכת החינוך הייתה מושבתת והעסקים סגורים.

ולדימיר בליאק: בהקשר הזה, ההחלטה לחזור למסלולים של "צוק איתן" היא החלטה נכונה רק צריך לבחון האם בעלי העסקים חייבים לבחור בין מסלול המחזורים למסלול שכר העבודה כי זה נזק שונה ונזק מצטבר.

ולדימיר בליאק: יש לי גם הערות לגבי האפליה בנושא פטור לנושא מורשה, בעיקר בדיווח הדו-חודשי אבל אני אתייחס לזה בשבוע הבא, כשנגיע לתקנות.

ולדימיר בליאק: המשימה השנייה – אני חושב שבחודש-חודשיים הקרובים אנחנו חייבים לגבש בחקיקה מנגנון פיצוי מוסדר וקבוע לכל בעלי העסקים שסופגים נזקים בכל מצבי החירום, וברוך השם לא חסר לנו.

ולדימיר בליאק: לא יתכן שכל פעם מחדש אנחנו ננהל פה דיונים ונמציא מתווה חדש.

ולדימיר בליאק: משפט אחרון – דיברו פה על החוסן.

ולדימיר בליאק: אז העסקים הקטנים הם החוסן.

ולדימיר בליאק: בעלי העסקים הקטנים הם החוסן הלאומי שלנו, החוסן של הכלכלה שלנו ואסור לשכוח את זה.

ולדימיר בליאק: תודה.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: דובי אמיתי, בזום בבקשה.

משה גפני: אני רק מבקש מכולם לא לחזור על הדברים.

דובי אמיתי: אדוני היושב-ראש, תודה על הזכות שניתנה לי.

דובי אמיתי: חברי הכנסת, אני שמעתי את ערן יעקב, מנהל רשות המיסים, ואני מלא הערכה לערן יעקב, אנחנו בדרך כלל עובדים באופן שוטף.

דובי אמיתי: הוא דיבר על משהו מינורי מעבר לטווח של ה-40.

דובי אמיתי: אז אם זה מינורי, רצוי שנשלם להם, ואם לא נצליח להגביל את טווח הטילים ל-20,30,40 וזה הגיע גם ל-80, אז אני מציע שגם אנחנו נגדיל את הטווח של קרן מס רכוש והפיצויים.

דובי אמיתי: אני, יש לי אחריות גם למה שקורה במדינה ובעיקר למה שקורה למגזר העסקי.

דובי אמיתי: אני מצפה וציפיתי והתאכזבתי, שמנהל רשות המיסים ימצא את הזמן לשבת אתנו לפני הגשת התקנות, גם איתי גם עם יו"ר ההסתדרות, לנסות להגיע להבנות ולא לזרוק אותנו למתחים מיותרים.

דובי אמיתי: לכן, אני מצפה שאנחנו נגדיל את הטווח כמו שהחמאס הגדיל את הטווח.

דובי אמיתי: הדברים מאוד ברורים, אנחנו עבדנו על-פי הנחיות פיקוד העורף ויש לנו אחריות לעסקים במדינת ישראל.

דובי אמיתי: אני רוצה להזכיר לאדוני שכל מה שקיבלנו במשבר הקורונה היה החזר ההוצאות.

דובי אמיתי: אז לא הבנתי למה הוא שילם לנו על אובדן ה - - - ובמסלול הזה אני מקווה שחלק גדול מאתנו, אולי יש התייחסות פה למהלך דיפרנציאלי למי שיותר קרוב לגדר, שיקבל יותר ומי שיותר רחוק – בוודאות אני גם רוצה לומר שחלקנו גם עבדנו – ולמצוא את הדרך הנכונה לעשות זאת.

דובי אמיתי: את זה היה נכון לעשות גם אתנו.

דובי אמיתי: אני מקווה ששר האוצר ישוב, אני מלא הערכה, אבל בואו נעשה את זה במשותף - - - ולא נקבל החלטות מעל הראש.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: חברת הכנסת זועבי, בבקשה.

ג'ידא רינאוי-זועבי: תודה אדוני.

ג'ידא רינאוי-זועבי: בשם הסימטריה, אני רוצה לבקש שכל מה שקשור לפיצויים, יהיו מונגשים הן מבחינת היכולת האלקטרונית והן מבחינת השפה לשפה הערבית לציבור הערבי.

ג'ידא רינאוי-זועבי: הרי בשם הסימטריה, היו גם עשרות אזרחים ערבים שנפגעו.

ג'ידא רינאוי-זועבי: בכפר דהמש, הכפר הבלתי מוכר ליד לוד.

ג'ידא רינאוי-זועבי: בערים המעורבות היו עשרות אזרחים ערבים שנפגעו על-ידי פורעים יהודים, וצריך גם לקחת את זה בחשבון.

ג'ידא רינאוי-זועבי: אני דורשת שתהיה הנגשה גם בשפה הערבית וכל מה שדרוש כדי שהאנשים יקבלו את הפיצויים הראויים.

משה גפני: טוב.

משה גפני: תודה רבה.

אופיר כץ: איפה היו פורעים יהודים בערים המעורבות?

אופיר כץ: אני לא זוכר שראיתי - -

ג'ידא רינאוי-זועבי: אופיר, אני יכולה - - - די עם ההסתה.

אופיר כץ: זו לא הסתה, זה עובדות, זה אמת.

ג'ידא רינאוי-זועבי: די עם ההסתה, שרפתם את המדינה.

ג'ידא רינאוי-זועבי: - - - מוטטתם את - - -.

ג'ידא רינאוי-זועבי: די, די.

ג'ידא רינאוי-זועבי: צריך עכשיו לעשות תיקון.

משה גפני: אופיר, אתה לא מתווכח על העניין הזה אם אכן היה, שזה צריך להיות פיצויים בשווה.

משה גפני: זה הכל.

משה גפני: אתה אומר שלא היה, בסדר, אבל זה דיון אחר.

משה גפני: עורכת הדין ורד וייץ מההסתדרות, בבקשה בזום.

ורד וייץ: שלום לכולם.

משה גפני: אנחנו נצטרך לסיים את הדיון הזה.

משה גפני: מירי, את תצטרכי להשיב על הדברים ונצטרך להמשיך את הדיון בשבוע הבא, כשתביאו את התקנות.

משה גפני: בבקשה.

ורד וייץ: שלום לכולם.

ורד וייץ: צריך להודות שהטילים לא עצרו ב-40 ק"מ ולכן, אי אפשר שהפיצוי יעצור ב-40 ק"מ.

ורד וייץ: שמענו כאן המון דוגמאות עוד לפני שהציגו נתונים ממשיים, שבוודאי יאספו עוד, ניתנו כאן מספיק דוגמאות על עסקים שונים, סקטורים שונים שנפגעו, אם זה בשדות, אם זה מוסדות חינוך, אם זה תחבורה, ויישובים רבים שטווחו ושעל-פי הוראות פיקוד העורף נאלצו לסגור עסקים ואנשים שלא יכלו להגיע למקומות עבודה הרבה מעבר לתחום 40 הק"מ, ובעצם אנחנו מדברים על בערך תחום 80 ק"מ.

ורד וייץ: לא יתכן שהאנשים האלה או העובדים האלה לא יקבלו פיצוי.

ורד וייץ: הזכירו כאן את החוסן הלאומי מכמה כיוונים ואני גם רוצה להתייחס לזה: אני משוכנעת שהחוסן הלאומי, חלק מהחוסן הלאומי, זה אורך הנשימה הכלכלי של העובדים.

ורד וייץ: הידיעה שמשפחותיהם ממשיכות להתפרנס.

ורד וייץ: שמירה על הקופה הציבורית זה פן אחד, והוא פן שמשותף לכולנו אגב, הוא לא ייחודי לרשות המיסים ולא לאוצר המדינה – זה של כולנו.

ורד וייץ: כולנו מודעים לזה וכולנו פועלים באחריות המתבקשת.

ורד וייץ: יחד עם זאת, אי אפשר להמעיט בחשיבות של מתן אורך נשימה לעובדים לאפשר לכוחות הביטחון לעשות את מה שהם צריכים לעשות, אם הם צריכים לעשות.

ורד וייץ: אני חושבת שזה בא לידי ביטוי עוד יותר חזק כאשר אנחנו נמצאים אחרי שנת קורונה, שרק עכשיו מתחילה ההתאוששות ממנה, וגם את זה צריך לקחת בחשבון.

ורד וייץ: לכן, אנחנו שותפים לעמדה ומבקשים שהפיצוי יינתן מעבר ל-40 הק"מ, לכל היישובים והמקומות והעסקים שנפגעו ושבהתאם להוראות פיקוד העורף לא יכלו העובדים להמשיך בעבודתם.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: גלעד קריב, בבקשה.

גלעד קריב: צודקים אנשי האוצר שיש פה דיון עקרוני שלא נוגע רק לעניין הזה.

גלעד קריב: אבל אם אנחנו מדברים על עקרונות, אז חייב להיות עיקרון אחד ברור: שיש הלימה בין ההוראות של פיקוד העורף והצבא לבין הפתרון שהמדינה מציעה, ולא יכול להיות ניתוק טוטאלי בין מה שהמדינה מבקשת מאזרחיה במהלך המבצע לבין המענה שהיא נותנת להם לאחר מכן.

גלעד קריב: כאן, הציפייה מכם, אנשי האוצר, שלא תביאו לנו איזו שהיא אמירה שמה שהיה צריך להמשיך בשעה שלכולנו ברור, חווינו את זה כהורים, שהיה במבצע הזה משהו שלא היה בסבבים הקודמים, וזה בסדר שתבואו ותאמרו שעדין המענה לאשקלון צריך להיות שונה מהמענה למודיעין.

גלעד קריב: מה לעשות?

גלעד קריב: שם נפלה כמות מטורפת של טילים ובמודיעין ובגבעתיים, איפה שאני גר, למרות שהייתה נפילה קרוב לביתי, המצב שונה מקיבוצי עוטף עזה.

גלעד קריב: אבל לא יתכן שהאמירה שלכם תהיה בינארית – הכל או לא כלום.

גלעד קריב: התפקיד שלכם הוא לבוא ולהציג מודלים של פתרון.

גלעד קריב: אתם לא מאמינים שצריך לקחת 40 ק"מ ולהגדיל אותם ל-100?

גלעד קריב: אז תאמרו מה כן קורה ב-60 ק"מ בין ה-40 ל-100, שהאנשים שם לא הלכו לעבודה, שאנשים שמרו על הילדים שלהם, שאנשים התבקשו על-ידי פיקוד העורף לא לקיים אירועים בחוץ.

גלעד קריב: הרי היו הוראות מפורשות של המדינה, אז תביאו איזה שהוא מענה.

גלעד קריב: אתם שולפים את עניין הקורונה – מצוין, אבל אתם לא מתקנים את ההוראות בעניין הקורונה לאור המצב, אתם משאירים את זה 50%.

גלעד קריב: אתם לא באים ואומרים: תראו, בגלל שהיה מבצע צבאי אז אנחנו חושבים שהמענה מעבר ל-40 ק"מ הוא המנגנונים של הקורונה אבל הנה, באנו ותיקנו אותם.

גלעד קריב: והמצב הזה הוא בלתי אפשרי.

גלעד קריב: אתם נותנים לנו את התשובות של אתמול כשאנחנו מתמודדים עם מציאות חדשה.

גלעד קריב: אז תעשו עבודת מטה – אתם לא רוצים שאנחנו נקדם פתרון שעולה לקופת המדינה מיליארדים על-ידי הסתת הגבול מ-40 למרחק בלתי מוגבל?

גלעד קריב: בבקשה, אז תציעו לנו אלטרנטיבה.

גלעד קריב: ברשותך, רק עוד משפט אחד: מה שמצטייר בכל העניין הזה, וזה לא נאמר כביקורת פוליטית-מפלגתית, באמת שלא – מה שניכר בעניין הזה זה שאין גורם מתכלל בממשלה שבא ומושיב את האוצר עם משרד החקלאות, עם הגורמים שאחראים, ומנסה להציע חבילה.

גלעד קריב: פעם היה נוהג לעשות את זה מנכ"ל משרד ראש הממשלה, זה היה התפקיד שלו, להביא את המנכ"ל של האוצר ואת המנכ"ל של החקלאות והמנכ"ל של התמ"ת ולדבר על הדברים - -

קריאה: פעם היו מנכ"לים.

גלעד קריב: זה בדיוק העניין.

גלעד קריב: יש פה תחושה שבמקום להביא איזה שהוא מענה ממשלתי-קוהרנטי, שמפגיש בין ההוראות של הממשלה לבין הפתרונות שלה, האוצר עסוק, בצדק מבחינתו, לשמור על הקופה הציבורית אבל השמירה על הקופה הציבורית היא פקטור מרכזי אבל הוא לא הפקטור הבלעדי.

גלעד קריב: תביאו לנו פתרונות.

משה גפני: תודה, גלעד קריב.

משה גפני: מר דונרשטיין, הבעלים של "רב-בריח", תעשיין מאשקלון, בזום.

שמואל דונרשטיין: שלום.

שמואל דונרשטיין: אדוני היושב-ראש, אנחנו עוסקים בנקודה הראשונה – בכמה אירועים ב-13 השנה האחרונות.

שמואל דונרשטיין: הייתי מבקש לא לשכוח שחלק מאזור התעשייה הדרומי באשקלון, יש לנו שם חמישה מפעלים ו-800 איש שעובדים ועבדו במלחמה.

שמואל דונרשטיין: לא לשכוח שזה בין אפס לשבע היות ואזור התעשייה הוא שבע וחצי חלקו – צריך לאחד את הכל, ככה עשו גם בסבבים הקודמים.

שמואל דונרשטיין: דבר שני – יותר עניין לגבי ההתחשבנות.

שמואל דונרשטיין: היות וההתחשבנות של האוצר בדרך כלל לגבי המחזורים נוגעת לשנה אחורה, ושנה אחורה הייתה שנת קורונה ובמאי לא עבדנו, אני מבקש מהאוצר לשנות את זה ולקחת שישה חודשים אחרונים, לעשות ממוצע ועל-פי זה לחשב.

שמואל דונרשטיין: אלה הבקשות שלי.

שמואל דונרשטיין: תודה.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: שיהיה לך בהצלחה.

משה גפני: חברת הכנסת יעל רון, בבקשה.

יעל רון בן משה: קודם כל, אני חוזרת בקצרה על מה שנאמר פה קודם, על זה שהתעשיינים, החקלאים ובעלי העסקים הם חלק מהחוסן הלאומי שלנו - - - ותודה לכל מי שמייצג אותם ולעושים במלאכה עצמה.

יעל רון בן משה: שלוש נקודות: הראשונה – לגבי החקלאים.

יעל רון בן משה: אני מצטרפת לדבריו של ראש המועצה – צריך לבחון מחדש לפני הפעלת התקנות את נושא המסלול הירוק.

יעל רון בן משה: אני לא יודעת לגבי הפיצוי, אם רשות המיסים או... לעומת העובדים שנעדרו באופן מלא – צריך גם לבדוק גם את הנושא של עובדים שכן עבדו, שהגיעו לשדה שלהם, הגיעו לבית האריזה, ואנחנו יודעים שיום העבודה הופסק, ואין יותר אפשרות להמשיך ולשלם – צריך לקחת את זה בחשבון.

יעל רון בן משה: לגבי התעשיינים – כל מי שהיה על הכבישים ב-12 ימי המבצע יודע שגם במרכז הארץ תעשיינים ועסקים לא עבדו.

יעל רון בן משה: גם אם פיקוד העורף לא הנחה להשאיר את הילדים בבית – הכבישים היו ריקים וכולנו נמצאים ומסתובבים, ואם הכבישים ריקים כנראה שאנשים עבדו פחות.

יעל רון בן משה: אנחנו צריכים לראות איך אנחנו דואגים שהם יקבלו שכר.

יעל רון בן משה: עוד נקודה לגבי העסקים ובעלי העסקים – אם רשות המיסים הולכת לפצות אותם לפי התקופה המקבילה בשנה שעברה, אז אנחנו צריכים לזכור שאנחנו מדברים על שנת קורונה וצריך לבחון את זה עוד שנה אחת - -

משה גפני: נכון.

רועי כהן: בתקנות זה לפי 2019.

קריאה: יש את 2019 בטיוטה שהפצנו בלילה - -

יעל רון בן משה: - - זה על עסקים שעדין לא חזרו לעבודה מלאה וזה נכון בעיקר בערים מעורבות אבל לא רק.

יעל רון בן משה: אני כידוע מגיעה מהגליל ואנחנו רואים עסקים רבים שעדין לא פתחו.

יעל רון בן משה: אנשים לא מגיעים - - - וצריך לקחת את זה בחשבון, איך אנחנו אמורים - - - אבל זה לא רק.

קרן ברק: מאיפה את מגיעה?

יעל רון בן משה: אני מגעתון.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: שי ברמן מהמסעדנים בזום, בבקשה.

שי ברמן: תודה רבה אדוני היושב-ראש, שגית, טמיר, אני רוצה להגיד לך בהקשר של המסעדות, ואני מקווה שה לא יפתיע אותך יותר מדי, שכשיש טילים ואזעקות אז אנשים לא מגיעים למסעדות, לא בשדרות, לא באשקלון, לא בראשון ולא בתל-אביב.

שי ברמן: לקחת עכשיו את המודל שהיה ב"צוק איתן", שהיה נכון לאיזו שהיא מציאות ביטחונית אחרת, שאנחנו באמת באזור המרכז או באזורים אחרים לא היינו בטווח הטילים ולהחיל אותו היום – זה מנותק מהמציאות.

שי ברמן: אם מישהו חושב שמענקי הקורונה של מאי-יוני יפתרו פה את הבעיה – הוא טועה ובגדול.

שי ברמן: המענקים האלה בטלים בשישים וקשה מאוד לקבל אותם, וגם אני כמוך רוצה לשבח את רשות המיסים על העבודה הטובה אבל עדין זה לא פותר את הבעיה, והבעיה גם לא נגמרה.

שי ברמן: צריך להבין שמדברים פה על הערים המעורבות – חברים, יפו בקריסה.

שי ברמן: עשרות עסקים.

שי ברמן: עכו – בקריסה.

שי ברמן: חיפה – בקריסה.

שי ברמן: כל הערים האלה, מבחינת מקומות בילוי, מסעדות ועסקים קטנים – ייקח להם עוד הרבה זמן להתאושש, ואי אפשר להתעלם מזה.

שי ברמן: תודה רבה.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: נירה, בבקשה.

נירה שפק: תודה.

נירה שפק: אני רוצה להתייחס לאמירה שנאמרה כאן מרשות המיסים, על הנושא של הסטטוס-קוו וכמה עולה יום לחימה: אני רוצה לקחת את זה אחד אחורה – כדי לדעת כמה עולה יום לחימה צריך להגיד מה מדינת ישראל מוכנה לעשות כדי שלא נגיע לימי הלחימה האלה.

נירה שפק: כתושבת עוטף עזה לשמוע שמדברים על יום לחימה, כמה הוא עולה, יש עוד דברים לפני.

נירה שפק: אם נגיע לדברים הנכונים בהסדרים מדיניים ובכל הסדר שהוא, כנראה שיהיו לנו פחות ימי לחימה וזה פחות יעלה.

נירה שפק: לכן, זה נורא צורך לשמוע את המונחים האלה.

נירה שפק: אני אגיד כמה דברים: בהקשר הזה של כמה עולה יום לחימה, אני רוצה להגיד שאי אפשר לכמת את זה בגלל שכשאני מדליקה את האור בבית בכפר עזה, בסג'עיה מולי רואים אור דולק, וזה חוסן למדינת ישראל.

נירה שפק: וכשהטרקטור יוצא מכפר עזה לחרוש את השדות שבין כפר עזה לנחל עוז לסג'עיה – אין דבר שיותר נותן חוסן מזה.

נירה שפק: אז לבוא ולהגיד את זה רק במונחים של כסף - -

קרן ברק: נכון מאוד.

קרן ברק: כל הכבוד.

נירה שפק: - - אני לא מסכימה לשמוע את זה, לא פה, במקום שאנחנו אמורים לייצג את התושבים והם שומעים אותנו, הם פה.

נירה שפק: אז זה כאמירה כללית ואני מציעה לחשוב על הדברים האלה.

נירה שפק: הדבר השני שאני רוצה לדבר עליו – מדברים מעבר ל-40 אבל בואו לא נחיה באשליה שסידרו את כל מה שקורה ב-40.

נירה שפק: אני מלווה עסקים בעוטף עזה שנים, ואני אגיד לכם מה קורה: קודם כל, אחד הדברים שוולדימיר ואני ראינו, וזה היה שינוי שלי כאב לשמוע אותו, שאני מגיעה למפעלים ולאנשי עסקים שעד היום שילמו לעובדים כי ככה מחייב אותם החוק, ואמרו שיתחשבנו נקבל והם אמרו: לא קיבלנו, אין לי מאיפה לתת יותר, עד שלא ישלמו לי אני לא אשלם.

נירה שפק: אתם מבינים מה זה אומר?

נירה שפק: בואו נצא מנקודת הנחה ששולם כל מה שצריך עד עכשיו.

נירה שפק: בעלי עסקים, ועברנו שבעה רק ביום אחד, אומרים: אני לא משלם לעובד עד שלא ישלמו לי.

נירה שפק: זה אומר שאותו אחד לא ישלם משכנתה, לא יוכל לקנות במכולת, ואני רוצה הסבר איך מסדרים את זה - -

משה גפני: מה, לא משלמים לעובדים?

משה גפני: גברת סביון, לעסקים לא משלמים?

מירי סביון: לא הבנתי, זה בין העסקים לעובדים.

מירי סביון: באיזה הקשר?

נירה שפק: מה זאת אומרת?

נירה שפק: אם אותו בעל עסק לא עבד ולא הרוויח, איך הוא ישלם לעובד שלו?

נירה שפק: אני מדברת על בעלי עסקים שכבר בקורונה, ואני גאה בהם - -

משה גפני: לא הבנתי, על איזה מקרה את מדברת?

נירה שפק: אני מדברת על מפעלים, אני מדברת על מסעדות.

משה גפני: לגבי מפעלים – קחי מפעל אחד, שמה?

נירה שפק: אני לוקחת מפעל באזור התעשייה בשדרות, עומד מולנו יפתח ואומר לנו – ולדימיר ואני היינו איתו – הוא אומר: אני עד היום שילמתי, וצברתי וצברתי, ולקחתי הלוואות - -

משה גפני: ומה?

משה גפני: מגיע לו שהמדינה תשלם לו?

נירה שפק: מגיע לו שהמדינה תשלם לו - -

משה גפני: מירי, את יכולה לענות?

משה גפני: בבקשה.

מירי סביון: בתוך התקנות, גם ב-0-40, ככל שהתקנות האלה כמו שהן נראות, אז חלק מהתנאים, כדי שמעסיקים יקבלו את הפיצוי שאנחנו מדברים עליו זה שהם ישלמו את השכר לעובדים בגין הימים האלה.

מירי סביון: כשאנחנו מפצים את המעסיקים בתוך התקנות - -

רון תומר: אבל הם לא מאמינים שהם יקבלו.

מירי סביון: אבל אני אומרת שהם - -

נירה שפק: אבל הם לא קיבלו בפעמים קודמות.

משה גפני: רבותי, דקה.

משה גפני: אתם רוצים לנהל דיאלוג כזה, בבקשה, נסגור את הדיון.

משה גפני: מה את עונה?

מירי סביון: מה שאני אומרת זה שבתוך התקנות שאנחנו הגשנו כרגע, במסגרת זה שמעסיק מקבל פיצוי, אותם מעסיקים שזכאים יהיו לפיצוי, אם זה במסלול מחזורים - -

משה גפני: אני שואל אותך שאלה אחרת, אני בסוף הדיון ואני רוצה שתשיבי על זה – אני שואל: האם יכול להיות מקרה כזה, כפי שהיא הביאה, שיש מקרה שצריך לשלם להם ולא שילמו?

מירי סביון: אני אסביר: תשלום השכר זה במערכת היחסים בין המעסיק לעובד.

מירי סביון: ההתערבות או החלק שלנו בתוך הסיפור הזה זה שכאשר מעסיק יהיה זכאי לאיזה שהוא פיצוי, בין אם זה מסלול מחזורי, בין אם זה מסלול שכר ובין אם זה במסלולים האדומים הרגילים לאפס עד שבע, אחד התנאים כדי לקבל את הפיצוי הזה זה שהוא שילם את השכר לעובדים בגין הימים האלה שנעדרו כתוצאה מזה שלא היו מערכות חינוך או שאי אפשר היה להגיע למקום העבודה לדוגמה.

מירי סביון: זה חלק מהתנאים.

מירי סביון: ולכן, במובן הזה אני אומרת שבסופו של דבר, זה היחסים בין המעסיק לעובד - -

קריאות: - - -

משה גפני: בסדר, הבנתי.

משה גפני: אני רוצה שתשיבי גם על החקלאות וגם על כל הנושא שעומד להגיע לכאן.

משה גפני: בבקשה, תשלימי את דבריך.

נירה שפק: זה עושה לי דז'ה-וו לנכים – קודם תוכיח ואחר-כך נשלם לך - -

משה גפני: בסדר, יגיעו התקנות, תגידי את הדברים האלה.

משה גפני: הלאה.

נירה שפק: לכן, אני גם מבקשת שבדיון הבא, אפשר להביא את אותם בעלי עסקים שיספרו ויתנו דוגמאות של מה שעובר עליהם.

נירה שפק: הדבר השני שאני רוצה לדבר עליו הוא מה קורה כשיש לך עובדים מעבר ל-40 ק"מ, ששם - -

משה גפני: על זה דיברנו כל הזמן.

נירה שפק: - - או מישהו שהוא בעוטף עד 40 והעסקים שלו - - - עוד דבר שאני רוצה לדבר עליו זה הנושא של היום שאחרי: הרשת מלאה, ודיברו כאן המסעדנים, בנושא שמסעדנים הגיעו, פתחו את הארונות שלהם, פתחו את המזווה שלהם, הכל רקוב.

נירה שפק: היום שאחרי – הגיעו לקוחות לדלת והוא אומר: מצטער, אין לי חומרי גלם.

נירה שפק: ולכן, צריך לספור את היום הזה ולראות כמה לוקחים.

נירה שפק: ביום ראשון, רוב העסקים, בעיקר המסעדנים, לא עבדו.

נירה שפק: נוסף על כך, אנשי העוטף לא חזרו הביתה כי הם למודי ניסיון.

נירה שפק: הם חיכו למטח כמו שכולם חיכו – אני מזכירה לכם שגם אנחנו פה, דיברנו על זה של הערכת - - - ואנשים חיכו.

נירה שפק: אף אחד לא רוצה דניאל טרגרמן ז"ל, מה שקרה בנחל עוז כשחזרו או זאב עציון ושחר מלמד – גדי ירקוני פה והוא יודע, בדיוק את אותו יום של המטח.

נירה שפק: אנשים למודי ניסיון אומרים: אנחנו נחכה את ה-24 שעות, 48 שעות, ואז נחזור, ואי אפשר לא לשים את זה פה.

משה גפני: תודה רבה.

נירה שפק: נושא אחרון, אני מצטערת.

נירה שפק: הנושא האחרון מתחלק לשניים – המסלול האדום.

נירה שפק: יש לי תכתובות מול האוצר – אנשים הגישו את הדרישות שלהם, ניתנה מקדמה וכשאמרו מה עם היתר?

נירה שפק: אמרו: או שתחתמו לנו הסכמה על זה או שעכשיו כדאי לכם לקחת עורך-דין וגם את זה ניקח מכם.

נירה שפק: אנשים בייאושם, אחרי הקורונה, חתמו ונשארו עם מאות-אלפים שמגיעים להם והם לא קיבלו.

נירה שפק: השיטה הזאת לא מקובלת ואני מבקשת תשובה גם לזה.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: רבקה ורבנר ממשרד העבודה והרווחה, בזום?

משה גפני: ביקשתי שהמשרדים יגיעו לפה.

רבקה ורבנר: כבוד יושב-הראש, אני לא ידעתי שאני יכולה להיות שם ולכן אני בזום.

ינון אזולאי: היא לא הייתה בישיבה הקודמת כשאמרת.

רבקה ורבנר: בין השאר, מה שאנחנו רואים עכשיו זה שהארעי הופך להיות קבוע.

רבקה ורבנר: מה זאת אומרת?

רבקה ורבנר: לחימה שהיא מעבר ל-40 ק"מ הופכת להיות - - - נולדו בהתאמה תוך כדי רישום הסכם קיבוצי אצלנו והמלצה לשר שלי - -

משה גפני: מי זה השר שלך?

רבקה ורבנר: - - -

משה גפני: מי זה השר שלך?

רבקה ורבנר: - - - מה שאני אומרת זה שההליך הוא לא פרוצדורה.

רבקה ורבנר: המהות שלו היא היכולת לדון מקצועית, לקחת החלטה אמתית משותפת לכולם, ואנחנו גם נתייחס לעתיד לבוא כי מה שקרה פעם אחת - -

משה גפני: אתם מעורבים בעניין של התקנות?

רבקה ורבנר: בהחלט.

רבקה ורבנר: מה שאני אומרת, אנחנו מעורבים בעניין התקנות דרך זה שנצטרך לרשום את ההסכם, והמלצתי תצטרך להיות אם לומר לשר לחתום על הרחבה על כל המשק או לא.

רבקה ורבנר: מה שאני אומרת, שוב, זה לא פרוצדורה, זה מהותי.

רבקה ורבנר: ולכן, אני קוראת לך ומבקשת אותך שכבודו ינחה שולחן עגול אצלנו, שאנחנו מתכננים ודיברנו עם הגורמים, חלקם כבר מודעים לזה – שולחן משותף, שידונו באמת בהיבטים המקצועיים בסיטואציה כמות שהיא - -

משה גפני: בממשלה אתם מדברים על השולחן העגול הזה או שאתם רוצים שאני אתערב?

משה גפני: בממשלה אתם מדברים על זה?

רבקה ורבנר: דיברנו על זה בטרם הישיבה, דיברתי עם הגורמים הרלוונטיים - -

משה גפני: ומה התשובה?

רבקה ורבנר: - - - את הצדדים לבוא בלב חפץ ומקצועי.

משה גפני: אתם יכולים לשבת עם משרד העבודה והרווחה כי אם לא, אני אתחיל להתערב בין המשרדים.

מירי סביון: משרדי הממשלה יודעים לדבר האחד עם השני.

משה גפני: עם כל הכבוד למשרדי הממשלה.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: קרן ברק, בבקשה.

גלעד קריב: לבוא ולומר לנו שמה שהיה הוא שיהיה, זה אומר שלא ישבתם ועשיתם דיון - -

משה גפני: לא ביקשנו פירוש רש"י.

משה גפני: אנחנו שומעים את האנשים ואנחנו מבינים לבד.

גלעד קריב: זה כבוד ענק בשבילי לעשות פירוש רש"י.

קרן ברק: כבוד היושב-ראש, אני הייתי מאלה שביקשו את הדיון הזה מלכתחילה וגם חברי עודד פורר שנראה לי שהוא כבר הלך – אנחנו יושבי-ראש השדולה לעסקים קטנים ובינוניים, ומה שאנחנו רואים בסיפור של מה שקרה עכשיו זה ששוב לא ניתנת הדעת לעסקים האלה.

קרן ברק: אני רוצה להחזיר את זה אחורה – אנחנו לא עושים טובה לעסקים שאנחנו עוזרים להם.

קרן ברק: אנחנו צריכים אותם כמדינה שחיה מכספי המיסים, שהעסקים משלמים יום-יום, זה ממלא את תקציב המדינה ואנחנו חיים מאותם כספים.

קרן ברק: כל עסק שנסגר הוא עסק שלא משלם מיסים, ולכן אנחנו לא עושים לאף אחד טובה אלא לעצמנו כי אנחנו צריכים כל הזמן לשמור את העסקים האלה חיים.

קרן ברק: דיברנו על זה יום-יום בקורונה וזה לא השתנה עכשיו.

קרן ברק: אם יש לך עסק שחטף מכות בקורונה ועכשיו נתת לו עוד כאפה, הוא כבר מת ואז אנחנו צריכים, כמדינה, לספוג עסק סגור במקום עסק חי.

קרן ברק: כל האסטרטגיה שלנו הייתה לשמור על העסקים כל הזמן, שהם יהיו קצת עם הראש מעל המים כדי שהם ימשיכו לחיות ולא יקרסו לנו כדי שימשיכו באמת לשלם מיסים ולהיות עסקים חיים.

קרן ברק: כל עסק חי הוא תוצר שאנחנו צריכים לשמור עליו חי, רשות המיסים.

קרן ברק: אני פונה אליכם, אתם צריכים אותם חיים כמו שכולנו צריכים אותם חיים.

קרן ברק: זה ברמה הכלכלית.

קרן ברק: ברמה הלאומית – אנחנו פה כולנו במפלגה לאומית שחשוב לנו החוסן הלאומי של מדינת ישראל.

קרן ברק: איך יתכן שאנחנו נחשוב שבמלחמה הזאת, החוסן הלאומי שלנו של מלחמה בתוך הערים המעורבות או של החמאס, הם מכניעים אותנו גם ברמה הכלכלית.

קרן ברק: הם גורמים לנו לסגור עסקים.

קרן ברק: איפה זה קיים?

קרן ברק: לא ברמה הכלכלית ולא ברמה הלאומית.

קרן ברק: זה שני דברים שאנחנו, כמדינה וכמחוקקים וכחלק מהממשלה, לא יכולים לתת לזה יד, לא ברמת הכניעה ולא ברמה התקציבית.

קרן ברק: זה שני דברים שלא באים בחשבון מבחינתי, ואני גם מקווה שאתם מבינים את זה.

קרן ברק: ולכן, אתם צריכים להסתכל על זה בראייה המערכתית, גם כמדינה שצריכה כסף וגם כמדינה שצריכה לשמור על עצמה מול האויבים שלנו מבפנים ומבחוץ.

קרן ברק: לא ניתן להם לחסל אותנו.

קרן ברק: ולכן, אתם צריכים להבין את זה, להפנים את זה, ולתת פתרונות שישאירו את כל העסקים שאנחנו מדברים עליהם חיים.

קרן ברק: איך?

קרן ברק: תעשו את החישובים אבל הם חייבים להישאר חיים.

אופיר כץ: תודה רבה.

אופיר כץ: אופיר ליבשטיין, ראש מועצת שער הנגב אתנו בזום.

אופיר ליבשטיין: שלום לכולם.

אופיר ליבשטיין: אני מחזק את דבריו של גדי ובעיקר אני רוצה להתעכב על נקודה אחת קצרה: האזור שלנו, השבעה ק"מ של עוטף עזה, רוב הזמן היה סגור והיינו צריכים להישאר בתוך ממ"דים, צמודים לממ"דים.

אופיר ליבשטיין: קיבוץ נחל עוז היה נצור כל התקופה הזאת, אי אפשר היה להיכנס ולצאת רק בלילה, בלי אורות.

אופיר ליבשטיין: קיבוץ ארז – שעות על גבי שעות להיות בתוך חדרי המיגון, גם ניר-עם וכדומה.

אופיר ליבשטיין: אי אפשר היה לפתוח את המפעלים, אי אפשר לעבוד בכלל.

אופיר ליבשטיין: היחס בתקופה הזאת, שהייתה תקופה מאוד אינטנסיבית ב-11 יום האלה, אנחנו צריכים לקחת אותם בחשבון פלוס היום הנוסף, כמו שנירה אמרה.

אופיר ליבשטיין: אני אומר שכך אנחנו צריכים להתייחס – אי אפשר היה לצאת לעבודה בכלל, גם בנזק הישיר אבל גם בנזק העקיף, המשמעות של הנזק בחקלאות וכל מה שקשור לזה, אז ממה צריכים להתייחס לזה מהכיוון הזה, ואני מקווה שבימים הקרובים נוכל לשבת ולראות איך אנחנו מגדירים את זה בתקנה שאומרת שכל האזור הזה של השבעה ק"מ – עוטף עזה, היה מושבת לחלוטין.

אופיר ליבשטיין: תודה.

אופיר כץ: תודה.

אופיר כץ: חבר הכנסת מוסי רז, בבקשה.

מוסי רז: עלו כאן כמה דברים מטרידים, והמטרידים ביותר בעיניי היו הדברים של גדי ירקוני כי אם אחרי - - - הממשלה עדין לא יודעת לשפות חקלאים בנירים או בכפר עזה או בנחל עוז, אז בכלל מה אנחנו מדברים על ההמשך?

מוסי רז: אני לא יודע בדיוק מה עושים, גדי, אבל אולי אתם צריכים להציע כאן הצעה שננסה לקדם אותה, גם אם לא בתקנות האלה, אני לא יודע, אבל כהצעת חוק בהמשך כדי לדעת איך מפצים בדיוק חקלאים על הגבול.

מוסי רז: אני לא יודע מה זה גבול, אני לא ידוע אם זה שבעה ק"מ או ארבעה ק"מ.

מוסי רז: בוא נשמע מכם קודם.

מוסי רז: דבר שני שאני רוצה להגיד – אין דבר כזה מבחינתי 40 ק"מ, 70 ק"מ, אני לא מצליח להבין את זה.

מוסי רז: אם פיקוד העורף אומר שמקום מסוים הוא סגור – אז הוא סגור ומפצים.

מוסי רז: אם הוא אומר שפתוח – אז הוא פתוח ולא מפצים.

יעל רון בן משה: לא, פיקוד העורף לא סגר עסקים.

יעל רון בן משה: אם אנשים נשארו עם הילדים בבית - -

ולדימיר בליאק: מערכת החינוך זה מספיק.

יעל רון בן משה: נכון, אבל הוא לא סגר עסקים.

מוסי רז: לכן, צריך להיות פיצוי, שאני לא קובע כרגע מה הפיצוי אבל צריך להיות פיצוי שמופיע לדבר הזה, אחרת אנחנו חייבים להבין שמלחמה – ואני לא יודע את הסיווג, מבצע וכל הדיבורים האלה – מלחמה שנהרגים בה אנשים, יש לה גם מחיר כלכלי ואנחנו צריכים לא רק - - - את המלחמה.

מוסי רז: זה לא בא על חשבון אף אחד בצורה פרטית, זה על חשבון המדינה.

מוסי רז: ואם אין לה כסף – תקצץ במשהו אחר או שתעלה מיסים, לא מעניין אותי מה אבל היא תפצה את אלה שנפגעו.

אופיר כץ: תודה.

אופיר כץ: שאלה לאוצר – מה העלות של השכר שאמורים לשלם לתושבי הדרום עד 40 ק"מ?

אופיר כץ: יש פילוח כזה?

מירי סביון: מה הסכום?

אופיר כץ: כן, רק לגבי השכר.

מירי סביון: מה הסכום היומי או העלות?

אופיר כץ: העלות של השכר.

מירי סביון: לגבי עלויות – אני מציעה שיחד עם התקנות אנחנו נציג את העלויות בצורה מסודרת ונעשה אומדנים יותר מסודרים.

גלעד קריב: גם מעבר ל-40 ק"מ?

מירי סביון: אנחנו כרגע - -

גלעד קריב: לא, אבל השאלה ששואלים אתכם היא לא מה העלות לגבי 40 ק"מ אלא מה העלות מעבר?

אופיר כץ: על זה יש לנו כבר מ"צוק איתן".

מירי סביון: כשנגיש את התקנות נציג את העלויות הרלוונטיות גם בתוך התקנות, גם לשאלות נוספות שיעלו פה.

מירי סביון: אז אני מציעה שנעשה את זה אחרי בדיקה כדי שנוכל לעדכן את העלויות - -

אופיר כץ: בסדר אחרי בדיקה אבל אולי תשלחו לנו את זה כן לפני הגשת התקנות, שיהיה לנו את זה.

גלעד קריב: יש לי שאלה: אם הבדיקה עוד לא נעשתה, איך אתם כבר מציעים תקנות רק עד 40 ק"מ?

גלעד קריב: הייתי מצפה שלפני שאתם מציעים את הפתרון, תאמרו: עשינו בדיקה, יש לנו את התשובות מוכנות, תבואו ותסבירו לנו למה אי אפשר מעבר ל-40 ק"מ כי זו כזאת פגיעה בתקציב המדינה אבל לשמוע שפרסמתם תקנות ועכשיו אתם אומרים: כשנציג לכם אותן נביא את הנתונים אחרי בדיקה, זה לעשות "קאט-אנד-פייסט" לפתרונות שהצעתם לפני חמש שנים.

אופיר כץ: לא, אנחנו רוצים שכשיגיעו התקנות, שהם יהיו מוכנים לפלח את האומדנים לפי שכר ומענה.

רועי כהן: הם עושים פה ניסוי וטעייה.

מירי סביון: אתה רוצה שאני אתייחס עכשיו לכל הדברים או שאחר-כך?

אופיר כץ: לא, אם את יכולה להתייחס לנושא הזה.

מירי סביון: אז אתייחס לכל הדברים שעלו פה, בסדר?

מירי סביון: שוב, יש אומדנים ראשוניים שכרגע...

ינון אזולאי: אופיר, יש עוד שאלות.

ינון אזולאי: אולי נחכה?

אופיר כץ: טוב, תעני על הכל ביחד.

אופיר כץ: קרן אוחנה, איגוד הגנים הפרטיים, נמצאת אתנו?

קרן אוחנה איוס: כן, תודה רבה כבוד היושב-ראש.

קרן אוחנה איוס: אני מאוד מקבלת את מחאת העסקים הגדולים והבינוניים שנמצאת פה, ואני רוצה להרים אחד למעלה – את מוסדות החינוך הפרטיים, שקיבלו את אותה הנחייה מפיקוד העורף.

קרן אוחנה איוס: מדובר במשפחתונים, בגנים, בצהרונים, שמכילים כ-75% מסך הילדים שלומדים במדינת ישראל בחינוך הפרטי, שהם עסקים קטנים ובינוניים לכל דבר.

קרן אוחנה איוס: זאת אומרת, זה לא מגזר ציבורי, שמשרד החינוך סוגר ומשלם לעובדי ההוראה.

קרן אוחנה איוס: אצלנו העובדים יושבים בבית, גם עם הילדים שלהם וגם ההורים יושבים עם הילדים שלהם, ואנחנו נחשבים עסק ייחודי מסיבה אחת פשוטה: שהתשלומים אלינו ניתנים מראש.

קרן אוחנה איוס: זאת אומרת, אנחנו עכשיו לא במצב של לקבל פיצוי, אנחנו במצב שאנחנו צריכים להחזיר משאבים "יש מאין" עוד בשנת קורונה, שגם כך אנחנו מלקקים את הפצעים.

קרן אוחנה איוס: אני רוצה להזכיר עוד כמה דברים קטנים: אנחנו יושבים על שנה – ב-4 בינואר עברו תקנות חוק הפיקוח ומסגרות החינוך הפרטיות עוד נלחמות כדי להחזיק את עצמן וב-1 בספטמבר לא להיות עברייניות – להתקין מצלמות, לעבור קורסי בטיחות, קורסי עזרה ראשונה, הכשרות וכולי, וכבר מאחור אנחנו נמצאים במצב שמחד אנחנו צריכים להחזיר כספים להורים, מאידך צריכים לשלם לעובדים, ומצד שלישי גם לשלם לבעלי הבתים וכולי.

קרן אוחנה איוס: הוצאה-הוצאה-הוצאה עם פחות מ-30% הכנסה, אם ניקח את עשרת הימים שאנחנו מדברים עליהם עכשיו.

קרן אוחנה איוס: העניין הזה של 40 ק"מ – אני לא יודעת מי קבע אותו.

קרן אוחנה איוס: מוסדות החינוך היו סגורים מנתניה ומטה.

קרן אוחנה איוס: ילד בן שנה, שנתיים, שלוש בצהרון, במשפחתון, גם בנתניה ישב בבית והמסגרת הזאת הייתה סגורה.

קרן אוחנה איוס: המסגרת הזאת תצטרך להתמודד מול הלקוח שלה בהחזר, בפיצוי, בדין ודברים ובמשא ומתן.

קרן אוחנה איוס: המלחמה נגמרה ואנחנו עכשיו בחזית חדשה, חזית של לקוח שנתן תשלום ולא קיבל שירות.

קרן אוחנה איוס: אני רוצה לדעת איך אני מוציאה מכיס ימין ומקבלת מכיס שמאל כי לנו אין איפה לתת, ואם אנחנו מדברים על חינוך, גן ילדים – לילדים האלה לא יהיו מסגרות לחזור אליהן, והמדינה יודעת יפה מאוד, עם כל הכבוד להברקות האלה של חוק חינוך חינם מגיל אפס, שעולה ארבעה מיליארד לשנה, אין היום לילדים לאן ללכת וחבל שמשרד העבודה לא יושב פה ואומר כמה ילדים לא נכנסו בתקינה לשנת הלימודים הבאה כי אין להם מסגרות להיכנס אליהן.

קרן אוחנה איוס: אז לא מספיק שאין, אנחנו גם הולכים כרגע 30% אחורה.

קרן אוחנה איוס: החינוך הפרטי קורס-קורס-קורס.

קרן אוחנה איוס: אז אם אנחנו מדברים על 11 ימי לחימה – תורידו את השבת, תורידו את החג, תגדילו את טווח הקילומטרים ותפצו את מי שצריך.

קרן אוחנה איוס: ולעניין הקורונה – זה בכלל בדיחה, אנחנו עפנו מתחת לרדאר ולא פוצינו שם באופן כללי.

קרן אוחנה איוס: למזלנו, חלקנו קיבלנו מענק סקטוריאלי שלא כלל משפחתונים, צהרונים, עמותות ראשונות, עמותות לא רשומות, עוסקים פטורים.

קרן אוחנה איוס: 70% מאתנו לא זכו למענק, לא בסגר הראשון, לא בסגר השני, לא בסגר השלישי, אנחנו לא עומדים בקריטריונים של סך העסקים הקטנים והבינוניים אז בואו, לתת עוד מכה – זה מה שנקרא: כאן עוד לא כואב לי.

קרן אוחנה איוס: אני בעלים של גן ילדים פרטי, אמנם למזלי אני בירושלים אבל יש כאלה כמעט 10,000 מסגרות, ש-60% מהן נמצאות מנתניה ומטה.

קרן אוחנה איוס: חבר'ה, מי שלא מטפל בילדים, לא מטפל בדור העתיד.

קרן אוחנה איוס: ואומרים: הזורע לימים, קוצר לשנים.

קרן אוחנה איוס: זהו, אין לנו מאיפה - -

רועי כהן: צודקת.

קרן אוחנה איוס: - - אם המדינה לא תיקח את הסקטור הזה כענף ייחודי ותגיד: חינוך הוא חינוך ועסקים הם עסקים, הגן לא יכול להיפתח משעה 18 או 19 בערב ולפתוח עוד שולחנות על המדרכה ולקבל עוד לקוחות.

קרן אוחנה איוס: אנחנו לא יכולים לפתוח במוצאי-שבת או בחג.

קרן אוחנה איוס: אנחנו במספר לקוחות קבוע בפרק זמן קצוב, אנחנו לפני סוף שנה.

קרן אוחנה איוס: "צוק איתן" – השוואה לא מתאימה, זה היה בקיץ ואנחנו לא בקיץ, אנחנו נמצאים בשנת פעילות.

קרן אוחנה איוס: חזרנו לפעילות לפני חודש וחצי, הילדים עוד כולם עוד מתנדנדים בהסתגלות.

קרן אוחנה איוס: משרד העבודה והרווחה הוציא מסמך ממליץ – קחו שבעה ימי הסתגלות.

קרן אוחנה איוס: אתם יודעים מה קרה להורים שאמרו להם תבואו לשעה, שעתיים, שלוש?

קרן אוחנה איוס: הם יכולים עוד לקחת שבעה ימי חופשה ולהחזיר את הילדים בהדרגה כמו בספטמבר?

קרן אוחנה איוס: סליחה, ממש לא.

קרן אוחנה איוס: מישהו כאן מתבלבל.

אופיר כץ: טוב, תודה.

קרן אוחנה איוס: צריך לעשות הפרדה בהתנהלות הכלכלית.

קרן אוחנה איוס: אני קראתי את הטיוטה, את כל 23 העמודים של התקנות שיובאו לוועדה ביום שני – אף אחד מהם לא מטפל באופן סקטוריאלי במסגרות החינוך הפרטי במדינת ישראל.

קרן אוחנה איוס: חבר'ה, תרימו את הראש, הילדים על השולחן.

קרן אוחנה איוס: תודה.

אופיר כץ: תודה.

אופיר כץ: חברת הכנסת קטי שטרית, בבקשה.

קטי קטרין שטרית: אדוני היושב-ראש, משרד האוצר באמת עשה רבות למען המענקים וזה טוב, זה נהדר וזה סייע, ואני יודעת שבזכות המענקים הללו הרבה מאוד עסקים שרדו ונשארו.

קטי קטרין שטרית: אבל הגיעה הלחימה האחרונה שפגעה בהרבה מאוד מהעסקים.

קטי קטרין שטרית: כל מה שנאמר על עוטף עזה וכולי צודק ומובן מאליו, ומה שמובן מאליו צריך להיאמר עוד פעם ועוד פעם, אבל אני באמת רוצה להתייחס לאותם עסקים שהם לא בעוטף אלא בוא נאמר עד נתניה, את הגדרת את זה יפה.

קטי קטרין שטרית: אני לא יודעת, בוודאי אין פה מישהו שלא קיבל הודעת SMS יום לפני או ביום החתונה של אחד מהאנשים שזה בוטל.

קטי קטרין שטרית: אני שואלת את עצמי: ביטלו את החתונה, מה האולם עושה עם האוכל?

קטי קטרין שטרית: מה המסעדה עושה?

קטי קטרין שטרית: מה מופעי התרבות עושים עם הכרטיסים שנמכרו?

קטי קטרין שטרית: הם צריכים לפצות?

קטי קטרין שטרית: מישהו מכם חשב באמת אחרי תקופה כל-כך ארוכה שהוענקו כל-כך הרבה מענקים, מה עושים אותם בעלי עסקים שבאמת אמרו: איזה יופי, בואו נתחיל לעבוד.

קטי קטרין שטרית: אני יודעת שעל אותם אנשי עסקים שאמרו: נכון, הייתה תקופה מאוד-מאוד קשה, תקופת הקורונה, המענקים האלה החזיקו אותנו.

קטי קטרין שטרית: אבל באה הלחימה, בא המבצע האדיר הזה והפיל אותם שוב.

קטי קטרין שטרית: ואני אומרת לכם – אני דיברתי עם בעלי אולמות שפשוט קורסים ואומרים: הרי אתם צריכים להבין – הזוג שביטל, אין לנו מה להגיד על זה כי פיקוד העורף הטיל איסור לקיים את האירוע.

קטי קטרין שטרית: אנחנו צריכים למצוא להם תאריך אחר, אנחנו צריכים לשלם וכל האוכל הזה נזרק כי זה יום לפני.

קטי קטרין שטרית: גם אנחנו, עם הקניות היומיומיות שלנו, לא קונים באותו יום את מה שאנחנו צריכים לאכול.

קטי קטרין שטרית: המקרר מלא, המדפים מלאים והם זרקו את האוכל כי הם נשארו עם כל המלאי הזה.

קטי קטרין שטרית: יושב פה גם נציג לשכת רואי החשבון, שאני מאמינה שגם אתם נמצאים בבעיה, איך אתם מחשבים להם את כל החישובים האלה כדי לפנות אחר-כך למשרדים ולבקש את מה שמגיע.

קטי קטרין שטרית: אז אולי כדאי שתדבר - -

קריאה: אני מחכה שיתנו לי זכות דיבור.

קריאה: אני יכול לדבר?

אופיר כץ: כבר.

אופיר כץ: רויטל סיטון בן ארי, ראש מחלקת מיסוי התאחדות המלאכה והתעשייה, בבקשה.

בן ארי: גילוי נאות – אני גם רואת-חשבון ואני תושבת הדרום ומייצגת המון עסקים בדרום כך שהמבצעים הצבאיים הקודמים לא זרים לי, ואנחנו לצערנו הרב למודי מבצעים צבאיים.

בן ארי: אני באמת רוצה להודות לרשות המיסים, שבנושא המס הישיר עבדו ללא לאות אבל אני רוצה שתבינו שאנחנו מייצגים עסקים קטנים, והמבצע הזה פוגש אותנו אחרי שנה וחצי של קורונה, שהעסקים האלה כבר איבדו כל אמון וכל יכולת לממן את עצמם אחרי שנה וחצי שאולי החזירו להם השתתפות בהוצאות קבועות אבל ללא רווח כמובן, ואין להם יכולת לממן שום דבר.

בן ארי: ואני רוצה לדייק אתכם, ברשותכם – קראתי את התקנות שפורסמו היום ואני שמחה שהן לא סופיות.

בן ארי: אני רוצה לדייק אתכם על דברים ואני לא אחזור על דברים שנאמרו.

בן ארי: יש לנו כמה מסלולים ואני רוצה שנבין מה המשמעות: מסלול שכר מהווה החזר הוצאות.

בן ארי: אני, כמעסיק, כדי שאשלם לעובד שלי, אני צינור ואני לא מרוויח מזה.

בן ארי: אבל מה?

בן ארי: אני הולך לשלם לעובדים שלי ב-1.6.

בן ארי: מתי אני אקבל את הפיצוי?

בן ארי: רק עוד חודשיים אחרי.

בן ארי: זאת אומרת, שאני גם צריך לממן את התשלום הזה.

בן ארי: מאיפה יש לעסקים כסף לממן?

בן ארי: אם יש לי 10 עובדים, 20 עובדים, אתם יודעים בכמה כסף מדובר פה?

בן ארי: הרבה עובדים לא עבדו, פחדו להגיע אחרי לילות של אזעקות ללא שינה, גם במרכז וגם בדרום ויש את מסלול המחזורים.

בן ארי: למה זה קשור האחד לשני?

בן ארי: זה נורא פופוליסטי להגיד: שילמנו פיצויים מאוד-מאוד גדולים.

בן ארי: אנחנו צינור, מה אנחנו קשורים?

בן ארי: אתם רוצים לשלם לעובדים, אנחנו רוצים שתשלמו לעובדים, אין בעיה, אבל איפה אנחנו, כבעלי העסקים, אחרי שנה וחצי שאנחנו קורסים?

בן ארי: העסקים קורסים, ובעיקר מי?

בן ארי: העסקים הקטנים והבינוניים.

בן ארי: ממש ככה.

בן ארי: אז למה לבחור מסלול שכר או מסלול מחזורים?

בן ארי: אנחנו צינור, אנחנו מוכנים ורוצים לשלם לעובדים שלנו אבל איפה אנחנו, כבעלי העסקים?

בן ארי: אז ברשותכם – אשמח אם תתנו על זה את דעת.

בן ארי: דבר נוסף וחשוב – בתקנות יש הבדלים בין סוגי עוסקים – חד-חודשיים, דו-חודשיים.

בן ארי: אשמח אם תשוו בין החד-חודשיים לדו-חודשיים כי יש פה עוול מאוד-מאוד גדול.

בן ארי: החד-חודשיים – אנחנו יודעים שזה עסקים גדולים והדו-חודשיים זה עסקים קטנים, ושוב הם יפלו בין הכיסאות כי הדו-חודשיים ימדדו לפי מאי-יוני.

בן ארי: אנחנו יודעים שב-1 ביוני הולך לרדת התו הירוק והתו הסגול.

בן ארי: בעזרת השם, העסקים יתחילו להרוויח ולחזור לעבודה, ובאמת בעלי העסקים לא רוצים פיצוי, הם רוצים לחזור לעבוד ולהתפרנס בכבוד אבל מה יקרה לעסקים הקטנים שמדווחים דו-חודשי?

בן ארי: הם לא יהיו זכאים לפיצוי בכלל.

בן ארי: למה?

בן ארי: כי הכל ייבלע.

בן ארי: אז אם מודדים עוסקים חד-חודשיים, פטורים, עמותות, - - - באישור רואה-חשבון ויועץ מס – בבקשה לבדוק עסקים שהם דו-חודשיים שהם אותו דבר.

בן ארי: לא יכול להיות איפה ואיפה.

בן ארי: דבר נוסף, ברשותכם, ואני אזדרז: דובר פה על מסלול החקלאים.

בן ארי: במבצע "צוק איתן" היה מסלול מיוחד לחקלאים.

בן ארי: הייתה נוסחה נהדרת לחקלאים.

בן ארי: אין ספק שהחקלאים – וכתושבת הדרום אני אומרת לכם שיש נפילות בשטחים והם בדרך כלל מרוחקים מהמקום.

בן ארי: התאילנדים פוחדים לצאת לשטחים, זה לא אנושי.

בן ארי: היה מתווה מהמם שנתן פיצוי הולם לאובדן ההכנסות ולאובדן הסחורה של החקלאים ואפשר להשתמש בו ולא צריך להקשות על החיים.

בן ארי: אף אחד לא רוצה לגנוב, אף אחד לא רוצה לקבל פיצוי שלא מגיע לו, רק תעזור לנו להישאר עם הראש מעל פני המים.

בן ארי: דבר אחרון, ברשותכם – למיטב זכרוני, ההיגיון מאחורי הפיצוי 0-40 היה באמת ב"צוק איתן" כי רוב הנזק היה ב-0-40 וזה לא המצב כיום.

בן ארי: אנחנו "התלבשנו" על 0-40.

בן ארי: אני רוצה להגיד לך שגם עסקים בצפון נפגעו כפי שחברת הכנסת אמרה, שהרבה אנשים פחדו לנסוע בכבישים.

בן ארי: אפרופו דיברתם על שבועות – אם תדעו כמה ביטלו את כל חג שבועות – המון עסקים בכל רחבי הארץ.

בן ארי: אני פחדתי לנסוע בכבישים, שלא יקפצו עלי הפורעים.

בן ארי: פחד איימים.

בן ארי: נכנסתי לראות בנמל תל-אביב – שומם.

בן ארי: עסקים סגורים בכל מצב, אנשים פחדו לצאת מהבית.

בן ארי: אז מה זה משנה אם אני 0-40 או 0-80?

בן ארי: עסקים נפגעו פה, וזה אחרי תקופה של שנה וחצי שהם נחבטו בקורונה, ואני מטפלת בעניין הקורונה – הרבה עסקים לא קיבלו פיצויים כמו שצריך.

בן ארי: ולכן, אני באמת חושבת – תנו לעסקים אפשרות בחירה.

בן ארי: אתם רוצים את מענקי הקורונה?

בן ארי: אתם רוצים את מענקי "צוק איתן"?

בן ארי: כולה 10 ימים של מבצע.

בן ארי: כמו כן, לא לשכוח ולא להגיד שיש מענקי קורונה לשאר חלקי הארץ.

בן ארי: לא לשכוח – מענקי מאי-יוני זה מחצית מהפיצוי והוא לא מקובל עלינו בשום צורה.

בן ארי: אנחנו רוצים החזר שכר כדי שהעובדים היקרים שלנו לא יפגעו אבל אי אפשר כל הזמן לשכוח את בעל העסק.

בן ארי: די, לא יכולים להרים את הראש יותר.

בן ארי: תודה רבה.

אופיר כץ: תודה.

אופיר כץ: תכף נשמע התייחסות.

אופיר כץ: אריק קטורזה מלשכת רואי החשבון בישראל, בבקשה אדוני.

אריק קטורזה: שלום לכם.

אריק קטורזה: אני נציג לשכת רואי-החשבון, יו"ר לשכת רואי-החשבון של סניף באר-שבע והדרום.

אריק קטורזה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, חברים נכבדים, אני קראתי היום בחטף את התקנות, ואני חייב להגיד בכנות שהן לעג לרש.

אריק קטורזה: במקום להביא מוצר סופי ומוגמר הביאו פירות בוסר שצימקו אותם ופיזרו עליהם מלח.

אריק קטורזה: אני אתייחס כעת לעיקרי הנושאים שצריך היה לתת להם ביטוי ברמה של התקנות -

משה גפני: ראשית, אני לא מבין למה החריגו את חולון ואת ראשון, אלה מקומות שספגו לא מעט טילים ואני חושב שצריך להוסיף אותם.

משה גפני: צריך לקחת את המחוגה מחדש ולעשות מ-80-0 כמו שהיום יש מ-40-0.

משה גפני: עשו את זה עם מחוגה על 40 הק"מ הראשונים וצריך לקחת את המחוגה ולהרחיב אותה ל-80 ק"מ.

משה גפני: אני חושב שהתקנות היו צריכות להגדיר את האורכות להגשת הדוחות הכספיים.

משה גפני: צריך להבין שהלשכות המקצועיות לא יכולות לבוא כמו במצעד של מסכנים למנהל רשות המיסים, לערן יעקב ולשלמה אוחיון, ולהתחנן לקבל הכל להגשת דוחות מע"מ, מס הכנסה וביטוח לאומי.

משה גפני: זה צריך להיות מעוגן בתקנות.

משה גפני: חברים, אי אפשר שאנחנו נבוא ונקבל בחסד עוד יומיים ארכה.

משה גפני: הלשכות המקצועיות נותנות שירות לכל בעלי העסקים במדינת ישראל.

משה גפני: תודה רבה.

אריק קטורזה: ברשותך, עוד שני דברים - -

אופיר כץ: אני חייב לסיים את הדיון הזה.

אופיר כץ: בשבוע הבא ממשיכים.

אריק קטורזה: אני אסיים: הנושא של פיצוי שכר עבודה זה 370 שקלים.

אריק קטורזה: רבותי, זה לעג.

אריק קטורזה: אי אפשר לשלם 370 שקלים לעובד, כשאנחנו יודעים שיש עובדים בתחום של היי-טק או בתחומים אחרים, מהנדסים, שהשכר שלהם הוא מעל 1,000 שקלים בחודש, ואם אנחנו מדברים על עלות מעביד זה עוד כפול 1.3, ונותנים פיצוי של 370 שקלים.

אריק קטורזה: בדרך שלי היום מבאר-שבע לירושלים דיברתי עם כמה בעלי עסקים שאמרו: איך אנחנו יכולים לספוג כאלה הפסדים?

אריק קטורזה: אנחנו משלמים בחודש הבא 400,000 שקלים שכר עבודה, מהם אולי נקבל 100,000 שקלים.

אריק קטורזה: זאת אומרת, שאותו מעסיק סופג הפסד של 300,000 שקל.

אריק קטורזה: אתם מתארים לעצמכם איך אפשר לשרוד, במיוחד אחרי שנה שהיא שנה של הקורונה.

אריק קטורזה: ניתן ביטוי גם לנושא הזה של - - -

משה גפני: תודה רבה.

אריק קטורזה: בעניין המחזורים – צריך לתת ביטוי או 2019 או 2020 - -

משה גפני: זה 2019.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: מירי סביון בבקשה, לפני שאני מסכם.

משה גפני: אין לי הרבה מה לסכם בגלל שאני רוצה שיגיעו התקנות ותשמעו את מה שנאמר פה ותפעלו לפי זה.

משה גפני: בבקשה מירי.

מירי סביון: אני אשתדל להתייחס ואני מקווה שאתייחס לכל הנקודות שעלו: אז קודם כל, חשוב לציין שהתקנות שאנחנו מביאים, תקנות הוראות השעה, הן בנוסף לתקנות הקבועות שמיועדות ליישובים שנמצאים ב-0-7.

מירי סביון: כלומר, אנחנו מדברים פה על מסלולים נוספים וכל המסלולים שקיימים בתקנות הקבועות, כולל המסלול האדום שמאפשר פיצוי על נזק בלי איזה שהוא מסלול אליו.

מירי סביון: ברגע שהנזק מוכח גם בחקלאות, המסלולים האלה ממשיכים להתקיים לכל העסקים שנמצאים ב-0-7.

מירי סביון: מה שחשוב עוד לציין זה שעלה פה אחד הדוברים ודיבר על הנושא של אזור התעשייה הדרומי של העיר אשקלון – בתוך ההצעה הזאת גם הם, אזור התעשייה הדרומי, יהיו זכאים לבחור בין התקנות שאנחנו מציעים כאן לתקנות העיקריות.

מירי סביון: התקנות של 0-7 נותנות מענה מלא במגוון של מסלולים וגם בדיקה אמתית של הנזק.

מירי סביון: להערה של גדי – אני אומרת שוב שאנחנו נשמח לשמוע כי אני חושבת שאתה מכיר את אנשי קרן הפיצויים, ואם יש נושאים שצריך לבדוק באופן פרטני אז תמיד הדלת שלנו פתוחה, הטלפונים פתוחים ואנחנו ניתן את המענה.

גדי ירקוני: אני מציע שלפני שהתקנות יתפרסמו נדבר על הדבר שהעליתי – על פיצויים ל - -

אופיר כץ: תעדכן אותי אם אתם מדברים לפני זה.

ינון אזולאי: אבל כדאי שישבו גם עם העסקים והתעשיינים - - -

משה גפני: גדי, אם אתם לא מדברים אני רוצה שתגיד לי מראש, שנדע שנעשה...

משה גפני: בסדר, מירי אומרת שהיא רוצה שנדבר כמה יעלה אם אנחנו מרחיבים את זה ל-80 ק"מ.

גלעד קריב: אין עלויות.

גלעד קריב: הם לא יודעים.

ינון אזולאי: - - -

מירי סביון: מה שאמרתי לגבי העלויות זה שאנחנו נגיש יחד עם - -

משה גפני: רגע, את עונה לי אותו דבר מה שאת עונה להם?

משה גפני: רק שאני אדע.

משה גפני: כמה בערך אנחנו מדברים על העלות - -

מירי סביון: אני אומרת שוב: אנחנו מבקשים למסור את העלויות אם נספיק לפני סוף השבוע הזה בצורה מסודרת יחד עם התקנות, ונביא את העלויות בצורה מסודרת ונבחן את הדברים.

מירי סביון: חשבו לי לציין כי הדיון הזה לא מוקדש - -

משה גפני: השאלה הראשונה שתישאל כשתביאו את התקנות, אם לא תביאו את זה עד 80 ק"מ – כמה יעלה עד 80 ק"מ?

משה גפני: זאת השאלה הראשונה שתישאל.

מירי סביון: אנחנו נביא לדיונים גם את העלויות עצמן וגם לגבי ההרחבה - -

אופיר כץ: לפי פילוחים, הרב גפני, שזה יהיה בנפרד.

משה גפני: כן, בבקשה.

מירי סביון: הדיון הזה לא מוקדש לנזק הישיר אבל כן חשוב לי שנבין את סדרי הגודל – ביחס ל"צוק איתן", שכל הזמן דיברו על יותר מ-50 ימים ועכשיו אנחנו נמצאים ב-10 ימים, אבל מבחינת הנזקים הישירים לדוגמה, ב"צוק איתן" היו לנו הרבה – 4,600 נזקים ישירים ועכשיו, נכון להיום, במבצע הקצר הזה אנחנו מאוד מתקרבים ל-6,000 נזקים ישירים ששוב, זה רק - -

משה גפני: פי שלוש?

מירי סביון: לא, מ-4,600 ל-6,000.

גלעד קריב: כולל הערים המעורבות?

מירי סביון: כולל הערים המעורבות.

מירי סביון: אני אומרת שוב, צריך להשוות פה בין מבצע שהיה מאוד ארוך, אירוע של יותר מ-50 ימים, לאירוע קצר אבל בנזקים הישירים אנחנו נמצאים במספרים מוחלטים ביותר, ויש פה משמעויות.

מירי סביון: אנחנו נביא את התמחורים ואת העלויות כמו שצריך.

מירי סביון: לגבי נושאים נוספים שעלו – אני אשתדל להשיב: המסלולים המוצגים הם מסלולים תחליפיים אחד לשני מכיוון שלדוגמה, מי שמקבל מסלול מחזורי, מקבל את כל הפיצוי על ירידת המחזורים שלו כולל רכיב ההוצאות הקבועות, כולל רכיב הרווח שהוא הפסיד, ולכן מסלול השכר הוא מסלול חילופי ולא צריך גם וגם אלא להיפך, את מסלול השכר נותנים למי שלא רואים ירידה במחזורים אבל כן צריך פיצוי על השכר, ולכן המסלולים האלה חילופיים ובוודאי לא יכולים לבוא ביחד.

מירי סביון: החד-חודשי והדו-חודשי זה בהתאם לדיווחי מע"מ שמוגשים כדי שניתן יהיה באמת לבדוק את הדיווחים ולהתייחס אליהם.

מירי סביון: עלתה שאלה והשוואה של ירידת המחזורים – אנחנו בוודאי נתייחס לשנת 2019, שהייתה שנה נורמלית ולא לשנת 2020 שהייתה שנה מאוד קשה - -

קריאה: ומי שפתח באותה שנה?

מירי סביון: יש הנחיות מיוחדות בתוך התקנות לגבי עסקים חדשים שנפתחו בהתאם לתקופות, אז כמובן עסק שנפתח בשנת 2020 – כמובן שאנחנו - -

רועי כהן: אבל כרגע זה 50% פיצוי.

גלעד קריב: אבל תשקלו להגדיל את זה לאור המבצע?

גלעד קריב: כרגע הפיצוי הוא 50%.

מירי סביון: אתה מדבר על הקורונה עכשיו?

גלעד קריב: כן, את דיברת עכשיו על הקורונה.

מירי סביון: לא, אני לא דיברתי על הקורונה, אנחנו לא שם.

מירי סביון: אני חושבת שאלה הנושאים העיקריים שעלו.

ינון אזולאי: אני שאלתי כמה תקציב יש בקרן הפיצויים הזאת?

מירי סביון: סדר גודל של 15 מיליארד.

ינון אזולאי: וגם לגבי הגנים הפרטיים והעמותות – יש הבדל והיא הציגה את זה בצורה נפלאה, ויש את העמותות, שהן בכלל לא זכאים לכלום אבל מצד שני, משלמים לעובדים שלהם.

ינון אזולאי: כשאני אומר עמותות, אני מתכוון לעמותות שפתחו גנים ומעונות ומשלמים לעובדים ולא יכולים...

מירי סביון: לרשות אסור להזרים - - -

נירה שפק: סליחה, גם לא ענית לשאלות שלי.

ינון אזולאי: מירי, הדבר האחרון הנוסף זה לגבי נזקים עקיפים בערים המעורבות – האם אתם נותנים על זה את הדעת?

מירי סביון: אז אמרנו שכרגע הנזק העקיף ב-0-40 בגין נזקי מלחמה - -

ינון אזולאי: לא, זה משהו אחר.

ינון אזולאי: בערים המעורבות זה לא כתוצאה מירי הטילים.

ינון אזולאי: ירי הטילים בסופו של דבר היה נזק ישיר שהגיע לנזק עקיף.

ינון אזולאי: פה נזק הטילים לא הגיע אלא הייתה אלימות באותה תקופה, שזה לא קשור ל-0-40 כי אז תגידי לי שעכו לא בתוך ה-80, זה ב-250.

ינון אזולאי: זה לא נכון.

ינון אזולאי: גם אם את מאריכה את זה ל-80 עכו לא תהיה בפנים.

ינון אזולאי: לכן, צריכים לתת לערים המעורבות בתקנות ולעשות משהו מיוחד עבורן.

ינון אזולאי: חד וחלק עבור נזק עקיף לערים המעורבות.

קריאה: האם יש השלכות רוחב גדולות להצעה הזאת?

ינון אזולאי: זה לא מעניין...

משה גפני: גברתי ואדוני, אנחנו מבקשים למצוא פתרון לערים המעורבות.

משה גפני: הערים המעורבות שאנחנו מדברים עליהן הן מעל 40 ק"מ.

משה גפני: יש פה כמה שלבים: יש בכלל את ההגדלה של השכר בישובים כאלה מעל 40 ק"מ - -

ינון אזולאי: - - -

משה גפני: אתה לא שמעת מה שאני אומר, עצרת אותי באמצע – יש מעל 40 ק"מ, שזה סיפור בפני עצמו ואמרתי שלפחות תבואו עם איזו הצעה לגבי הנושא הזה, שאנחנו מדברים מיד אחרי הקורונה וכל מה שנלווה לעניין.

משה גפני: דיברנו על זה, תבואו עם הצעה בעניין.

משה גפני: יש דבר שהוא סוגיה שונה שלא הייתה עד היום בכלל – זה הנושא של הערים המעורבות ובכלל לא משנה המרחק.

משה גפני: זו יכולה להיות עכו וזו יכולה להיות יפו וזו יכולה להיות חיפה ולוד.

משה גפני: צריך לעניין הזה פתרון.

משה גפני: אנחנו לא נוכל לאשר כאן תקנות אם הערים המעורבות, שההורים והמשפחות לא היו בעבודה, לא שלחו את הילדים לבית הספר – זה לא היה ירי טילים, זה לא היה ירי רקטות, היה מדובר על דבר אחר לחלוטין שלא היה קודם.

משה גפני: מדינה לא יכולה להרשות לעצמה את הדבר הזה וזה לא קשור בכלל לכל מה שדיברנו.

משה גפני: אנחנו במקרה מדברים על זה באותו זמן אבל זה משהו אחר, ואתם צריכים למצוא לעניין הזה פתרון ולא תתחמקו מזה מכיוון שאנחנו לא נאפשר.

משה גפני: כל עוד אין ועדות בכנסת, יש רק את ועדת הכספים – קחו את זה בחשבון שכולם יהיו פה.

משה גפני: לא תוכלו לחמוק מזה.

משה גפני: לפעמים אני נמצא לבד או עם עוד אחד או שניים...

ינון אזולאי: אני אף פעם לא משאיר אותך לבד.

משה גפני: אני מדבר ברצינות – צריך לעניין הזה למצוא פתרון.

משה גפני: אי אפשר להשאיר עיר כמו לוד למשל, ולהגיד שזה מעל 40 ק"מ ושלום על ישראל.

משה גפני: לא נסכים לדבר הזה.

משה גפני: תמצאו פתרון יצירתי או לא יצירתי אבל תמצאו פתרון.

משה גפני: זה חייב להיות בתקנות האלה.

ינון אזולאי: היא לא ענתה לגבי העמותות והגנים.

אופיר כץ: אבל בערים המעורבות הדגש צריך להיות על השכר לאותם הורים שנשארו לשמור על הילדים.

משה גפני: מירי, בבקשה.

מירי סביון: אז כרגע בתוך התקנות גם המלכ"רים יכולים להיכלל, אם הם נכנסים לתוך ההגדרות של הזכאים בתוך ה-0-40 – גם להם - -

ינון אזולאי: תסבירי לי את ההגדרה, אני קראתי אותה.

ינון אזולאי: אני שואל אותך שאלה - -

שגית אפיק: רגע, זה שונה מהתקנות שהיו בפעמים הקודמות אבל זה אותו מודל.

שגית אפיק: פעמים הקודמות מלכ"רים קיבלו או לא קיבלו?

קריאות: לא, לא.

ינון אזולאי: גני ילדים ומעונות לא קיבלו.

מירי סביון: שהיו להם חלק מההכנסות במאי?

קריאות: - - -

מירי סביון: אז יש מלכ"רים שכן ויש מלכ"רים שלא.

קריאות: - - -

מירי סביון: בסדר, אז חלק מקבלים וחלק לא.

גלעד קריב: אבל זה כמעט ל ייאמן מה האבחנה בין עמותה לבין מוסד שהוא לכוונת רווח לצורך העניין הזה.

גלעד קריב: אנשים לא מתפרנסים שם?

גלעד קריב: - - - מס מעסיקים שלא נותנים לאף אחד - -

משה גפני: נכון, זאת שאלה נכונה.

משה גפני: רבותי, אני מבקש תשובות לשאלות האלה.

משה גפני: אני מבקש שכשעושים את התקנות, לפני שהוצאתם את זה – אמרו לי שהוצאתם את זה לציבור – אני מבקש שתיקחו את הדברים בחשבון.

משה גפני: אני לא רוצה שתקשו עלי פה בניהול הישיבה בשבוע הבא.

משה גפני: אני לא אוכל להעביר תקנות שיהיו מודל של הפעם הקודמת כשיש פה דברים חדשים, וצריך לקחת את הדברים האלה בחשבון.

משה גפני: תמצאו פתרונות.

נירה שפק: על שלושת השאלות ששאלתי לא קיבלתי תשובה – לא התייחסות ליום שאחרי, להכניס אותו פנימה מבחינת המוסדות שלא יכלו - -

משה גפני: טוב.

משה גפני: מה הדבר השני?

נירה שפק: הדבר השני הוא כל הנושא של המשכורות, מה שאמרתי, ושל אלה שמחוץ ובפנים – קיבלנו תשובה עמומה.

משה גפני: את יכולה להוסיף על זה משהו, מירי?

מירי סביון: התשובה לגבי הנושא של המשכורות – כמו שאמרתי, תשלום המשכורות זה מערכת היחסים בין העובדים למעסיקים אבל בתוך התקנות, כדי שמעסיק יהיה זכאי לקבל את המענקים, זה מותנה בזה שהוא שילם את השכר לעובדים.

משה גפני: כן, ברור.

משה גפני: השאלה השלישית?

נירה שפק: דיברתי על העובדים מחוץ ובפנים, מעבר ל-40 ובתוך ה-40 - -

משה גפני: את זה נראה בשבוע הבא.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: אני מודה על הדיון הזה ואני מבקש שתיקחו את זה בחשבון, שאנחנו רוצים את התקנות כמה שיותר מהר.

משה גפני: אנחנו נטפל בעניין הזה ואני מבקש לקחת את הנתונים או את השאלות וההערות שהיו כאן – אני מבקש שתיקחו את זה בחשבון בתקנות שאתם מביאים.

משה גפני: תודה רבה לכם.

משה גפני: הישיבה נעולה.