ועדת החוץ והביטחון, כנסת 24, פרוטוקול מספר 9, 2021-05-20 10:00

אורנה ברביבאי: בוקר טוב.

אורנה ברביבאי: ועדת החוץ והביטחון החליטה להגיע לכאן, לשדרות, הבוקר, ביום ה-11 למבצע "שומר החומות", משום שחוץ מההיבט הביטחוני, שלא לומר, נגיד, החשאי של תוכניות הפעולה של צה"ל, של כוחות הביטחון ושל הדרג המדיני, יש פה מערך שלם שצריך לטפל בו בזמן אמת.

אורנה ברביבאי: או אפשר היה להגיד: השיח האזרחי של הפרלמנט יכול להמתין עד שוך הקרבות ואחר כך לדבר.

אורנה ברביבאי: אני חושבת שמי שיוצא למבצע בסדר גודל כזה – ולא משנה מהן הנסיבות, עוד נדבר על זה בהמשך – צריך כל הזמן לדבר עם הציבור.

אורנה ברביבאי: וצריך להיות קשוב לצרכים שעולים כל יום כל היום.

אורנה ברביבאי: עכשיו, תראו, פה נמצאים גם ראשי הרשויות וגם חברי כנסת רבים שהגיעו.

אורנה ברביבאי: והשיח, תיאורטית, יכול להיות שיח פוליטי.

אורנה ברביבאי: אני חושבת שלמרות שאנחנו אנשים פוליטיים, כל אחד מייצג משהו באג'נדה – זה לא סוד, אנחנו מגיעים מעולמות תוכן כאלה ואחרים – אני חושבת שהשיח הבוקר לא צריך לגעת באג'נדה הפוליטית, אלא יותר בזיהוי הצורך של אזרחי מדינה בביטחון.

אורנה ברביבאי: וכשאנחנו רוצים לספק ביטחון, מה המשמעות בהקשר של מיגון, בהיבטים האזרחיים, בתחושת הביטחון שאולי מדוברת פחות, ובמה אנחנו כפרלמנט יכולים לעשות.

אורנה ברביבאי: אופי הדיאלוג יהיה כזה שאנחנו נקשיב.

אורנה ברביבאי: בוודאי הח"כים יתייחסו ואחר כך – לטקו פה לימיני יסדר את רשימת ההתייחסויות – יש פה אנשים רבים שרוצים לדבר.

אורנה ברביבאי: ואני אומרת ברמה החברית שכל אחד יגזור על עצמו לדבר בעיקרי הדברים כדי שאפשר יהיה שכולם יתייחסו.

אורנה ברביבאי: בשעה 12:00 יסתיים הדיון כי אנחנו צריכים להמשיך מכאן הלאה.

אורנה ברביבאי: אני רוצה להודות בשבחה של האכסניה, דוידי, תודה על הנוכחות כאן.

אורנה ברביבאי: אמרתי לך, השבוע סימסתי לך כששמעתי את נריה המרשימה, בתך, על האמירה כל כך כנה ועניינית על הצורך של צעירה בתחושת ביטחון לא רק בימי מבצע, אלא בכלל לאורך שגרת החיים המופרת באופן תדיר.

אורנה ברביבאי: ואני חושבת שהיא ביטאה את הקול של תושבי האזור ושל העוטף בכלל.

אורנה ברביבאי: אגב, בהינתן שיש אזעקה, אנחנו ישובים כאן.

אורנה ברביבאי: אנחנו יכולים להמשיך משום שהמקום ממוגן.

אורנה ברביבאי: בכוונה בחרנו פה כדי לאפשר לנו את הדיון באופן גם בטוח וגם שתהיה רציפות בדיון.

תומר גלאם: אם הייתם באים לאשקלון, הייתם צריכים לקום תוך כדי.

אורנה ברביבאי: אנחנו הבנו שאשקלון חוטפת, תומר.

אורנה ברביבאי: היינו אצלך שם.

תומר גלאם: לא.

תומר גלאם: היא לא ממוגנת.

אורנה ברביבאי: כן.

אורנה ברביבאי: לא ממוגנת.

אורנה ברביבאי: בואו נתחיל.

אורנה ברביבאי: אני אתחיל עם ראשי הרשויות.

אורנה ברביבאי: דוידי, בבקשה.

קריאה: רק תגידי שהדיון פתוח לפני שנתחיל.

אורנה ברביבאי: רק לפרוטוקול, הדיון כמובן פתוח.

אורנה ברביבאי: יש פה אזרחים שבאו להגיד את דעתם.

אורנה ברביבאי: ואנחנו גם נאפשר להם להביע עמדה.

אורנה ברביבאי: בבקשה, דוידי.

אלון דוידי: בוקר טוב לכולם, לכל נציגי סיעות הכנסת.

אלון דוידי: אורנה, האמת היא שאני התרגשתי מה-SMS שלך בתחילת השבוע באמת כשהבת שלי דיברה.

אלון דוידי: ראיתי גם את כל הנושאים שהובאו פה לדיון.

אלון דוידי: אני חושב שבאמת גם זה הזמן באמת לדבר גם – נמצא פה תומר לידי – על כל הנושא הזה של מיגון, מיגון בתי תושבים שבעה קילומטר פלוס, מה שנקרא, והלאה.

אלון דוידי: כמובן מוסדות ציבור.

אלון דוידי: אין ספק שאנחנו פה בעוטף מבחינת כל הנושא הזה של המיגון מדברים על כך שיש פה מיגון.

אלון דוידי: זה נכון.

אלון דוידי: המדינה באמת בשדרות ובעוטף עזה, בלחץ מאוד גדול שלנו, אז בזמנו, אני גם כתושב, פעלנו לכך שבאמת בתי הספר יהיו ממוגנים, מבני הציבור יהיו ממוגנים, יהיה מיגון בכל בית.

אלון דוידי: אין ספק שזה נותן תחושה של ביטחון.

אלון דוידי: אבל אני חושב שכל הנושאים האלה מאוד מאוד חשובים, אבל דווקא בגלל שהוועדה הזו היא ועדת החוץ והביטחון, אז אני חושב שחשוב מאוד – והייתי מאוד מאוד שמח, אני חושב שאני מייצג פה את דעת כל ראשי המועצות וגם התושבים, כי אני חושב שיש קונסנזוס מושלם בשני נושאים: א', שלא יתבלבלו, אנחנו עם כל הכאב שלנו כתושבים, ואנחנו רק אתמול נכחנו בחמש זירות בעיר שדרות, ואתה פוגש מפנה פצועים ואתה פוגש אנשים שבאמת הבית שלהם, הבסיס שלהם, הראשוני, נפגע מהרקטות ואתה רואה איך לאנשים חרב עולמם וכמובן, לצערנו, כל נושא ההרוגים.

אלון דוידי: אנחנו חווינו גם בשבוע שעבר רצח - - -

קריאה: צריך לקרוא לזה רצח.

אלון דוידי: צריך לקרוא לזה רצח, זה לא הרוג, זה לא נפטר, אלה אנשים שנרצחים בגלל שהם גרים במדינת ישראל והחמאס בוחר לירות על חפים מפשע, על אנשים שחיים פה ורוצים לחיות כמו אזרחים.

אלון דוידי: אז באמת איבדנו את עידו היקר בן החמש, ילד מקסים.

אלון דוידי: הייתי גם עם המשפחה שלו.

אלון דוידי: אני חושב שזה הדבר, שורש העניין, שנצא עם אמירה.

אלון דוידי: אנחנו גם, דרך אגב, אני לא יודע אם חלוקים, ראשי המועצות, לגבי מה פתרונות אחר כך, האם הסדרה, האם פרויקטים כלכליים, האם להוציא את החמאס ולהביא מישהו אחר.

אלון דוידי: אנחנו מניחים את זה כרגע בצד.

אלון דוידי: חשוב, זה דיון מאוד מאוד חשוב.

אלון דוידי: גם אנחנו עוסקים בזה.

אלון דוידי: בלי שום קשר וכמו שאמרת, ואני מאוד מכבד את מה שאמרת, זה לא ימין, לא שמאל, לא משנה מאיזו זירה אתה מגיע.

אלון דוידי: הדבר החשוב הוא שאנחנו קודם כול ממשיכים לתת גיבוי לצה"ל ולכל הנהגת מדינת ישראל: אם צריך להמשיך, תמשיכו.

אלון דוידי: אנחנו פה.

אלון דוידי: זה קשה לנו, אבל אנחנו נותנים לכם את כל הגיבוי לעשות את מה שצריך.

אלון דוידי: הדבר השני, וצריך לדעת, הוא שלמרות שהמבצע זה קרוי "שומר החומות", אבל המבצע הזה היה יכול להיות גם לפני חודש, היה יכול להיות לפני שנה, היה יכול להיות לפני שנתיים.

אלון דוידי: ואני חושב שמדיניות ההכלה של מדינת, יכול להיות שהיא טובה לחלק מאזרחי ישראל, יכול להיות שהיא טובה גם לחלק מהאתגרים האחרים של מדינת ישראל כלפי מדינות אויב אחרות, אבל מדיניות ההכלה הזו, שנותנים לארגון טרור חסינות ולא פוגעים בו ולא הורגים מחבלים ולא פוגעים בתשתיות שלהם ולא פוגעים בשכונות העושר שלהם שם, ולמעשה לא מכניסים את ההנהגה שלהם ליום-יום של פחד – וזה נעשה מ-2014, אנחנו היום ב-2021, אנחנו מדברים על למעלה משבע שנים – היא טעות.

אלון דוידי: היא טעות גמורה.

אלון דוידי: יש גם עוד טעות חמורה ביותר של מדינת ישראל ושל הנהגת מדינת ישראל, וזו ההבחנה הברורה בין ירי לעוטף לירי למקומות אחרים.

אלון דוידי: מי שלוקח ואומר שאם הוא מכיל ירי על ילד בשדרות ובכפר עזה ובסעד ובעלומים ובאשכול ובאשקלון ובנתיבות ובמקומות אחרים, שלא יתפלא, שלא יתפלא, שבסוף הוא יקבל טרור בתוך בית.

אלון דוידי: ואני אומר, רוב האוכלוסייה הם אנשים טובים, ולא משנה מאיזה מוצא הם או מה הם, אבל מה שקורה בנגב ומה שקורה במקומות אחרים, הטרור הזה, הוא השלכה ברורה למדיניות ההכלה הזאת.

אלון דוידי: ולכן אני חושב שבדבר הזה אנחנו כולנו שותפים, שצריך להכות בחמאס, צריך לפגוע בחמאס ובג'יהאד, לפגוע בתשתיות שלהם.

אלון דוידי: וזה הדבר החשוב ביותר, מכיוון שכמו שאמרתי, המבצע הזה היה יכול להיות עוד חודש ועוד חודשיים או לפני שנתיים.

אלון דוידי: אנחנו שמענו, כולנו – היינו שם גם עם ראש הממשלה וגם עם הרמטכ"ל וגם עם שר הביטחון.

אלון דוידי: ראש הממשלה אמר בצורה ברורה, ואנחנו מבקשים, אני מבקש, אני לא יודע, אולי חבריי לא יגידו את זה, אבל אני מבקש שתצא מפה אמירה ברורה כלפי – לא שאנחנו צריכים את זה, אמיתי; אנחנו פה, אתם יכולים לצאת לשדרות, להסתובב.

אלון דוידי: רק אתמול קיבלנו מסמך שבשדרות כבר – ירון, כמה?

קריאה: 31,000.

אלון דוידי: 31,000.

אלון דוידי: ומאז צוק איתן אנחנו עם למעלה מ-10,000-9,000 תושבים חדשים.

אלון דוידי: בונים פה אלפי יחידות דיור.

אלון דוידי: מעניקים פה חינוך מצוין.

אלון דוידי: מעניקים פה חיי קהילה וחוסן שלא תמצאו בשום מקום אחר במדינת ישראל, ואני אומר גם בשדרות וגם בכלל העוטף.

אלון דוידי: אבל חייבת לצאת אמירה ברורה: דין שדרות כדין תל אביב.

אלון דוידי: דין ירושלים כדין שער הנגב, אשכול ואשקלון.

אלון דוידי: ואנחנו חייבים, וחייבת לצאת אמירה.

אלון דוידי: איך אמרת?

אלון דוידי: לא ימין ושמאל, כל אזרחי המדינה, בלי שום קשר לאיזה פתרון אתה מאמין, אם מישהו מרים יד עליהם ואם מישהו מנסה לפגוע ולנסות להרוג אותנו, מדינת ישראל צריכה לקום עליו ללא סבלנות, ללא הכלה, ללא הבנה של צרכים אחרים.

אלון דוידי: אנחנו עסוקים בהרבה-הרבה פעמים - - -

אורנה ברביבאי: דוידי, לסיום.

אורנה ברביבאי: כן.

אלון דוידי: לא, אני אגיד לך.

אלון דוידי: וזה בדיוק העניין, כי אני ראיתי את כל הדיונים.

אלון דוידי: אני אומר, כדרך אגב, לתומר, חבר טוב שלי, שאמר שניפתח אצלו מרכז חוסן.

אלון דוידי: אתה זוכר, התקשרתי אליך, ומה אמרתי לך?

אלון דוידי: אמרתי לך: זה היום הכי עצוב של אשקלון; זה היום הכי עצוב של אשקלון.

אלון דוידי: כי מתי ששמים כיפת ברזל, ומתי ששמים מרכזי חוסן, ומתי שאתם ממגנים, זה אומר שהמדינה אומרת לך: זה חשוב.

אלון דוידי: אבל המדינה ממשיכה הלאה.

אלון דוידי: זה חשוב לנו.

אלון דוידי: ואתם באמת אנשים מכובדים, ואני מכיר את כולכם.

אלון דוידי: אנשים שהם באמת אנשי ציבור.

אלון דוידי: חשוב שתצא פה אמירה ברורה וקריאה לממשלת ישראל, ולא משנה מי ראש הממשלה ושר הביטחון, ולא משנה מה המרכיבים: אסור שמדינת ישראל תאפשר כל סוג של טרור שבא מעזה ושלא תבדיל בין דם לדם.

אורנה ברביבאי: אתה ברור.

אורנה ברביבאי: אלון, תודה.

אורנה ברביבאי: תומר, בבקשה.

תומר גלאם: טוב, חברים, קודם כול, אני רוצה מילה על האכסניה.

תומר גלאם: ראש העיר, אלון דוידי, תודה רבה על האירוח.

תומר גלאם: חברי הכנסת, חבריי ראשי הרשויות, ראשי המועצות, כל מי שנמצא, האמת היא שאני אדבר בקצרה ואני אהיה די ברור.

תומר גלאם: אנחנו באשקלון כ-161,000 תושבים.

תומר גלאם: ל-25% מכלל האוכלוסייה אין מיגון אפילו בסיסי.

תומר גלאם: זה אומר 40,000 איש, 40,000 תושבים, הם לא ללא מיגון.

תומר גלאם: העיר אשקלון, לצערנו, בשנתיים האחרונות, בשלוש השנים האחרונות, היא העיר מטווחת במדינת ישראל.

תומר גלאם: תכף אני אומר פה – אני לא צריך כלום מהממשלה; אני לא צריך שום דבר.

תומר גלאם: אבל אם הממשלה והמדינה החליטו שזו המציאות של חיינו, הם צריכים לתת את הכלים כדי להתמודד.

תומר גלאם: אני יודע לנהל את העיר שלי.

תומר גלאם: אני מצטיין ברווחה.

תומר גלאם: אני מצטיין בחינוך, בתרבות, בפיתוח.

תומר גלאם: אנחנו עושים את זה על הצד הטוב ביותר.

תומר גלאם: אבל לא יכול להיות מצב שהמדינה לא תמגן בעלות של 1.4 מיליארד שקלים.

תומר גלאם: ואני נפגשתי גם עם ראש הממשלה ואמרתי לו.

תומר גלאם: בסופו של דבר, אנחנו יודעים שאפשר לעשות את זה בשלבים.

תומר גלאם: קודם כול, במיידי שיקדמו, שייתנו החלטת הממשלה.

תומר גלאם: אין זמן לחכות יותר.

תומר גלאם: אין זמן לוועדות, אין זמן לשמוע את כל הדיבורים ההולכים וחוזרים, מחילה מכבודכם.

תומר גלאם: אנחנו כבר עשרים שנה ללא פתרון בסיסי, ללא מענה בסיסי.

תומר גלאם: עכשיו, אם - - - במיידי עם 450 מיליון שקל למקומות שלא רק שאין ייתכנות כלכלית, שאנחנו יודעים שהמצב הסוציו-אקונומי נמוך, שלא תהיה ייתכנות כלכלית להתחדשות עירונית, שיעבירו את זה בהחלטת ממשלה במיידי.

תומר גלאם: וגם החוסן הכלכלי, העיר אשקלון לא שונה משום עיר או משום מועצה ברמת החוסן הכלכלי.

תומר גלאם: ואם אחרים מקבלים, גם לי צריך לתת.

תומר גלאם: אבל אנחנו יודעים שזה צריך להיות בחקיקה.

תומר גלאם: אבל יש תקנה.

תומר גלאם: במשרד הפנים יכולים לעשות תקנה של הנחה בארנונה של עד 40%, שעלות שלה היא בסך הכול 202 מיליון שקלים, ולתת להם לפחות את ההטבות המגיעות להם.

תומר גלאם: שלא לדבר על זה שהעיר והתושבים, אני חייב לומר לכם, הם הראשונים – שאני רוצה להודות להם, לתושבים שלי – בזה שלא מתרעמים, בזה שמפגינים חוסן ברמת הלאומית.

תומר גלאם: כן - - - עם כל המשבר שנמצאים בו, עם כל המשבר שנמצאים בו, הם תומכים במדינת ישראל, בצבא הגנה לישראל, ובכל הגורמים שעושים הכול כדי להחזיר את השקט לקדמותו.

תומר גלאם: אם אתם חושבים, וכל החברים שיושבים פה, שזה לא יחזור, זה יחזור.

תומר גלאם: יהיו עוד סבבים.

תומר גלאם: ייהרגו לנו עוד אנשים - - -.

תומר גלאם: דיברת על מרכז החוסן, מרכז החוסן סוף סוף נותן מענה לאותם ילדות וילדים, שילדים ברוחב העוטף ובשדרות מכירים, שלא היה להם לאן לצאת.

תומר גלאם: ילדים פה גדלים במציאות בלתי נתפסת, בלתי נתפסת.

תומר גלאם: נכון שהייתי מעדיף ורוצה, אם זה היה תלוי בי, לגדוע את החמאס באיבו ולמוטט כל ארגון טרור כזה או אחר.

תומר גלאם: אבל, מה לעשות, זה לא יקרה.

תומר גלאם: זה לא יקרה כי ההנהגה ובנסיבות כאלה ברמה הבין-לאומית, ברמה המדינית, זה לא יכול לבוא לידי ביטוי.

תומר גלאם: זה עצוב מה שאני אומר, אבל זו האמת.

תומר גלאם: ועם האמת צריך להתמודד.

תומר גלאם: היו משפטים חזקים שלמדנו - - - זכרו לברכה: עדיף להתמודד עם הבעיה מאשר לחיות איתה.

תומר גלאם: אז בואו לעזור לנו להתמודד עם הבעיה.

תומר גלאם: זה מה שאנחנו צריכים בעיר.

תומר גלאם: תודה רבה.

תמיר עידאן: שלום ובוקר טוב לכולם.

תמיר עידאן: תודה שהגעתם לכאן, אלינו, כדי שנוכל להשמיע את הדברים.

תמיר עידאן: אני רוצה, לפני שאני פותח, קודם כול, להצדיע לתושבים שחיים פה, באמת, על החוסן, שמאפשרים לנו לנהל את זה ולצבא לתת את רוח הגבית לעשות את הדברים.

תמיר עידאן: אנחנו, חבריי, אמרנו לכל מי שצריך, שאנחנו יודעים לתת את הרוח הגבית כמה שצריך.

תמיר עידאן: אנחנו מבינים כבר שיום אחרי כנראה לחמאס ולג'יהאד יהיו מפסיק טילים לירות עלינו, ויש את המקרה ויום שאחרי.

תמיר עידאן: וכשאני שומע השבוע את דובר צה"ל ועוד כמה אנשים, פרשנים בטלוויזיה לא מעניינים אותי.

תמיר עידאן: אתמול היה בערוץ 2 איזשהו פרשן שאמר: בינתיים יש ירי על אשקלון ועל העוטף, אני מקווה שיישאר ככה.

תמיר עידאן: אז כנראה - - -.

תמיר עידאן: כולם ישבו שם וחייכו.

תמיר עידאן: כשאני שומע את דובר צה"ל אומר שאחת המטרות, אולי המטרה, ההישג הנדרש הוא שיחשבו חמש מאות פעם לפני שיורים לירושלים, אז אותנו זה מעציב.

תמיר עידאן: - - - אני יודע שיש כאלה שככה חושבים.

תמיר עידאן: אז לפחות אל תגיד את זה, ואז זה לא יכאב.

תמיר עידאן: אבל אנחנו מצפים, כמו שאמרנו את זה לראש הממשלה, שהמצב ישתנה.

תמיר עידאן: אנחנו לא מצפים שאחרי כל ירי נחליט שנצא למבצע צבאי ושיהיה תג מחיר.

תמיר עידאן: ואני אומר שזה, שצריך - - - .

תמיר עידאן: אם ידעו על כל ירי אנחנו מורידים בניין בעזה, אז יחשבו שש פעמים.

תמיר עידאן: אני לא מאמין שזה יקרה, אבל אני מקווה שבעניין הזה אתבדה.

תמיר עידאן: מה שאנחנו מבקשים, חבריי אמרו את זה, ואני אגיד את זה פה, בשולחן הזה, בצורה הכי ברורה –האמירה שצריכה לצאת מהחדר הזה, אם באמת החמאס הוכה ומורתע ומגיע על ברכיים ומתחנן על נפשו: תחזירו את הילדים הביתה.

תמיר עידאן: תחזירו אותם.

תמיר עידאן: (מחיאות כפיים) לא תהיה עוד הזדמנות כל כך טובה, אם באמת הם כל כך פגועים וכל כך מתחננים על נפשם שתהיה פה הפסקת אש.

תמיר עידאן: אז אנחנו באמת מבקשים שכל מי שיש לו יד בדבר הזה – תראו את המשפחות כל יום שישי - - - תסתכלו להם בעיניים.

תמיר עידאן: צריכים גם להסתכל - - -

קריאה: גם את השבויים האחרים.

תמיר עידאן: כמובן, גם את השבויים, כמובן.

תמיר עידאן: ומסתכלים בעיניים גם של החיילים החדשים שמתגייסים מחר בבוקר, צריכים להגיד להם בצורה ישירה: אנחנו כאן; אנחנו נחזיר אתכם תמיד, לא משנה באיזה מצב.

תמיר עידאן: דבר נוסף, אני אשתדל באמת לקצר, דיבר ראש עיריית אשקלון מה קורה באשקלון, מעבר לשבעה קילומטר.

תמיר עידאן: צריך לזכור, כמעט כל המועצות פה הן חלוקות.

תמיר עידאן: במועצה שלנו, בשדות נגב, שמונה יישובים נמצאים בעוטף עזה, שמונה יישובים נמצאים מחוץ לעוטף עזה, בלי מיגון, בלי אזעקות, בלי שום דבר.

תמיר עידאן: ואני רוצה להגיד לך, גברתי היושבת-ראש, בביקור בית שעשיתי גם בצוק איתן וגם עכשיו, בביקורים שעשיתי ביישובים בשבעה קילומטר, אתה פוגש אנשים שכל חטאם היה שבנו את ביתם לפני שנת 1992, לא היה חובה לבנות ממ"דים.

תמיר עידאן: רובים היו שכנים שלי, מורים שלי, גננות שלי, והם מתחבאים מתחת לשולחן.

תמיר עידאן: זה מצב שאנחנו לא יכולים לאפשר אותו בשום פנים ואופן.

תמיר עידאן: והם באים אליך, כי אתה ראש המועצה: תבני לי ממ"ד.

תמיר עידאן: אין לנו מה להגיד.

תמיר עידאן: אנחנו עומדים שם נבוכים.

תמיר עידאן: אנשים רועדים, בני 90.

תמיר עידאן: זה לא מצב שאפשר לאפשר אותו.

תמיר עידאן: ויש פתרונות.

תמיר עידאן: אתמול היה פה שר האוצר, גם בצוק איתן ישבנו עם שר האוצר בזמנו, נתנו פתרונות של הלוואה בערבות מדינה, פטור ממע"מ, מענק כזה או אחר.

תמיר עידאן: יש מיליון ואחד פתרונות.

תמיר עידאן: צריך לגמור את הדבר הזה.

תמיר עידאן: אי-אפשר להגיד שזה כבר אבוד.

תמיר עידאן: יש פה עובדה שמיגנתם עד שבעה קילומטר את כל הבתים ועד 15 קילומטר את כל מבני החינוך.

תמיר עידאן: יש עובדות שקבעו אותן, המדינה קבעה אותן, תקבע אותן.

תמיר עידאן: אם זה עניין של כסף מול חיים אדם, אז אנחנו בבעיה מאוד מאוד גדולה.

תמיר עידאן: דבר אחרון, אני באמת לא אאריך.

תמיר עידאן: יש עוד חברים שרוצים לדבר.

תמיר עידאן: שני דברים אחרונים.

תמיר עידאן: יש לנו קשר מאוד מאוד טוב עם צבא הגנה לישראל, שותפות אמיתית של דרך ארוכה.

תמיר עידאן: מקבלים מענה מאוד מאוד טוב מהצבא וגם מרח"ל.

תמיר עידאן: ואני חייב להגיד שאנחנו באמת נמצאים בסוג של משפחה אחת שעובדת בסינרגיה מוחלטת, שגם מקרינים, נראים ככה כלפי חוץ.

תמיר עידאן: והדבר האחרון, מדינת ישראל צריכה כבר להבין שבהסברה היא חלשה.

תמיר עידאן: היא הייתה חלשה.

תמיר עידאן: היא עדיין חלשה.

תמיר עידאן: אני לא מבין מה הבעיה להוציא מתוכנו, מתוך התושבים, לקחת תמונות של מה שקורה פה להפיץ אותן בעולם?

תמיר עידאן: אנחנו מחכים שאיזו דוגמנית שתקום ותעשה הסברה למדינת ישראל.

תמיר עידאן: אנחנו דיברנו על זה גם בצוק איתן וגם אחריו, בסבבים שהיו.

תמיר עידאן: יש לנו אזרחים שחיים פה - - - תינוקות ואזרחים חפים מפשע.

תמיר עידאן: איפה הבעיה להעביר את זה לכל העולם?

תמיר עידאן: אני אומר בצד השני, למה צריך להתרגש מכל אמירה של כל איזה מנהיג ברחבי העולם.

תמיר עידאן: אני רוצה לראות מנהיג באחת המדינות האלה שבו טיל אחד – לא רק בעוטף שלו, לא משנה איפה, באיזה שביל שנמצא שם, בשטח חקלאי.

תמיר עידאן: אז בצד אחד להיות חזקים ולעמוד על שלנו, לעשות מה שצריך.

תמיר עידאן: אבל בהסברה יש לנו הרבה הרבה מה עשות.

תמיר עידאן: אנחנו יכולים להיות שותפים בדבר הזה.

תמיר עידאן: תבואו ותרתמו אותנו, נראיין, נעשה.

תמיר עידאן: אני עשיתי לפני השנה ריאיון עם ערוץ ברזילאי הכי גדול בעולם והיו פה יום שלם, ראו את הדברים.

תמיר עידאן: חזרו ואמרו: תגיד לי, מה, אנחנו אפילו לא מכירים עשירית מהדבר הזה, מה קורה כאן?

תמיר עידאן: למה מדינת ישראל לא מעבירה את זה?

תמיר עידאן: זה שודר בכל ערוצי הטלוויזיה בברזיל.

תמיר עידאן: קיבלתי עשרות תגובות גם מיהודים וגם מחברים אחרים בברזיל.

תמיר עידאן: אני אומר שזה מה שצריך לעשות.

תמיר עידאן: תודה רבה.

אורנה ברביבאי: תודה רבה.

אורנה ברביבאי: גדי, כן.

גדי ירקוני: בוקר טוב לכולם.

גדי ירקוני: אני אדבר מאוד בקצרה.

גדי ירקוני: אבל אני רוצה להגיד כמה דברים לפתיחה.

גדי ירקוני: דבר ראשון, אני חייב לחזור על התמיכה שאנחנו נותנים לצבא הגנה לישראל ולממשלה בזמן כזה.

גדי ירקוני: קחו מה שצריך, כמה זמן שצריך, על מנת שתביאו שקט.

גדי ירקוני: אני חושב שזאת המטרה: להביא שקט ארוך טווח למדינת ישראל.

גדי ירקוני: וכשאומרים מדינת ישראל, מתכוונים קודם כול לעוטף עזה.

גדי ירקוני: אבל ברור לי שאם לא יהיה בעוטף עזה שקט, לא יהיה בכל מדינת ישראל.

גדי ירקוני: ואני לא רוצה עכשיו להיכנס לכל ניואנסים שיש בינינו, שלא כולנו מסכימים בדיוק מתי צריך, איך צריך, אבל זה גם, אני לא חושב, ישירות שזה עסק שלנו.

גדי ירקוני: אנחנו צריכים לדאוג לאזרחים.

גדי ירקוני: ואני רוצה לעבור לדבר על האזרחים.

גדי ירקוני: ואני מקווה מאוד שלא נחזור לסאגות שאנחנו מכירים.

גדי ירקוני: לא שמזניחים אותנו.

גדי ירקוני: מדינת ישראל לא מזניחה לא את העוטף ואני מקווה שגם היא לא תזניח את אשקלון.

גדי ירקוני: אבל מצד שני גם לא מספיק דואגים.

גדי ירקוני: ואני רוצה להגיד – שמעתי היום את הבחור שקוראים בן בוחבוט משדרות, שדיבר בבוקר שיש לו בת שקוראים לה - - -

קריאה: אבישג.

גדי ירקוני: אבישג.

גדי ירקוני: וראיתם מה קרה לבן אדם שנופל לידו טיל, בבית שלו, לא לידו, בבית שלו.

גדי ירקוני: לא ראיתי את הכול, אז יכול להיות שאני טועה בפרטים.

גדי ירקוני: אבל ראיתם כמה הוא זקוק לטיפול לפני, לטיפול אחרי, של חוסן.

גדי ירקוני: למדינת ישראל, חבר'ה, זה, אני אומר לכם, פה – ואל תגידו לי שזה מדינה – זה רק ועדת החוץ והביטחון.

גדי ירקוני: רק אתם אחראים לזה, אם לא יהיו מספיק תקציבים לחוסן.

גדי ירקוני: אל תגידו שלא אמרתי.

גדי ירקוני: אתם משחקים בכסף קטן.

גדי ירקוני: כסף קטן.

גדי ירקוני: רוצים את כל התמיכה שאנחנו גם צריכים היום.

גדי ירקוני: ומי זה אנחנו?

גדי ירקוני: אני ותמיר ודוידי ואופיר יכולים, או מישהו אחר, לתת תמיכה.

גדי ירקוני: זה לא אנחנו נותנים את התמיכה לצה"ל.

גדי ירקוני: אלה התושבים שלנו.

גדי ירקוני: והתושבים שלנו מצליחים לתת את התמיכה הזאת בזכות זה שהם מבצעים את הפעולות של חוסן 24/7 לכל אורך השנים.

גדי ירקוני: ואת הדבר הזה כל פעם עוד מיליון, פחות, זה בכלל לא מעניין.

גדי ירקוני: איך אמר דוידי פעם, ואני מסכים איתו בזה, יש הרבה דברים שאנחנו חלוקים: חבר'ה, שלא ייתנו לנו תקציבים.

גדי ירקוני: זה לא בעיה שלנו, חוסן.

גדי ירקוני: אל תיתנו לנו תקציב.

גדי ירקוני: - - - גרעון.

גדי ירקוני: זו בעיה שלכם.

גדי ירקוני: אני חושב שאת זה אתם צריכים, דבר ראשון, לשים על סדר-היום, להחליט מי בעל הבית שם, להחליט איך זה עובד.

גדי ירקוני: וחבר'ה, לאשקלון לא סתם פתחו חוסן.

גדי ירקוני: יכול להיות שמחר יהיו צריכים לשדרות.

תומר גלאם: באשקלון.

גדי ירקוני: אשקלון.

גדי ירקוני: סליחה, אשקלון.

גדי ירקוני: מה אמרתי?

תומר גלאם: אשקלון.

גדי ירקוני: אשקלון.

גדי ירקוני: בסוף זה נותן את הכוח לאזרחי ישראל לעמוד במשימות שמטילים עליהם.

גדי ירקוני: ויש לנו את הכוח.

גדי ירקוני: והדבר השני, אני מגיע הרבה לחבר'ה של החוסן.

גדי ירקוני: זה קשר מאוד מאוד הדוק עם המשפחה.

גדי ירקוני: אתם צריכים לראות איך אנחנו – אני לא רוצה להגיד, למרות שאין, סתם.

גדי ירקוני: אבל הדבר הזה חייב להיפסק.

גדי ירקוני: הם פשוט, לא אנחנו, הם, האויבים האלה, הם רשעים בנושא הזה.

גדי ירקוני: ואנחנו צריכים למצוא את הדרך לפתור את הדבר הזה עם הרשעים האלה ולהחזיר את שני החיילים הביתה.

גדי ירקוני: והדבר הראשון בנושא ההומאני, אני חושב שגם כן דוידי וגם תמיר אמרו את זה, חבר'ה, בואו לא נתבלבל.

גדי ירקוני: הם ירו 4,000-3,500 פגזים על מדינת ישראל היום, מספר כזה.

אלון דוידי: מי סופר?

גדי ירקוני: פה סופרים.

גדי ירקוני: אני אומר שסופרים.

גדי ירקוני: כמה מהם נורו על חיילים?

גדי ירקוני: אולי שניים-שלושה.

גדי ירקוני: כולם נורו על אזרחים.

גדי ירקוני: זה ההבדל בינינו לבינם.

גדי ירקוני: הם ניסו לפגוע רק באזרחים.

גדי ירקוני: ואנחנו עושים הכול על מנת שהאזרחים לא ייפגעו שם בצד השני.

גדי ירקוני: אבל כשהם מסתתרים מאחורי אזרחים, לצה"ל אין ברירה אחרת.

גדי ירקוני: ועל הדבר הזה אנחנו צריכים להיות, א', גאים בצה"ל, באיך שהוא פועל, ב', לדברר את זה החוצה למי שצריך.

גדי ירקוני: בגלל שזה ההבדל הגדול בין שני העמים האלה, שאני מקווה שמתישהו, אחרי המלחמה, גם נוכל לדבר עם 2.3 מיליון איש שיש שם, ההגיוניים, ולעזור להם.

גדי ירקוני: אבל זמן מלחמה זה זמן מלחמה.

גדי ירקוני: והדבר האחרון.

אורנה ברביבאי: כן.

גדי ירקוני: עכשיו, חבר'ה - - - לא צריכים לשמוע - - - על המיגון, אולי לא יהיה כסף למיגון, אולי לא יהיה כסף לזה, אולי לא יהיה כסף לזה.

גדי ירקוני: חבר'ה, 15 שניות.

גדי ירקוני: אני אומר לאנשים להיכנס ב-15 שניות לממ"ד ואין להם ממ"ד.

גדי ירקוני: הדבר הזה לא נסבל.

גדי ירקוני: וכל מי שיושב פה מסביב לשולחן מכיר את זה כבר 15 שנה.

גדי ירקוני: תיתנו, הוא אמר 400,000.

גדי ירקוני: אתם יודעים מה, בחצי מיליארד שקל גומרים את הסיפור הזה, לצמודי-גדר ולמי שאתם תחליטו.

גדי ירקוני: זו חובה של מדינת ישראל לפתור את הדבר הזה.

גדי ירקוני: חבר'ה, אשכול, סתם שתדעו, זה חצי שעה נסיעה מפה.

גדי ירקוני: חצי שעה עוד יותר דרומה.

גדי ירקוני: כביש מזורגג, 200 מיליון שקל.

גדי ירקוני: אתמול אומר לי שר האוצר: אני לא בטוח שיהיה עוד פעם כסף לזה.

גדי ירקוני: מספיק.

גדי ירקוני: איך אתם רוצים שנמשיך לפתח את המקום המדהים הזה.

גדי ירקוני: בכל עוטף עזה גדלו ב-20%-30% מאז צוק איתן.

גדי ירקוני: תנו לנו להמשיך עם זה.

גדי ירקוני: זה תלוי רק בכם, רק בממשלה.

גדי ירקוני: תיתנו לנו את האמצעים.

גדי ירקוני: אנחנו יודעים איך להפעיל את זה.

גדי ירקוני: תודה לכולם.

אורנה ברביבאי: תודה, ירקוני.

אופיר ליבשטיין: בוקר טוב.

אופיר ליבשטיין: תודה רבה שהגעתם לפה.

אופיר ליבשטיין: אמרנו לא אופוזיציה, אז הושיבו מצד שמאל את גדי, בצד ימין את אלקין ואת בן גביר.

אופיר ליבשטיין: אז אני נמצא איפשהו באמצע.

אופיר ליבשטיין: כמה נקודות קצרות.

אורנה ברביבאי: רק תציג את עצמך.

איתמר בן גביר: תשקול מילים.

איתמר בן גביר: תשקול מילים.

אופיר ליבשטיין: אנחנו בשער הנגב 10,000 תושבים.

אופיר ליבשטיין: בעשר השנים האחרונות צמחנו מ-5,000 תושבים ל-10,000 תושבים.

אופיר ליבשטיין: אנחנו נמשיך לצמוח.

אופיר ליבשטיין: השבוע הזה, עשרה ימים, 11 יום היום, קרוב ל-1,000 פצמ"רים וטילים שנורו לכיוון שלנו, נפילות ביישובים.

אופיר ליבשטיין: קודם אמרתי פה לאבי, שיושב פה, שאנחנו כבר 11 יום, מעל 1,000 טילים.

אופיר ליבשטיין: הוא אומר לי: מה עם ה-40 ששבוע לפני זה ירו אלינו; אתה לא סופר את זה?

אופיר ליבשטיין: זה לא חלק מהמבצע הזה?

אופיר ליבשטיין: זו נקודה משמעותית.

אופיר ליבשטיין: 20 שנה אנחנו חיים בסיטואציה הזאת.

אופיר ליבשטיין: הבן שלי, עכשיו חייל, נולד בתוך הסיטואציה הזאת.

אופיר ליבשטיין: וזה הדבר הבעייתי.

אופיר ליבשטיין: אני חושב שהדבר הכי משמעותי, התפיסה שדין שדרות כדין תל אביב, דין נחל עוז כדין ירושלים צריכה להיות חקוקה אצל כולכם מול העיניים כל הזמן.

אופיר ליבשטיין: זה צריך משהו מאוד מאוד ברור.

אופיר ליבשטיין: הקושי של התושבים שלנו בתקופה הזאת – הם נושכים שפתיים, אלה שנמצאים פה וחוטפים פה.

אופיר ליבשטיין: תראו, קיבוץ נחל עוז כבר 11 יום הוא נצור, אפשר להיכנס רק בלילה.

אופיר ליבשטיין: רק בלילה אפשר להיכנס לקיבוץ.

אופיר ליבשטיין: ביום אי-אפשר לנסוע.

אופיר ליבשטיין: אנשים שנמצאים בו, נמצאים בממ"דים כבר שעות על גבי שעות, ימים, וסובלים בצורה משמעותית.

אופיר ליבשטיין: ואנשים שיצאו מפה, התושבים – אנחנו מעודדים את התושבים לצאת עם המשפחות, עם הילדים.

אופיר ליבשטיין: כל מי שיכול לצאת מפה, אנחנו מעודדים אותו לצאת.

אופיר ליבשטיין: נבנה מנגנון תוך כדי המבצע הזה, ביחד עם רח"ל, רשות חירום לאומית, שמסייעים בעניין הזה, גייסנו תקציבים מהעולם גם, מערים התאומות שלנו, מיהדות העולם, תקציבים של המועצות, של הרשויות, ואנחנו עושים את הכול בשביל לדאוג שלתושבים שלנו יהיה פתרון לצאת מהאזור הזה, בהתחלה פתרון משפחתי, כל אחת לנקודה אחת.

אופיר ליבשטיין: עכשיו אנחנו כבר כמה ימים מכנסים את כל היישובים שלנו בנקודות כינוס, מה שנקרא, הפוגה קהילתית בכל מיני מקומות.

אופיר ליבשטיין: זו הזדמנות להגיד לעם ישראל הרבה הרבה תודה על החיבוק המדהים שאנחנו מקבלים מכל האנשים, מכל הקיבוצים, מכל היישובים, באמת מכל הארגונים שמחבקים אותנו.

אופיר ליבשטיין: אנחנו צריכים לזכור שזה קשה.

אופיר ליבשטיין: אימא שלוקחת את התיק עם כמה דברים ונוסעת ליום, ליומיים, זה נורא.

אופיר ליבשטיין: היא לא יודעת מתי היא תחזור.

אופיר ליבשטיין: היא כבר 11 ימים מחוץ לאזור.

אופיר ליבשטיין: זה קשה.

אופיר ליבשטיין: ובכל זאת, אנחנו אומרים בצורה ברורה שאנחנו נותנים רוח גבית.

אופיר ליבשטיין: אנחנו בטוחים בצה"ל.

אופיר ליבשטיין: אנחנו סומכים על הפיקוד שנמצא פה, ממפקד האוגדה, אלוף הפיקוד.

אופיר ליבשטיין: אנחנו סומכים עליהם שהם ידעו מתי הרגע הנכון לעצור, שהם ידעו מתי ההישג הנדרש מבחינתם בשביל לשנות פה את המציאות.

אופיר ליבשטיין: וזו אולי הנקודה הכי משמעותית.

אופיר ליבשטיין: אנחנו מצפים שאחרי המצבע הזה אנחנו נחזור לא לנקודה שהתחלנו בה, שאנחנו נגיע לנקודה אחרת.

אופיר ליבשטיין: ושיהיה ברור, יש פה מקל וגזר.

אופיר ליבשטיין: אולי אפילו צריכים להגיד נבוט וגזר.

אופיר ליבשטיין: הם צריכים לדעת שמתי שיורים, הם חוטפים בצורה משמעותית.

אופיר ליבשטיין: וצריך להשמיד באמת את כל המחבלים, את התשתיות ואת המנהרות ואת כל מה שיש להם שם, שיוודאו שלא ילחמו בנו.

אופיר ליבשטיין: הנושא של המיגון, דיברו על זה פה, הוא נקודה חשובה.

אופיר ליבשטיין: המועצות, יש לנו יישובים דורות, ברור חיל, רוחמה.

אופיר ליבשטיין: אצל גדי יש יישובים, אצל תמיד, שהילדים שזה מרכז החיים שלהם, כל החיים שלהם פה, בארבעה קילומטר, גם אם היישוב שלהם נמצא ב-7.2 קילומטר, מרכז החיים שלהם פה, בית הספר, הקניות, מרכז יום לקשיש.

אופיר ליבשטיין: אנחנו צריכים לתת להם מענה ולסייע לבנות להם את הממ"דים האלה.

אופיר ליבשטיין: זו נקודה חשובה, בשביל לייצר להם שקט, שילכו לישון, בתוך הממ"ד אומנם, אבל בשקט בתקופות האלה.

אופיר ליבשטיין: זו הזדמנות להגיד באמת – יש פה נציגים של משרד הבריאות, מרכז החוסן, גם של רח"ל וגם של פיקוד הדרום ופיקוד העורף, שאנחנו מרגשים שאתם מחבקים אותנו.

אופיר ליבשטיין: אתם פה למעננו.

אופיר ליבשטיין: זו הזדמנות להגיד תודה לקואליציה לטראומה וכו'.

אופיר ליבשטיין: אתם נמצאים פה עבורנו, אנחנו נמצאים עבור התושבים.

אופיר ליבשטיין: אני חושב שככה זה צריך לעבוד.

אופיר ליבשטיין: כל הרעיון של תוכנית כזאת, שהמדינה תנהל, זה לא עובד.

אופיר ליבשטיין: צריכים לתת לנו את המשאבים, את התקציב, ואנחנו נדע לתפעל את זה.

אופיר ליבשטיין: ואנחנו יודעים לתפעל את זה.

אופיר ליבשטיין: ואני חושב שככה זה נכון.

אופיר ליבשטיין: והנקודה האחרונה, שתי נקודות – אחת, היום שאחרי.

אופיר ליבשטיין: היום שאחרי, חברים, 20 שנה אנחנו עושים אותו דבר וחוזרים לאותה נקודה ומצפים שתהיה תוצאה אחרת.

אופיר ליבשטיין: יש מבצע, שקט, מורידים את הראש ועוד פעם אחרי כמה שנים מבצע.

אופיר ליבשטיין: הדרישה שלי באופן אישי מממשלת ישראל, מראש הממשלה, היא לייצר אסטרטגיה, מדיניות אחרת, להיות אמיצים ולייצר פה פתרון ששם את זה על השולחן את הבעיה הזאת של רצועת עזה ומדינת ישראל, ובאומץ לייצר פה אסטרטגיה אחרת.

אופיר ליבשטיין: אני חושב שזה הדבר הכי חשוב והכי חסר.

אופיר ליבשטיין: אני באופן אישי חושב שאנחנו צריכים לייצר פה פיתוח כלכלי משמעותי, שיהיה להם מה להפסיד.

אופיר ליבשטיין: לייצר פה אזורי תעסוקה.

אופיר ליבשטיין: להביא לפה עובדים.

אופיר ליבשטיין: לייצר פה באמת סיטואציה, לא בשבילם, בשביל הילדים שלנו, בשביל התקווה של הילדים שלנו, לייצר פה באמת סיטואציה שיהיה להם מה להפסיד, ולפתח כלכלית גם בעזה.

אופיר ליבשטיין: אני חושב שזו נקודה מאוד מאוד משמעותית.

איתמר בן גביר: לא נתנו להם מספיק?

איתמר בן גביר: לא נתנו להם מספיק, אתה אומר?

אופיר ליבשטיין: אני אחר כך יכול להתווכח איתך.

איתמר בן גביר: מספיק.

איתמר בן גביר: זה לא הוכיח את עצמו.

אופיר ליבשטיין: נקודה האחרונה, הימים האלה שמדברים כל הזמן על הפסקת אש, כולל גם בתקשורת, חבר'ה, זו סכנת נפשות, זו בשעת הדמדומים.

אופיר ליבשטיין: האסונות הכי גדולים קרו בשעות האלה.

אופיר ליבשטיין: אני מנצל את ההזדמנות להגיד לתושבים שלנו גם פה להיות בפוקוס, להישמע להוראות עד הדקה האחרונה וגם אחרי זה.

אופיר ליבשטיין: אני לא סומך עליהם.

אופיר ליבשטיין: צריכים כמה שעות של הסדר בעניין הזה.

אופיר ליבשטיין: להיות מפוקסים.

אופיר ליבשטיין: זו סכנת חיים אמיתית.

אופיר ליבשטיין: וזו הנקודה המשמעותית.

אורנה ברביבאי: תודה, אופיר.

אופיר ליבשטיין: תודה.

אורנה ברביבאי: רביבו, בבקשה.

איתמר רביבו: בוקר טוב.

איתמר רביבו: אני איתמר רביבו, ראש המועצה האזורית חוף אשקלון.

איתמר רביבו: ברשותכם, כמה דברים גם בקצרה.

איתמר רביבו: קודם כול, אתחיל בדברים טובים.

איתמר רביבו: אני רוצה, נראה לי שלא צריך לומר, אבל ברור לכם וברור לנו שבימים האלה אנחנו מבינים עד כמה החוסן האזרחי כאן בעוטף עזה הוא משמעותי, כמה התושבים באמת גיבורים.

איתמר רביבו: הם באים ואומרים למדינת ישראל: קחו, יש לכם את כל הקרדיט מאיתנו, מה שאתם צריכים.

איתמר רביבו: אגב, זה לא רק עכשיו, זה בא לידי ביטוי לאורך כל ימות השנה, ששם הם חיים.

איתמר רביבו: בלי כדורים הם גם נשמעים.

איתמר רביבו: וצריך לדבר גם זה.

איתמר רביבו: את דיברת בפתח הדברים על חשיבות של הקשר איתנו, עם האזרחים.

איתמר רביבו: אז אני קודם כול רוצה לומר תודה רבה, כמובן, לצה"ל על כל העבודה הנהדרת שהוא עושה.

איתמר רביבו: אני חייב לומר שהקשר שלנו עם כל גורמי הצבא – אגב, החל ממשרד הביטחון, אני חייב לומר גם לזכותו של שר הביטחון בני גנץ, וגם מיכאל, אנחנו רואים אותו פה.

איתמר רביבו: אנחנו מרגשים באמת קשר אמיתי, שבאמת חשוב שבאים, אגב, לא רק בימי סבבים, שאומרים את הדברים ומנסים לתת להם פתרונות.

איתמר רביבו: אני רוצה לנצל את ההזדמנות כדי לומר תודה רבה ויישר כוח גדול לאנשי פיקוד העורף שנמצאים פה.

איתמר רביבו: יש את שגיא שנמצא פה כמנהל מחוז דרום ואת שרון מאוגדת עזה, שאנחנו באמת כמו משפחה, ואני מקבל מענה בשוטף, ביום-יום, בכל שעה.

איתמר רביבו: ולפעמים הם לא תמיד נמצאים בקדמת הבמה.

איתמר רביבו: אז זה הזמן לומר להם תודה רבה.

איתמר רביבו: אנחנו מעריכים את זה מאוד.

איתמר רביבו: והדבר הזה חשוב מאוד.

איתמר רביבו: יש פה גם את נציגי רח"ל, שאני רוצה לומר על זה משהו, זה גם קשור למשרד הביטחון.

איתמר רביבו: עניין של וואוצ'רים.

איתמר רביבו: הפעם בסבב הזה, בשונה מסבבים קודמים, מבחינתנו, הדבר הזה עבד בצורה יוצאת מהכלל.

איתמר רביבו: מבחינתי, כל תושב מתחילת הסבב, החל מיום הראשון, כל תושב שביקש לצאת, אנחנו לא חיכינו שיבקש, פנינו לכל היישובים בעוטף – היום יש 100 משפחות בנתיב העשרה שנמצאים במעלה החמישה, יצאו להפגה כבר כמה ימים.

איתמר רביבו: ומבחינתי, דיברנו על זה כמה פעמים, תוכנית מלונית, עד עכשיו, שנים אני שומע שתוכנית מלונית עד היום לא נתנו.

איתמר רביבו: בינתיים, הוואוצ'רים זו שיטה שעובדת וקורית.

איתמר רביבו: ביקשנו עוד, קיבלנו עוד.

איתמר רביבו: אז יישר כוח גדול.

איתמר רביבו: זה עובד בצורה יוצאת מן הכלל מבחינתנו.

איתמר רביבו: יכול להיות שזה תקוע ברשויות האחרות, אבל מבחינתנו זה עבד.

נירה שפק: רביבו, סליחה, כל תושב שלך, אתה יכול להגיד שכל התושבים קיבלו?

איתמר רביבו: אני יכול שגם כשאני בא לכל תושב, לא כל תושב רוצה.

נירה שפק: האם כל תושב, אני אחדד את זה, יודע?

איתמר רביבו: כל תושב יודע.

איתמר רביבו: כל תושב יודע שמגיע לו.

איתמר רביבו: מי שרוצה, יוצא.

איתמר רביבו: אני שומע רק תגובות טובות מהתושבים שלי.

נירה שפק: אני רוצה לדייק את השאלה, כי אני לא - - -

אלון דוידי: לא.

אלון דוידי: אבל צריך לדייק.

אלון דוידי: צריך לדייק.

אלון דוידי: כדי לעשות את הפעולה שנעשתה במועצות האזוריות, על פי התקנות, צריך לקבל כל שלושה ימים, כל שלושה ימים - - - מיליון שקל.

איתמר רביבו: אני מסכים.

אורנה ברביבאי: זה הפער, אוקיי.

איתמר רביבו: בקצרה, לגבי המסקנות שלי מהסבב הזה, בסך הכול נאמר פה על ידי החברים, מבחינתי, אני חושב שההבלגה על ירי לעוטף עזה, דין רקטה על העוטף כדין רקטה לירושלים.

איתמר רביבו: מי שמבליג על ירי של רקטות, בלוני תבערה לכיוון העוטף, וחוטף את זה בירושלים, בגוש דן.

איתמר רביבו: אני חושב שהמסקנה היא מאוד ברורה.

איתמר רביבו: ידענו אותה תמיד, אבל משום מה כולנו, כולכם, או כולם התעלמו מהדבר הזה.

איתמר רביבו: אני גם אומר את זה לכם.

איתמר רביבו: אני זוכר שגם פעם הקודמת ישבנו בישיבה של ועדת החוץ והביטחון, אם אני לא טועה, זה היה בסעד.

איתמר רביבו: אני רוצה לבקש מכם: הישיבה של ועדת החוץ והביטחון שצריכה להיות פה, בשדרות, זה בבלון הבא שמישהו מפריח לאזור, לא בסבב הבא.

איתמר רביבו: בבלון הבא, ברקטה הבאה, כי אנחנו יכולים לשבת פה מסבב לסבב - - - (מחיאות כפיים) ואני באמת מבקש מכם כדי שקולנו יישמע, שאתם יודעים בפעם הבאה שיש פה בלון, רק בלון תבערה, על איזושהי שרפה שיש פה, אתם צריכים לקיים פה ישיבה של ועדת החוץ והביטחון, כדי שאנחנו נשלם את תג המחיר שעליו דיבר ראש הממשלה, על אותו מחירון החדש שלכאורה, אני מקווה, שזה נכון שקיים אחרי הסבב הזה.

איתמר רביבו: על כל בלון צריכים לרדת בניינים בעזה.

איתמר רביבו: על כל בלון צריך לרדת מחבל ולהמשיך בסיכולים ממוקדים, כי אם אנחנו נמשיך לא לעשות את הדברים האלה, אנחנו נפגש פה מסבב לסבב.

איתמר רביבו: אני כן מבקש מכם, אני לא רוצה שנפגש כשיש סבבים, אלא שתראו אותנו פה ביום-יום, בשוטף, בהתמודדות של הגיבורים האלה, תושבי עוטף עזה שנמצאים פה.

אורנה ברביבאי: תודה רבה.

איתמר רביבו: זה דבר אחד.

איתמר רביבו: דבר נוסף, אני שומע וגם שואלים אותנו עכשיו מהתקשורת על הפסקת אש.

איתמר רביבו: אני לא יודע מה זה הפסקת אש.

איתמר רביבו: אנחנו לא התחלנו.

איתמר רביבו: אנחנו חיים פה.

איתמר רביבו: פתאום כל מדינות העולם הצבועות מדברות על: בואו תפסיקו.

איתמר רביבו: אנחנו לא צריכים להפסיק, אנחנו לא התחלנו.

איתמר רביבו: מבחינתי, כל טרוריסט שנמצא שם צריך לקבל בראש בכל רגע נתון.

איתמר רביבו: אף פעם לא צריך להפסיק.

איתמר רביבו: עכשיו, דיברו פה על השבויים ועל החטופים, הנעדרים.

איתמר רביבו: כל עוד מדברים על זה שחמאס מוכרע, מבחינתי, אם הוא מוכרע, השבויים והנעדרים צריכים להיות פה היום, עכשיו.

איתמר רביבו: כל עוד זה לא קורה, מבחינתי, החמאס לא מוכרע.

איתמר רביבו: המסר הזה כנראה לא עבר ולא עבר מספיק טוב.

איתמר רביבו: אז אנחנו כמובן מצפים – אנחנו תושבי עוטף עזה מחלנו כבר על כבודנו האבוד, יודעים שבלונים ורקטות לכיוון העוטף לא עובד.

איתמר רביבו: אבל יש לנו חובה מוסרית כלפי השבויים והנעדרים, כלפי אותם חיילי צה"ל שהיום נמצאים שם בחזית.

איתמר רביבו: אנחנו צריכים להעביר להם מסר מאוד מאוד ברור: אנחנו לא יוצאים משם עד שאותם שבויים ונעדרים לא חוזרים אלינו, לא חוזרים כל אחד לבתים שלו, לא חוזרים אלינו.

איתמר רביבו: דבר אחרון, מיגון.

איתמר רביבו: הסיפור של המיגון עולה מסבב לסבב.

איתמר רביבו: יש לי יישובים – אז נכון, עוטף עזה זה שבעה קילומטר.

איתמר רביבו: יש לי יישובים בשבעה קילומטר ובמאה מטר ובמאתיים מטר.

איתמר רביבו: אז כנראה כשאנחנו שומעים את זה בתקשורת, קשה לנו להבין.

איתמר רביבו: אבל אני מניח שאם כל אחד מאיתנו היה יודע שאבא ואימא שלו נמצאים תחת ירי, ובאותו רגע נכנס מתחת לשולחן איזה בן אדם בן 80, אני בטוח שהדבר הזה היה נפתר לא היום – אתמול.

איתמר רביבו: אז באמת, כשאתם יוצאים מפה וממשיכים הלאה, שכל אחד מכם יחשוב שאלה עוד אבא ואימא שלו שנמצאים תחת אזעקה, בן אדם בן 80 שנכנס מתחת לשולחן.

איתמר רביבו: אני בטוח שהמסר הזה יעבור בצורה הרבה יותר ברורה.

איתמר רביבו: תודה רבה.

אורנה ברביבאי: תודה רבה.

אורנה ברביבאי: לפני שנשמע התייחסות גם מהצבא וגם ממשרדי הממשלה, אנחנו עוברים לתושבים שרוצים להגיד משהו.

אורנה ברביבאי: רק להגיד שם ומאיפה אתם.

אורנה ברביבאי: יש מיקרופונים למטה.

אורנה ברביבאי: כן, בבקשה.

ניסים לוי: שמי ניסים.

ניסים לוי: אני ממושב גיאה, ואני מורה בבית ספר באשקלון, ככה שהחיים שלי נעים בין אשקלון למושב גיאה.

ניסים לוי: אתם ועדת החוץ והביטחון.

ניסים לוי: אתם שוכחים, אבל אני חושב שברור לכם, שביטחון עושים בחינוך קודם כול.

ניסים לוי: תומר, נפל אצלנו טיל בבית ספר, אתה יודע, במגרש פה.

ניסים לוי: הביטחון מתחיל בחינוך, ושם גם צריך להשקיע.

ניסים לוי: ואני חושב שזה גם תפקיד ועדת החוץ והביטחון.

ניסים לוי: אבל קודם כול, החינוך.

ניסים לוי: אני מגייס בעוד שנה וחצי 33 ילדים לצה"ל.

ניסים לוי: רובם כבר הולכים לגולני, אני אומר לכם.

ניסים לוי: יש לי בעיה קשה מאוד איתם.

ניסים לוי: יש לי בעיה שהם שואלים אותי: איך זה מסתדר עם הליכה ליחידה קרבית?

ניסים לוי: איך הדבר הזה ששני בנים שנשארים, של שני לוחמים, בלי – וכולם אמרו כאן, יש לנו מחויבות אישית אליהם, כי הם באו להגן עלינו.

ניסים לוי: לא על אף אחד אחר.

ניסים לוי: אז תפסיקו עם עוטף עזה.

ניסים לוי: זה עוטף ישראל.

ניסים לוי: עידן, תמיר, דיברנו על זה כמה פעמים.

תמיר עידאן: ועוד איך, סליחה.

תמיר עידאן: ועוד איך.

ניסים לוי: זה לא עוטף עזה.

ניסים לוי: תצאו מהסיפור הזה.

ניסים לוי: זה עוטף ישראל.

ניסים לוי: אנחנו עוטפים את מדינת ישראל.

ניסים לוי: תומר, נכון?

ניסים לוי: נכון או לא נכון?

תומר גלאם: נכון לחלוטין.

תומר גלאם: נכון.

ניסים לוי: אנחנו עוטפים את מדינת ישראל.

ניסים לוי: אף אחד אחר לא.

ניסים לוי: ומשם אתה צריך להתחיל.

ניסים לוי: קודם כול, תשנו את המושגים.

ניסים לוי: סבב.

ניסים לוי: מה פתאום סבב?

ניסים לוי: אני לא רוצה לחיות בסבבים.

ניסים לוי: אני מגדל נכד שמתגייס בעוד שנה וחצי לצה"ל.

ניסים לוי: כבר עכשיו מתאמן על גולני, כי סבתא שלו וסבא שלו ואבא שלו והדוד שלו, כולם קצינים בגולני.

ניסים לוי: אני מגדל אותו לתוך סבבים.

ניסים לוי: 17 שנה בסבבים.

ניסים לוי: תומר, הבת שלך למה גדלה, אם לא לסבבים?

ניסים לוי: שלוש שנים היא בילתה יחד איתי בבית ספר, נכון?

ניסים לוי: לא מספיק עם זה?

ניסים לוי: זה חלק ראשון מהדבר הזה.

ניסים לוי: אז אני שמעתי לפני שנה בערך או חצי שנה, כשדיברנו בוועדת החוץ והביטחון, שאמרו: אין ייתכנות.

ניסים לוי: כל מיני חברי כנסת דיברו, מומחים לביטחון על "אין ייתכנות".

ניסים לוי: עכשיו יש ייתכנות.

ניסים לוי: יש מבצע צבאי.

ניסים לוי: אמרתם: לא נצא למבצע צבאי.

ניסים לוי: לא אנחנו יצאנו, הם יצאו.

ניסים לוי: אז עכשיו יש ייתכנות.

ניסים לוי: אז עכשיו תביאו אותם.

ניסים לוי: זה חלק מהמוסר, זה חלק מהחינוך, שמדינת ישראל לא מפקירה את החיילים שלה.

ניסים לוי: ואני לא אסכים שמישהו יפקיר את הנכד שלי או אחד מהילדים שאני מגייס אותם לצבא.

ניסים לוי: אני לא אסכים לזה.

ניסים לוי: זה החינוך, זה הביטחון.

ניסים לוי: שם מתחיל הביטחון.

ניסים לוי: לא בשום מקום אחר.

ניסים לוי: לא בשום מקום אחר.

ניסים לוי: אז עכשיו יש ייתכנות.

ניסים לוי: עכשיו שמדינת ישראל תוכיח שהיא לא עושה שום דבר, שום הפסקת אש, עד שהבנים לא חוזרים הביתה.

ניסים לוי: זה חלק מהניצחון.

ניסים לוי: זאת האמת.

ניסים לוי: ולא מסכימים לשום סבב.

ניסים לוי: כל ראשי המועצות כאן אמרו לכם: מספיק עם השטויות האלה.

ניסים לוי: דין בלון תבערה הוא כדין פצצה שנופלת בשדרות.

ניסים לוי: לא יעזור כלום.

ניסים לוי: אלון, אני צודק או לא צודק?

ניסים לוי: מה ההבדל?

ניסים לוי: מה זה לחקלאי ששורפים חצי דונם של חיטה?

ניסים לוי: משרד החקלאות הוציא הוראה לאסוף את החיטה לפני שהיא תבשיל כדי שהיא לא תישרף.

ניסים לוי: מה זאת השטות הזאת?

ניסים לוי: מה זאת הכניעה הזאת?

ניסים לוי: זאת כניעה מוחלטת, לא שום דבר אחר.

אורנה ברביבאי: תודה לך.

אורנה ברביבאי: כן, בבקשה.

אבי רחף: שלום.

אבי רחף: שמי אבי רחף מקיבוץ מפלסים.

אבי רחף: אנחנו מקבלים הודעות שהיה על ירי או משהו כזה.

אבי רחף: השאלה היא אחרת.

אבי רחף: אתם כולכם פה באים, אומרים.

אבי רחף: אנחנו חיים פה, אני מ-2005 בעוטף.

אבי רחף: נולדו לי עוד שתי ילדות בעוטף, יש לי ילדים גדולים שהבאתי לפה.

אבי רחף: לפעמים שואלים: למה אנחנו עושים את - - -הזאת.

אבי רחף: הבעיה היא אחרת.

אבי רחף: אתם כל הזמן אומרים סבב, מה סבב, זה התחיל ביום ירושלים, לא התחיל ביום ירושלים, כל יום טפטופים למיניהם.

אבי רחף: קודם כול, כל יום שתופסים אותנו לא מוכנים.

אבי רחף: פינוי למקומות מוסדרים, לא מוסדרים.

אבי רחף: לא יכול להיות שמועצה מוציאה משאבים שלה ואת אלה שהיא קיבלה תרומות מיהודי העולם.

אבי רחף: זה משהו שהמדינה אמורה לדאוג לו.

אבי רחף: המדינה אמורה לדאוג לכל אחד ואחת מתושביה.

אבי רחף: אז המצב שלנו בשער הנגב היה בסדר, סביר.

אבי רחף: יש תמיד מקום ללמוד.

אבי רחף: אני לא מקנא באלון ולא בתומר, שלהם יש קצת יותר תושבים.

אבי רחף: מה אתם מתכוונים לעשות כשמחר בבוקר הסבב הזה כביכול מסתיים?

אבי רחף: אבל אני יודע, וכולם פה תמימי דעים, שתהיה הפסקת אש.

אבי רחף: החמאס ייתן את המכה האחרונה שלו.

אבי רחף: הבנים לא ישובו כי לא תעשו שום דבר.

אבי רחף: ומחר בבוקר עוד פעם יהיה פה טפטוף.

אבי רחף: ועוד חמש שנים נהיה פה עוד פעם.

אבי רחף: נשב על עוד סבב.

אבי רחף: ואז עוד פעם את אותו פאנל נראה, רק קצת יותר מבוגרים, בעוד חמש-שש שנים.

אבי רחף: לאן אתם רוצים שאנחנו נגיע ולאן נלך?

אורנה ברביבאי: תודה.

אורנה ברביבאי: כן, בבקשה.

אהרל'ה ברט: שמי אהרל'ה מקיבוץ סעד.

אהרל'ה ברט: דיברו פה הרבה על המיגון.

אהרל'ה ברט: אני אומנם בניתי את הבית שלי, ויש לי היום מיגון.

אהרל'ה ברט: אבל, עם כל הכבוד למיגון, ואני לא מזלזל בזה, מאחר שמי לימד אותי להסתער יושב פה במרכז השולחן, יאיר גולן היה המ"פ שלי, המיגון – רק שתבינו, הבן שלי בן ה-15 תכלס גדל בבית ממוגן מגיל שלוש בערך, 12 שנה אנחנו בבית.

אהרל'ה ברט: הבן שלי שואל אותי חזור ושאול: למה אנחנו גרים פה?

אהרל'ה ברט: אם אנחנו נמשיך להתמגן, הוא ימשיך לשאול אותי את השאלות האלה.

אהרל'ה ברט: אשתי התראיינה רק בשלושה ימים האחרונים בשלושה ערוצי התקשורת העולמית – אשתי מורה לאנגלית – ובמסגרת - - - הבת הגדולה שלי לפני עשר שנים, היא הייתה אז יותר מעשר שנים, היא הייתה אז בערך בת 11, לקחה את אחותה, שהייתה אז בערך בת שלוש, מהגן הביתה.

אהרל'ה ברט: קצת לפני הבית היה "צבע אדם", והילדה, בערך בת 11, גוננה בגופה על האחות הקטנה שלה.

אהרל'ה ברט: אז עם זה אנחנו התושבים צריכים לחיות פה.

אהרל'ה ברט: והדרך היחידה, עם כל הכבוד למיגון, היא להסתער, בדיוק כמו שיאיר לימד אותי לפני 35 שנה.

אורנה ברביבאי: תודה.

אורנה ברביבאי: כן, בקשה.

יואל עברון: שמי יואל מקיבוץ סעד.

יואל עברון: אני אתחיל עם החובה המוסרית שלנו לבנים.

יואל עברון: אני התגייסתי בנובמבר 1983.

יואל עברון: אני לא שוכח עד היום איך פתאום באמצע הלילה אוספים את הפלוגה, המ"פ מודיע לנו: עסקת ג'יבריל יצאה לפועל ושתדעו, צה"ל לאן שלא שולח אתכם, ידאג גם להחזיר אתכם.

יואל עברון: זו עסקת ג'יבריל מנובמבר 1983.

יואל עברון: נמשיך הלאה, מדינת ישראל חיה בזכות מי שחי בפריפריה ולא בזכות מי שחי באזורי המרכז.

יואל עברון: - - - של מדינת ישראל - - - נמצא מחבל אשכול ועד שער הנגב.

יואל עברון: אנחנו מקבלים זלזול מוסרי בכל היחס הזה.

יואל עברון: אני מתנדב עדיין, היום קצת פחות, אבל בשנים קודמות במסגרות פוסט-טראומה.

יואל עברון: המדינה לא מצליחה לטפל בזה.

יואל עברון: אז יש לי בת אחת שעברה לגור ברמת נגב, היא לא - - -.

יואל עברון: אבל היחס של מדינת ישראל לאנשים פוסט-טראומטיים, וראינו את זה לא מזמן על חייל פוסט-טראומטי – גם אזרחים הם פוסט-טראומטיים.

יואל עברון: גם לזה צריך לדאוג לנו.

אורנה ברביבאי: תודה.

אורנה ברביבאי: כן, בבקשה.

רון שלום: בוקר טוב.

רון שלום: אני רון מקיבוץ ברור חיל.

רון שלום: אני יותר מ-30 בכוחות הביטחון: חמש שנים בצבא, 27 שנים חבלן במשטרה.

רון שלום: פנסיונר צעיר, נפגעתי – לא חשוב.

רון שלום: אני גר פה בעוטף.

רון שלום: אבל אני רוצה להמשיך פה את מה שהחבר'ה אמרו.

רון שלום: יש לי ארבעה בנים צעירים, מתחת לגיל 18, שאני אמור לגייס אותם מתישהו.

רון שלום: הגדול בן 15.

רון שלום: ואני אומר לו חד וחלק: לא גולני ולא גבעתי ולא נח"ל, לא שום דבר.

רון שלום: אם זה תלוי בי, הוא יהיה פקיד בקריה.

רון שלום: כל עוד הבנים לא חוזרים, הוא יהיה פקיד בקריה.

רון שלום: ואני בא מבית שלוחם, שנותן.

רון שלום: אני לא אשב, אם הוא מתגייס לי לגולני – סליחה, אני קצת מתרגש – ואחשוב מה יקרה אם, חס וחלילה, הוא ייפגע והוא יישאר שם.

רון שלום: זה לא נורמלי.

רון שלום: זה לא נורמלי.

רון שלום: אז אוקיי.

רון שלום: אז לא משחררים.

רון שלום: מצידי, באמת אני אומר, 1,000 מחבלים, שים אותם בעזה.

רון שלום: יש לנו מטרות למבצע הבא.

רון שלום: יש לנו עוד 1,000 למבצע הבא.

רון שלום: מה רע?

רון שלום: לצה"ל יהיו עוד 1,000 מטרות, כולם יהיו מרוצים.

רון שלום: אם צריך לשחרר, תשחררו.

רון שלום: בואו לא נהיה עקרוניים עכשיו.

רון שלום: אחרי שכבר שוחררו, וסבבים ונתנו, עכשיו, פתאום נהיינו עקרוניים?

רון שלום: יש משפחות שאני לא יודע איך הן חיות.

רון שלום: באמת לא יודע איך הן חיות.

רון שלום: אני ראיתי את ההורים של החיילים לפני שבועיים.

רון שלום: אני לא יודע איך הן חיות.

רון שלום: עזבו את אלה שעכשיו הילדים שלהם בצבא והטלפונים שלהם מנותקים.

רון שלום: ואני הייתי בצוק איתן ויש לי עוד ילד גדול שהשתחרר.

רון שלום: ואני חוטף פה בעוטף ומטפלים באירועים; ואני גם דואג מה קורה איתו; ואני דואג גם מה קורה עם הילדים של אחי בבית, כי הם גם גרו ברור חיל.

רון שלום: גם הם קופצים מהגגות.

רון שלום: ואני חי בטירוף ואני מתקשר לאשתי ולשאול אותה מה קורה?

רון שלום: ואיך אתם?

רון שלום: ומה אני?

רון שלום: עזבו שנהיינו פסיכים מהדברים האלה.

רון שלום: אבל יש משפחות של חיילים, של נעדרים – לא הגיוני, לא הגיוני.

רון שלום: עוד פעם אני אומר.

רון שלום: יאללה, הם, החמאס, נבלות.

רון שלום: אני לא מצפה מהם לכלום.

רון שלום: חבר'ה, אם צריך לשחרר, שחררו.

רון שלום: אל תהיו לי עקרוניים עכשיו.

רון שלום: עכשיו אל תהיו עקרוניים.

רון שלום: האורווה נפתחה, הסוסים ברחו כבר בשנות ה-1980.

רון שלום: כבר שחררו אלפי מחבלים.

רון שלום: עכשיו אנחנו עקרוניים?

רון שלום: אני אומר לכם, תמשיכו להיות עקרוניים, לא רק אני, עוד הורים, אני אעשה הכול שהילדים שלי לא יגיעו לקרבי.

רון שלום: לא יגיעו לקרבי.

רון שלום: תודה רבה לכם.

אורנה ברביבאי: כן.

אורנה ברביבאי: עוד?

אורנה ברביבאי: עוד מישהו?

אורנה ברביבאי: אם סיימנו את ההתייחסות של האזרחים שהגיעו, אנחנו נעבור להתייחסות שלכם, צה"ל.

שגיא ברוך: שמי שגיא, מפקד מחוז דרום של פיקוד העורף.

שגיא ברוך: אז אני רוצה להתחיל קודם כול בלהודות לראשי הרשויות ולתושבים על החוסן המדהים שהם מפגינים.

שגיא ברוך: הם מחזקים אותנו.

שגיא ברוך: חשוב לי לציין שזה לא נעשה רק כאשר באים מוועדת החוץ והביטחון או כאשר יש מצלמות.

שגיא ברוך: גם בחדרים הסגורים ביותר, אתה מסתובב באתרי ההרס, במקומות שנפגעו, והתושבים רק מחזקים אותך ומשדרים חוסן ועוצמה.

שגיא ברוך: אז זה דבר ראשון.

שגיא ברוך: במהלך הלחימה טיפולנו גם בפערי ההתרעה שעלו וצפו וגם בנקודות מיגון כאלה ואחרות, שהיה צריך לפזר מיגוניות במרחב, במקומות הכי קריטיים.

שגיא ברוך: עדיין ישנם פערי מיגון מאוד מאוד משמעותיים, כפי שהוצגו פה, בעיר אשקלון ובכל העוטף, במרחק שמעל השבעה קילומטרים, שחייבים להיפתר, שחייבים לפתור אותם בצורה משמעותית.

שגיא ברוך: יש גם את התוכנית שהוצגה – היא לא תוכנית חדשה, היא תוכנית עוד משנת 2018 – שמציגה איך נותנים מענה לעיר אשקלון.

שגיא ברוך: ויש עוד הרבה רעיונות איך אפשר לעודד את האנשים הפרטיים במרחב להתקדם לכיוון של פתרונות מיגון, בין אם זה להקל על פטור מארנונה, פטור ממע"מ, על בניית מיגון, הלוואות בערבות מדינה.

שגיא ברוך: ויש תוכניות לכל ראשי הערים, גם לאלה שלא נמצאים כאן, במרחב נתיבות, אופקים, במרחבים האלה, איך ניתן להתקדם ולפתור את בעיות המיגון.

שגיא ברוך: בעיות המיגון האלה הן קריטיות על מנת לאפשר לבן אדם להיות בטוח בביתו.

שגיא ברוך: זהו, עד כאן.

אורנה ברביבאי: תודה.

אורנה ברביבאי: רח"ל, בבקשה.

יורם לרדו: אני יורם לרדו, ראש רח"ל.

יורם לרדו: ראשית, אני רוצה להצטרף באמת פה לתשבחות לראשי המועצות.

יורם לרדו: העוצמה שהם מפגינים בעת הזאת זה מרכיב משמעותי בביטחון הלאומי, לא פחות.

יורם לרדו: יש תוכנית שמקודמת זה מספר חודשים על ידי צה"ל.

יורם לרדו: היא נקראת "מרחק בטוח".

יורם לרדו: היא עוסקת בפינוי אזרחים ביישובים סמוכי-גבול גם בצפון וגם בעוטף ישראל.

יורם לרדו: א', אני קורא לך, יושבת-ראש הוועדה, את המסמך, לבוא הציג.

יורם לרדו: אני חושב שחשוב שאתם תראו אותו.

אורנה ברביבאי: זה לא יקרה בקרוב, כן.

גדי ירקוני: אין תוכנית.

גדי ירקוני: עזוב, לא עבר את ראשי רשויות.

גדי ירקוני: בוא לא נכנס לוויכוח.

יורם לרדו: לא עבר ראשי רשויות.

יורם לרדו: אושר לפני שבועיים במשרד הביטחון והיה אמור להיות מתורגל בחודש המלחמה שהפך ל-11 ימים של מלחמה.

קריאה: - - -

יורם לרדו: חברים - - -

גדי ירקוני: חבר'ה, אני לא רוצה להיכנס לוויכוח.

גדי ירקוני: אבל אי-אפשר לעשות תוכנית כזאת בלי ראשי רשויות.

אורנה ברביבאי: חברים, חברים, בואו - - -

נירה שפק: אתה יכול לציין שוב מתי נקבעה התוכנית "מרחק בטוח".

נירה שפק: ציינת תאריך שלא תואם את מה שאני מכירה.

יורם לרדו: אני לא יודע מה את מכירה.

יורם לרדו: אני אומר לך - - -

נירה שפק: - - -

אורנה ברביבאי: נירה, נירה, בואי נתייחס כל אחד לגופו של עניין.

גדי ירקוני: אני מבקש שלא תיכנס לזה.

גדי ירקוני: יש לנו חילוקי דעות גדולים.

גדי ירקוני: זה לא בזמן מלחמה.

אורנה ברביבאי: תוצג, וגם אתם תידרשו להתייחס.

אורנה ברביבאי: כן.

יורם לרדו: בדיוק.

יורם לרדו: תוצג ונדסקס עליה.

יורם לרדו: מכל מקום, הוחלט לא לפעיל אותה.

יורם לרדו: צה"ל החליט לא להפעיל אותה.

יורם לרדו: ובשיחה של ראשי המועצות עם שר הביטחון, הם ביקש מענה.

יורם לרדו: ולשמחתי, כבר נוצר מנגנון, שהוא מנגנון שאני אומר לכם, מהניסיון שלי, יחד עם ראשי המועצות, הוא מנגנון מנצח.

גדי ירקוני: נכון.

גדי ירקוני: זה נכון.

יורם לרדו: ולהבנתי, בשוך הקרבות, בשוך הסערה, אנחנו נעשה שיח מחודש עם ראשי המועצות.

יורם לרדו: השיטה שראש המועצה והמועצה כלבנת יסוד והיא מתפעלת וכן הלאה וכן הלאה, מבחינתי, הוכיחה את עצמה בצורה בלתי רגילה.

יורם לרדו: אנחנו עושים הערכות מצב, ונראה לי שזה המודל.

יורם לרדו: אני לפחות יודע היום להגיד איך אנחנו נעצב את העסק הבא באמת באמת בתקווה שלא יתממש אף פעם.

יורם לרדו: תודה רבה.

אורנה ברביבאי: תודה.

אורנה ברביבאי: משרד האוצר.

יונתן פלורסהיים: שלום.

יונתן פלורסהיים: שמי יונתן, רכז ביטחון, אגף התקציבים, משרד האוצר.

יונתן פלורסהיים: קודם כול, אני מברך על הדיון.

יונתן פלורסהיים: תודה גם לראשי הרשויות המקומיות וגם ליושבת-ראש הוועדה.

יונתן פלורסהיים: לעניין המענה מיידי, אנחנו נותנים מענה מיידי לצרכים שעולים גם ממשרדי הממשלה השונים, גם מהרשויות.

יונתן פלורסהיים: כידוע, שר האוצר היה פה בסיור אתמול, הוא נפגש עם חלק גדול מראשי הרשויות.

יונתן פלורסהיים: אנחנו בקשר גם עם משרד הביטחון וגם עם משרדים האחרים שנוגעים להיבטים האזרחיים.

יונתן פלורסהיים: אני אתייחס לעניין המיגון.

יונתן פלורסהיים: התקבלה החלטת הממשלה לפני מספר שנים לעניין המיגון.

יונתן פלורסהיים: היא דיברה על תוכניות ארוכות-טווח.

יונתן פלורסהיים: כידוע לכם, אנחנו נמצאים במצב שבו לא אושר תקציב המדינה בשנתיים האחרונות.

יונתן פלורסהיים: זה מצב תקדימי, ולכן יש לזה השפעה.

יונתן פלורסהיים: אנחנו מאוד מקווים שיאושר תקציב מדינה בקרוב ונוכל לממש את התוכניות הארוכות-טווח.

אורנה ברביבאי: אני לא חושבת שזה הסבר להגיד שבגלל שאין תקציב, אנחנו לא נותנים מענה.

אורנה ברביבאי: זה לא מתקבל.

יונתן פלורסהיים: לא.

יונתן פלורסהיים: זה לא מה שאמרתי.

אורנה ברביבאי: אני מחדדת את זה, כדי שתגיד את זה בצורה ברורה יותר.

יונתן פלורסהיים: המענה המיידי שניתן לרשויות המקומיות ולתושבים, ניתן.

יונתן פלורסהיים: למיטב ידיעתי, אין פערים במענה המיידי.

יונתן פלורסהיים: בעניין תוכניות ארוכות-טווח שלא - - -

תומר גלאם: מה?

תומר גלאם: לא, לא.

גדי ירקוני: מה?

גדי ירקוני: מה?

גדי ירקוני: מה זה "אין פערים"?

יונתן פלורסהיים: שנייה, אני שנייה מסיים.

תומר גלאם: פה יש החלטות ממשלה שעוד לא מימשתם אותן, שעברו בממשלה.

תומר גלאם: אז בוא נשים את הדברים על דיוקם.

תומר גלאם: יש חלק, 20% שמימשתם ו-80% שלא מימשתם.

תומר גלאם: דברים שאושרו בהחלטת ממשלה ולא נותנים תקציבים.

תומר גלאם: אם זה אושר כדי שזה יאושר, אז אנחנו לא צריכים עוד החלטות ממשלה.

תמיר עידאן: אתמול זה הוצג לשר בצורה מאוד ברורה.

יונתן פלורסהיים: אני רק אתייחס למה שראש עיריית אשקלון עכשיו.

יונתן פלורסהיים: כידוע, היו מספר החלטות ממשלה גם שנוגעות לאשקלון ספציפית גם לעוטף עזה.

יונתן פלורסהיים: אלה החלטות שהתקבלו בשנים האחרונות.

תומר גלאם: אנחנו לא מעלים כאן תלונות, אבל הם קובעים שם.

גדי ירקוני: חבר'ה, יש תוכנית שלא מיישמים בעוטף ובאשקלון.

יונתן פלורסהיים: רק שנייה.

יונתן פלורסהיים: אלה החלטות שהתקבלו בשנים האחרונות, והתקציבים הם חלקם ממשרדי הממשלה השונים, לא דווקא תקציבים שאמורים להגיע ממשרד האוצר.

יונתן פלורסהיים: זהו.

קריאה: אין לו מה להגיד.

קריאה: אז שלא יגיד.

אורנה ברביבאי: יש עוד נציג פה ממשרד האוצר שרוצה להתייחס?

יונתן פלורסהיים: לא.

אורנה ברביבאי: לא.

אורנה ברביבאי: משרד הבריאות?

אורנה ברביבאי: מי פה?

בלה בן גרשון: שלום.

בלה בן גרשון: שמי בלה בן גרשון.

בלה בן גרשון: אני ממונה על חירום וטראומה נפשית במשרד הבריאות.

בלה בן גרשון: אני מקווה שהחמאס לא יודע כמה קודקודים יש פה במקום אחד.

גדי ירקוני: אנחנו משניים.

תומר גלאם: מסתבר שהוא יודע יותר מהמודיעין שלנו.

אורנה ברביבאי: כן.

בלה בן גרשון: משרד הבריאות הקים יחד עם משרדי ממשלה נוספים לפני 16 שנה את מרכזי חוסן בעוטף עזה.

בלה בן גרשון: היום יש לנו מרכזי חוסן נוספים באשקלון וביהודה ושומרון.

בלה בן גרשון: אנחנו בעצם עובדים בשיתוף מאוד הדוק עם הרשויות.

בלה בן גרשון: מרכזי חוסן הם כלי של הרשויות.

בלה בן גרשון: יש לנו שיתופי פעולה יום-יומיים.

בלה בן גרשון: נכון לעכשיו, גם אנחנו שותפים במיגון של מרכזי חוסן בשלוש רשויות: בשדרות, בשדות נגב, בחוף אשקלון.

בלה בן גרשון: ויחד עם משרדי ממשלה נוספים, הכנו כרגע, היא ממש בשלבים אחרונים, תוכנית לאומית של מרכזי חוסן.

בלה בן גרשון: אני חושבת שאין פה ראש רשות אחד שלא יגיד שזה אחד כלים המשמעותיים ביותר שיש שלו ברשות שלו.

בלה בן גרשון: וזה מה שצריך להיות במדינת ישראל, כי זה עוזר, כי זה יעיל, ובאמת מאגד את המשאבים של כל משרדי הממשלה.

אופיר ליבשטיין: צריך לתקצב את זה אבל בבסיס התקציב.

נירה שפק: סליחה, האם זה בבסיס התקציב?

בלה בן גרשון: אני מגיעה.

בלה בן גרשון: אני מגיעה.

אופיר ליבשטיין: זה ההסכם, בבסיס התקציב.

נירה שפק: האם זה בבסיס התקציב שאומר נציג האוצר?

בלה בן גרשון: אתה מוציאה לי מילים מהפה.

בלה בן גרשון: שנייה, חברים.

בלה בן גרשון: הדבר שאנחנו מעלים אותו לממשלה כדרישה, כבקשה, אני לא יודעת איך להגדיר את זה עוד, להכניס את התקציב של מרכזי חוסן לבסיס התקציב, כי בלי זה יש בלגן, יש משרד שנכנס, יש משרד שפורש, יש תקציב, אין תקציב.

בלה בן גרשון: אנחנו מוצאים את עצמנו רודפים אחר משרדי ממשלה, פרט לאנשי משרד הבריאות והרווחה ורח"ל, שהם המשרדים היחידים שכל פעם דוחפים קדימה.

בלה בן גרשון: יש משרדי ממשלה שתורמים השנה מאוד, ויש כאלה שיוצאים.

בלה בן גרשון: אין, אי-אפשר להמשיך באופן הזה.

בלה בן גרשון: אנחנו פונים אליכם, צריך להכניס לבסיס התקציב.

בלה בן גרשון: אם אתם רוצים לשמר את המרכזים האלו ולהרחיב אותם לכל המדינה.

בלה בן גרשון: תודה.

אורנה ברביבאי: עוד נציג משרד בריאות?

בלה בן גרשון: ד"ר בעז לב, האם אתה רוצה להציג?

אורנה ברביבאי: בעז, רוצה להתייחס?

בעז לב: לא, לא.

בעז לב: הכול נאמר.

אורנה ברביבאי: אוקיי.

אורנה ברביבאי: נאמר.

אורנה ברביבאי: משרד הרווחה, בבקשה.

ישראל בודיק: שמי ישראל ממשרד הרווחה.

אורנה ברביבאי: כן.

ישראל בודיק: קודם כול, אני באמת רוצה לציין את העבודה של הצוותים של הרווחה.

תומר גלאם: איפה נציג משרד הפנים?

תומר גלאם: אין דבר כזה, יושבת-ראש הוועדה?

קריאה: כן.

קריאה: אלי רגב פה.

אורנה ברביבאי: יש פה.

שמואל לטקו: יש, יש.

אורנה ברביבאי: יש.

אורנה ברביבאי: כן.

תומר גלאם: מה?

שמואל לטקו: הכול בסדר.

שמואל לטקו: יש.

תומר גלאם: בואו, שנרגיש אתכם.

תומר גלאם: אני לא מרגיש אתכם גם במלחמה.

תומר גלאם: בואו לידנו.

שמואל לטקו: לא היה המקום על השולחן.

אורנה ברביבאי: תכף אני אתייחס.

תומר גלאם: אני מוכן לקום בשביל שהוא יהיה פה.

אורנה ברביבאי: כן, משרד הרווחה, בבקשה.

אורנה ברביבאי: ח"כים שרוצים לדבר, תירשמו אצל לטקו.

ישראל בודיק: אני מבקש לציין את העבודה של צוותי הרווחה שקודם כול שהם נותנים את הלב לכל האנשים בעלי צרכים מיוחדים, כל האנשים שהם זיהו שבעבר היו להם אירועים פוסט-טראומטיים.

ישראל בודיק: הם גם בקשר איתם.

ישראל בודיק: הם אנשים שמטופלים.

אורנה ברביבאי: לא שומעים אותך.

ישראל בודיק: בתוך האירועים ויחד עם הרכזים של מרכזי החוסן, הם יוצאים לזירות השונות.

ישראל בודיק: אי-אפשר ככה, לא לשכוח שהם עוזבים את המשפחות, יוצאים למתקן של חוסן, שהמשפחות מבינות שהם יוצאים למקום שיש לו ייעוד, שיש לו מטרה.

ישראל בודיק: וזה מחזק גם את המשפחות שלהם.

ישראל בודיק: אני רוצה ככה לדבר על שיח שהיה לי עם מנהלי המחלקות ועם עובדים ועם הורים.

ישראל בודיק: אנחנו פה כמובן כדי לטפל בתופעות של האירועים.

ישראל בודיק: אבל הדבר השני הוא גם כדי לאפשר לכוחות הביטחון לעשות את העבודה כמו שצריך.

ישראל בודיק: אבל גם יותר מזה, לאפשר לכוחות הביטחון לעשות את העבודה בצורה הכי מוסרית והכי מדויקת כדי שלא ייפגעו אנשים מיותרים גם בצד השני.

ישראל בודיק: וזה מעיד על החוסן הלאומי שלנו, על המנהיגות העירונית; זה מעיד על מנהיגות המקצועית.

ישראל בודיק: אני חושב שזה דורש התייחסות, כשאנחנו מדברים על תקציבי הרווחה, התייחסות יותר רחבה מאשר שאנחנו מדברים על תקציבים לאוכלוסיות המודרות שיש להם ערך ענק בפני עצמם.

ישראל בודיק: זה ערך ענק בפני עצמו.

ישראל בודיק: אבל היום המושג של תקציבי רווחה ומדיניות רווחה וכוח אדם הוא מושג הרבה יותר - - - הוא משפיע על החוסן הלאומי, משפיע על היכולת של צה"ל לעבוד בצורה מוסרית וערכית.

ישראל בודיק: זו עבודה מאוד מאוד מיוחדת.

ישראל בודיק: וזה אני חושב שזאת ההתייחסות שצריך לקבל היום.

ישראל בודיק: הדבר השני הוא שאנחנו עוסקים במיגון של המסגרות החוץ-ביתיות, מסגרות שבהן המנהלים הם באחריות ישירה שלנו.

ישראל בודיק: אנחנו מטפלים, אנחנו מלווים את זה ברמה המשרדית.

ישראל בודיק: במסגרות בקהילה שהרשויות המקומיות מובילות, אנחנו נותנים תקציבי מיגון ומלווים.

ישראל בודיק: אנחנו נמצאים עכשיו באיזשהו תהליך שם.

תמיר עידאן: אבל כרגע גם אצלכם אין תקציב.

תמיר עידאן: יש לכם אולי החלטת ממשלה, אבל תקציב אין לכם.

תמיר עידאן: תגיד את זה.

ישראל בודיק: אנחנו תקועים עם הנושא של – אנחנו באמת - - -

קריאה: - - -

תמיר עידאן: אבל זה וירטואלי.

ישראל בודיק: נכון, נכון.

ישראל בודיק: נכון לגמרי.

ישראל בודיק: אני אומר אבל באמת במהלך השנים אנחנו דווקא לגביהם נמצאים באיזשהו מהלך ככה קרוב מאוד לפתור את הבעיה שדיברנו עליה, לייצר שם את המערך של המיגון.

ישראל בודיק: במהלך השנים אבל מיגנו עשרות מסגרות, עשרות מסגרות, אם לא כבר מאות, משנת 2014, מסגרות לבעלי צרכים מיוחדים.

ישראל בודיק: אנחנו נמצאים באיזשהו תהליך של חשיבה איך אנחנו יכולים לספק מכשירי ביפר לאוכלוסיות שאין להן טלפון חכם.

ישראל בודיק: היום אנשים עם מוגבלות שמיעה הם בעצם - - -

אורנה ברביבאי: זה מגיע אלינו לא מעט, כן.

ישראל בודיק: יש לנו מספר אנשים שזיהינו.

ישראל בודיק: אנחנו בקשר עם פיקוד העורף.

ישראל בודיק: יש לנו רשימות מסודרות.

ישראל בודיק: תהליך מורכב.

ישראל בודיק: כנראה שאין למכשירים.

ישראל בודיק: המשרד מנסה לגייס מיליון שקל.

ישראל בודיק: יכולים לאתר את האנשים שגם נמצאים קרוב, שגרים בעוטף ויש להם מוגבלות של גם שמיעה וגם של עיוורון.

ישראל בודיק: לפחות לייצר להם מענים מתוך התקציבים שלנו.

ישראל בודיק: אנחנו נדבר על זה.

ישראל בודיק: דיברנו, אם כן, ככה - - - פיקוד לעורף.

ישראל בודיק: ובאמת להגיד תודה לכם, למנהיגות העירונית, לצוותים של מחלקות הרווחה.

ישראל בודיק: ובאמת אני מצטרף לבקשה: להכניס את מרכזי החוסן לבסיס התקציב.

ישראל בודיק: זה משחק שאנחנו משחקים בו כל שנה מחדש.

ישראל בודיק: אנחנו צריכים להביא כסף, משרד הבריאות צריך להביא כסף, בלה, מגרדים.

ישראל בודיק: אני לא מדבר שיש לנו גם סיפור עם הבדואים.

ישראל בודיק: אני רוצה לדבר שמנהלי הרווחה בעוטף אומרים לי: אנחנו גם רוצים להתגייס לסיפור האזרחי שקורה פה באזור.

ישראל בודיק: אתם יודעים איזו קבוצה נפלאה של אנשים יש פה.

ישראל בודיק: אז אני אומר, צריך להכניס את הכסף הזה לבסיס התקציב.

ישראל בודיק: הם עובדים בשיתוף פעולה מדהים, העובדים של מרכזי החוסן, יחד עם עובדי הרווחה, יחד עם מחלקות אחרות בחינוך.

ישראל בודיק: צריך לסגור את הסיפור הזה.

ישראל בודיק: אנחנו כבר מדברים על זה עשרות שנים.

אורנה ברביבאי: ברור.

ישראל בודיק: לא הגיוני.

ישראל בודיק: תודה.

אורנה ברביבאי: ברור.

אורנה ברביבאי: יש עוד מישהו ממשרד הרווחה שרוצה להתייחס?

אורנה ברביבאי: משרד הפנים?

אורנה ברביבאי: אלי?

אלי רגב: שלום לכולם.

אלי רגב: אני רוצה, קודם כול, כמו אחרים, גם כראש אגף של נושאי החירום והביטחון במשרד הפנים וגם כראש הרשות בעצמי, לבוא ולחזק ולהגיד שזו גאווה גדולה לראות את הדרך שבה התנהגו ראשי הרשויות פה.

אלי רגב: באמת באמת אני חושב שזו תעודת כבוד למה היא המנהיגות.

אלי רגב: וקודם כול, באמת אני מכיר את כולם אחד-אחד.

אלי רגב: אני אומר יישר כוח על כל מה שאתם עושים ועל איך שאתם עושים.

אלי רגב: לעניינים שקשורים לממשקים שבין משרד הפנים לבין הרשויות ולהקשר של המבצע הזה, משרד הפנים שחרר 46 מיליון שקל לרשויות העוטף בנוהל מיידי מתוך תקציבים שהיו מיועדים לעוטף, היו מוקפאים במסגרת ועדות - - - מעכשיו לעכשיו.

אלי רגב: 9 מיליון שקלים נתנו במסגרת החלטת ממשלה לאשקלון כדי להכין אותה טוב יותר.

אלי רגב: ותקציבים נוספים שיש לנו, כ-1.5 מיליון שקלים נוספים, שאנחנו צריכים לרשויות בעוטף - - - אותה ההחלטה.

אלי רגב: אני אשב עם ראשי הרשויות ונתאם את העניין הזה.

גדי ירקוני: לא, לא הבנו מה אנחנו מקבלים.

גדי ירקוני: מה קורה?

אלי רגב: מה לא הבנת?

תמיר עידאן: מתוך ההחלטה הקיימת.

תמיר עידאן: זה לא משהו חדש.

אלי רגב: כן, כן.

אלי רגב: לא משהו חדש.

אלי רגב: ושנייה, עוד שנייה, בבקשה.

גדי ירקוני: אתם משחררים את הכסף עכשיו?

אלי רגב: גדי, עוד שנייה.

גדי ירקוני: בדרך ככל, אנחנו לא רואים את הכסף כמה פעמים.

אלי רגב: 46 מיליון שקל קיבלתם עכשיו.

אלי רגב: עוד 9 מיליון אשקלון קיבלה לאור החלטת הממשלה, עזרה בנושא חירום.

אלי רגב: עוד 1.5 מיליון אנחנו כרגע נשב עם רשויות העוטף, ישבתי איתכם כבר בעבר, אנחנו נשב עכשיו ונסגור גם את העניין הזה.

אלי רגב: בנוסף לזה, משרד הפנים כרגע חושב לקבל החלטות להוציא תקציבים מתקציבי הפיתוח שלו, כדי לתת תקציבים נוספים תוספתיים מתוך לא תוספתיים.

אלי רגב: תקציבי משרד הפנים והאוצר הם תוספתיים עבור הרשויות, אי-אפשר להגדיל.

אלי רגב: יש כמה דברים שאני חושב כדאי לשים אותם כנושא לדיון מאוד משמעותי.

אלי רגב: אחד, העיר אשקלון.

אלי רגב: העיר אשקלון לא זוכה לקבל את מה מקבלות רשויות העוטף מכל מיני סיבות.

אלי רגב: אבל אני חושב שהסטטיסטיקה גם של היקף הנפילות, הנפגעים, הנזקים, כמעט בכל פרמטר, אשקלון צריכה במקום אחר.

אלי רגב: אני חושב שהדבר הזה צריך להיות על שולחן הדיונים בצורה מאוד משמעותית עם המשמעויות הנלוות לזה.

אלי רגב: בזמנו שר הפנים ניסה להעביר ולהחזיר אותה לתוך רשויות העוטף.

אלי רגב: היו לזה כל מיני בעיות משפטיות.

אלי רגב: אני חושב שצריך לדון באשקלון באופן נפרד עם כל המשמעויות שנלוות לעניין הזה.

אלי רגב: דבר נוסף זה נושא החוסן.

אלי רגב: עלה פה הנושא של החוסן, הוא עולה כבר כמה וכמה פעמים.

אלי רגב: נושא של בסיס התקציב והשיוך של בבסיס התקציב לאחד ממשרדי הממשלה שייקבע.

אלי רגב: אני חושב שהדבר הזה באמת הוא גם בסך הכול היקף תקציבי לא משמעותי.

אלי רגב: אפשר לקבוע אותו בבסיס התקציב.

אלי רגב: אני אומר את זה פה לאוצר ולפתור בעיה שהיא מאוד מאוד אקוטית ומאוד רגישה לתושבים פה.

אלי רגב: דבר אחרון, נושא המיגון ליישובים שברשויות העוטף, מעבר לשבעה קילומטר.

אלי רגב: הדבר הזה החייב להיפתר.

אלי רגב: אנחנו כרגע, אני מנסה להוביל, יחד עם פיקוד העורף, איזשהו פתרון לעניין הזה, גם מתקציבים שלי, גם מתקציבים נוספים כדי לתת מענה.

אלי רגב: אנחנו נשב יחד עם הרשויות בעוטף כדי אפשר יהיה לטפל בעניין הזה מתוך תקציבים פנימיים, ודרך זה אנחנו נפנה - - - באוצר כדי לקדם את זה.

אלי רגב: דבר אחרון הוא מרכזי הפעלה.

אלי רגב: למעשה, היום מתוך חמש רשויות בעוטף יש שתיים-שלוש מועצות שאין להן מרכזי הפעלה כמו שצריך, שדות נגב, שער הנגב וחוף אשקלון.

אלי רגב: אנחנו - - - גם משרד הפנים וגם משרד הביטחון.

אלי רגב: משרד הביטחון - - - סדר גודל של 10 מיליון שקלים, לצורך העניין - - - שזה בסך הכול - - - תקציב.

אלי רגב: אני מקווה מאוד שעוד השנה נתחיל לקבל את זה ובשנה הבאה למעשה כל רשויות בעוטף יהיו עם מרכזי הפעלה כמו שצריך.

אלי רגב: "מרחק בטוח", דיברו; אני לא אלאה.

אלי רגב: מעבר לעניין אחד, שבעצם משרד הפנים, שר הפנים במקרה הזה, נתן תקציב של 100 מיליון שקל ועוד מיליון שקל ששר הביטחון נתן, כדי לתת מענה למצב בינתיים.

אלי רגב: - - - "מרחק בטוח" - - - לתושבים ונתנו מענה של גמישות מלאה לרשויות המקומיות לנהל - - -.

אלי רגב: תודה.

תמיר עידאן: יש לי שאלה.

תמיר עידאן: אפשר לשאול, גברתי היושבת-ראש?

אורנה ברביבאי: כן, אפשר.

תמיר עידאן: אלי, היות שאתה נציג משרד הפנים כבר וזה לא קשור אליך.

תמיר עידאן: מינהל התכנון נמצא תחת משרד הפנים.

תמיר עידאן: ממשלת ישראל קיבלה – אחרי שאני שבע שנים נאבק להקים יישוב חדש בעוטף עזה - - - משדרות - - - תושבים חדשים - - - ממשלת קיבלה בנובמבר האחרון החלטה להקים יישוב חדש בעוטף חדש.

תמיר עידאן: כולנו שמחנו, התלהבנו, אמרו - - - לבוא.

תמיר עידאן: יש לי עכשיו מעל 1,000 נרשמים כדי להירשם כשתהיה הרשמה.

תמיר עידאן: אני מקבל הודעה ממינהל התכנון לפני חודש: זה שממשלת ישראל החליטה זה בסדר; היישוב הזה לא יקום לא משנה מה יהיה.

תמיר עידאן: אז דרכך, אם אולי יש מישהו פה בוועדה - - - דרכך לשר הפנים ולמנכ"ל משרד הפנים מה משמעות של החלטת ממשלה - - - מול הדרג המקצועי שממליץ לא לעשות את זה משיקולים כאלה ואחרים.

תמיר עידאן: אני חושב שזו תעודת עניות למדינת ישראל.

תמיר עידאן: יישוב חדש בעוטף יהיה ניצחון אמיתי.

תמיר עידאן: בנייה באשקלון, בנייה בשדרות, בנייה ביישובים, ופיתוח, זה הניצחון האמיתי, הניצחון האזרחי.

תמיר עידאן: אני חושב שפה יש נקודה שצריך להוריד אותה מעל השולחן ולהקים את היישוב הזה מהר.

תמיר עידאן: להוריד שיקולים זרים שהם קיימים.

תמיר עידאן: אני אומר את זה פה, הם קיימים.

תמיר עידאן: ורק בגללם יש כרגע עיכוב ליישוב החדש הזה.

תמיר עידאן: ואני מקווה שהמסר יעבור מפה.

תמיר עידאן: ואני מבקש מהוועדה לעקוב אחר הדבר הזה.

אורנה ברביבאי: תודה.

אורנה ברביבאי: יש מישהו עוד?

גדי ירקוני: אורנה, אני יכול להגיד משהו קצר שאני חושב שהוועדה יכולה להתייחס אליו?

אורנה ברביבאי: כן, כן.

גדי ירקוני: דיבר נציג האוצר, ואני חושב שאיננו דבר שהוא פרוצדורה ודווקא לוועדה הזאת.

גדי ירקוני: יש כספים שמחכים לעוטף, ליישובי העוטף, שעשו הרבה השקעות והרשאות.

גדי ירקוני: וכבר הם בוצעו בשוטף.

גדי ירקוני: ומשום מה, בגלל שאין תקציב מדינה, התקציבים אלה לא מגיעים אלינו.

גדי ירקוני: והדבר הזה מסכן אותנו תזרימית.

גדי ירקוני: האם אפשר לשחרר את הכספים שמגיעים לעוטף על גנים שהם בנו, וכל מיני דברים כאלה שיש הרשאות?

גדי ירקוני: חבל שהנושא הזה יציב בלמים תזרימיים.

אורנה ברביבאי: תודה.

אורנה ברביבאי: הדברים נאמרו.

אורנה ברביבאי: אנחנו עוברים להתייחסויות של חברי הכנסת.

אורנה ברביבאי: אני מזכירה שני כללים.

אורנה ברביבאי: אחד, לא באנו הבוקר לכאן לעשות פוליטיקה.

אורנה ברביבאי: יהיה לנו מספיק זמן.

אורנה ברביבאי: אנחנו בעיצומם של אירועים.

אורנה ברביבאי: באנו להקשיב ולהעלות את ההתייחסות, הערות שלנו.

אורנה ברביבאי: וגם אפשר לבדוק את הדברים אחר כך ולהתייחס לעניינים.

אורנה ברביבאי: אני מבטיחה שאנחנו נמשיך לעשות דיוני מעקב ופיקוח אחר הדברים שעלו כאן.

אורנה ברביבאי: והשני, לדבר, בבקשה, בקצרה, כדי לאפשר לכמה שיותר ח"כים לדבר.

אורנה ברביבאי: נירה, נרשמת ראשונה, בבקשה.

נירה שפק: תודה רבה.

נירה שפק: דבר ראשון, אני מתסכלת לקהל שלנו, לאזרחים, תושבי העוטף.

נירה שפק: אני רוצה לומר לכם, ועדת החוץ והביטחון זו הוועדה שתפקידה לבקר את החלטות ופעילות הממשלה.

נירה שפק: וזה מה שאנחנו נעשה וזה מה שאנחנו נבדוק, ונראה איך משרתים אתכם.

נירה שפק: אבל התפקיד הנוסף שלנו, התפקיד שלי כחברת הכנסת ושל כל חברי הכנסת שיושבים כאן, הוא לייצג את הריבון, והריבון זה הכנסת.

נירה שפק: ומכאן אני רוצה לגעת בכמה שאלות שיש לי למה שקורה כאן.

נירה שפק: דיברתם על הביטחון, קודם כול, אני רוצה להגיד אמירה לגבי החוזק והחוסן.

נירה שפק: אני מקווה שלא - - - שאני חברת קיבוץ כפר עזה.

נירה שפק: לנו, תושבי העוטף, מותר להגיד שאנחנו חזקים.

נירה שפק: לכל השאר אסור להם.

נירה שפק: תפקידם הוא לדאוג שאנחנו נהיה חזקים.

נירה שפק: בשביל זה הממשלה ומשרדי הממשלה צריכים להיערך עם תוכניות.

נירה שפק: ואני שומעת כאן דברים שלא מסתדרים לי.

נירה שפק: קודם כול, אני מבינה שעובדים שנים על תוכניות: "מרחק בטוח", "מלון אורחים", "מלונית" כל הזמן.

נירה שפק: אנחנו מכירים את זה שביום פקודה זה לא יצא לפועל כי חסרים מלא דברים במשרדי הממשלה.

נירה שפק: והינה, הגיע יום פקודה ולא יצא לפועל.

נירה שפק: וכולם כאן עוברים על סדר-היום.

נירה שפק: אני שומעת את נציגי רח"ל וגם המשרדים שאומרים: לא עובר לרשויות - - - והשאלה היא כזאת: למה?

נירה שפק: אם השקענו שנים בלעשות את התוכנית הזאת, ואנחנו לא רוצים להיות מדינת - - - אז למה?

נירה שפק: ביום שצריך לבצע את זה פתאום יש עיכובים, ואין לי כאן, בואו נראה איזה תקציב פה אני אעביר והוא אומר אני אעביר מפה, ומשרד האוצר אומר: אני לא יודע להעביר תקציבים.

נירה שפק: דרך אגב, ולפתוח סוגריים ולשים המון סימני קריאה, כולנו פה ראינו שלמרות שאין תקציב מדינה ידעתם להוציא תקציבים כשצריך.

נירה שפק: והיום זה היום לתקציבים.

נירה שפק: אין סיבה שלא יקבלו.

נירה שפק: בהקשר לדבר הזה, אני רוצה לדבר על הפינוי.

נירה שפק: בהתייחסות לנושא הפינוי נאמר שנעשתה תוכנית אחרת.

נירה שפק: התוכנית האחרת, לא משנה באיזה שם יקראו לה, אני מבינה ואני רוצה שהתושבים ידעו וגם תכף הם ייתנו תשובות לכך, והבנו שליישובי סמוכי-גדר ניתן תקציב של 250 שקל לאדם מלידה ועד בכלל, שעד שישה ימים, בתקציב של 6 מיליון.

נירה שפק: זה לא מתכנס לכמות התושבים.

נירה שפק: וכל תושב ביישוב צמוד, סמוך-גדר בעוטף עזה צריך לדעת כשהוא הולך הוא יכול להתפנות ולקבל 250 שקל.

נירה שפק: יש תושבים שכותבים לי שהם לא יוצאים כי אין להם כסף כי הם אחרי שנת קורונה, ואותם תושבים לא יודעים שמגיע להם את הכסף הזה.

נירה שפק: והשאלה השנייה אליכם, למשרדי הממשלה, ולא לראשי הרשויות, היא: מה המנגנון תקציבי?

נירה שפק: איך עוד לא החלטתם?

נירה שפק: כי אני קיבלתי תשובות, כולל מהמשרדים האמונים על זה, שיביאו חשבוניות ויקבלו, חלק בוואוצ'רים שנותנים.

נירה שפק: אני רוצה לדעת איך - - - לשאול את ראשי הרשויות ולשאול את משרדי הממשלה, היו אמורים לטפל בזה.

נירה שפק: זו השאלה הראשונה שלי.

אורנה ברביבאי: נירה, תקצרי, בבקשה.

נירה שפק: אין בעיה.

נירה שפק: אנחנו נדבר על זה בהקשר הנכון.

נירה שפק: הנושא של החוסן – יושבת כאן הילה, מנהלת מרכז החוסן בשדרות.

נירה שפק: המספרים רק עולים.

נירה שפק: תקציבים נשארו.

נירה שפק: לא נותנים תקציב.

נירה שפק: אני רוצה לדעת מה המנגנון שעכשיו, כל תושב שצריך יידרש לזה ואיזה מנגנון ניתן בהינתן פינוי?

נירה שפק: מה המנגנון שנתנו לאפשר להם את זה ברשויות אחרות או במקומות נוספים, כולל האם נעשה, התקבלה החלטה למרכזי טיפול בעזרתם של בעלי חיים כמו שנעשה בעיר שדרות וביתר המקומות?

נירה שפק: הדבר האחרון שאני אדבר עליו, ואני אקצר, הוא המסמך שיצא וחתום עליו אבי דיכטר כיושב-ראש הוועדה.

נירה שפק: אני עוברת על הסעיפים.

נירה שפק: תוכנית מלונית, אומר משרד הביטחון, איננה מתואמת באופן מלא; היא נמצאת במצב שאינו מאפשר המשך עבודה.

נירה שפק: עוד שאלה שמאוד מטרידה אותי – בשנת 2018 נוצלו רק 59% מכלל התקציב של העורף בסעיף 16.

נירה שפק: מה התקציב שנוצל ומה מצבו עכשיו?

נירה שפק: איך יכול להיות עורף לקבל תקציב באמירות של "אין לי" במסגרת של ה-59%?

נירה שפק: מה קורה עם העסקים?

נירה שפק: בעלי העסקים מתקשרים אליי.

נירה שפק: כתוב כאן בסיכום הזה.

נירה שפק: אין להם מענה.

נירה שפק: יש כאלה שלא קיבלו עוד בשנים קודמות.

נירה שפק: מה המסלול המהיר?

נירה שפק: למה הם צריכים להצדיק את עצמם?

נירה שפק: למה הם צריכים להשוות את זה לשנים קודמות?

נירה שפק: למה עדיין לא נפתחים עסקים ואין מענה, כולל לעובדים שאמרו להם: לא לצאת מהבתים, אין לימודים אבל יש עבודה?

נירה שפק: אני יכולה להמשיך.

אורנה ברביבאי: נירה, תודה.

אורנה ברביבאי: תודה רבה.

אורנה ברביבאי: חבר הכנסת אוריאל בוסו, בבקשה.

אוריאל בוסו: טוב.

אוריאל בוסו: אני רוצה להודות לחברים, לתושבים, לראשי הרשויות, קודם כול, באמת מעורר השתאות לראות את העמידה האיתנה שלכם.

אוריאל בוסו: אתם החזית האמיתית שלנו.

אוריאל בוסו: אני חושב שדין אשקלון, דין שדרות, דין עוטף ישראל – אגב, זה נכון לחלוטין – כדין תל אביב.

אוריאל בוסו: זה המינוח שצריך להיות לנו.

אוריאל בוסו: אסור לנו להתרגל לשום טפטוף בצורה כזאת או אחרת בדרום.

אוריאל בוסו: זו ההתייחסות שצריכה להיות לכל אחד ואחת.

אוריאל בוסו: אין הסכם הפסקת אש.

אוריאל בוסו: קודם כול, המושג הפסקת אש – צריך לזכור שהחמאס הוא ארגון טרור שמשתמש בהרבה מונחים אחרים – הודנה, תהדייה, כל מיני שמות – למעשה אין להם מושג להפסקת אש.

אוריאל בוסו: אנחנו צריכים להתחיל להבין את זה.

אוריאל בוסו: לא עושים הפסקת אש עם ארגון טרור.

אוריאל בוסו: דבר שני, כמו שנירה אמרה, אני מתסכל על הסיכום של חבר הכנסת דיכטר מהוועדה הזמנית מיולי 2019, ממש כאילו נכתב היום, והסעיפים חוזרים על עצמם.

אוריאל בוסו: אז, אורנה, זה מאוד רלוונטי להיום.

אוריאל בוסו: נקודה האחרונה היא משרד האוצר.

אוריאל בוסו: אני קיבלתי מספר פניות מתושבים משדרות, למשל, שלאחר נפילה של טילים צריכים להגיע - - - זה לוקח זמן.

אוריאל בוסו: הדבר הזה צריך להיות - - - הרבה יותר - - - הרבה יותר מהר, כי זה מעכב אחר כך את כל הפעילות - - - למקום לגדול.

אוריאל בוסו: אנחנו נמצאים כאן היום לומר לכל תושבי הדרום שלמרכז, לדרום ולירושלים דין אחד.

אוריאל בוסו: תודה רבה.

אורנה ברביבאי: תודה.

אורנה ברביבאי: חבר הכנסת עמר בר לב.

מתן כהנא: הוספת אותי לרשימה?

אורנה ברביבאי: לא.

אורנה ברביבאי: מי שרוצה לדבר, שיירשם.

אורנה ברביבאי: כן.

מתן כהנא: חשבתי שכולם ידברו.

אורנה ברביבאי: לא.

אורנה ברביבאי: מי שרוצה להירשם, שיעביר את השם.

אופיר סופר: אז איך נרשמים?

אורנה ברביבאי: אני רושמת, כהנא, כן.

אורנה ברביבאי: סופר, ברקת.

עמר בר-לב: חבר'ה, יש לי ניסיון של שבע שנים בוועדה הזאת.

עמר בר-לב: תדעו איך להירשם.

מתן כהנא: לא.

מתן כהנא: לטקו אמר שכולם ידברו.

עמר בר-לב: טוב.

עמר בר-לב: ראשית, באמת, ראשי ערים והרשויות, אני מצדיע לכם על המנהיגות שלכם גם כלפי מטה, כלפי התושבים, ובעיקר באמת התמיכה שאתם נותנים לצה"ל את מלוא מרחב הזמן לעשות את מה שהוא מעוניין ורוצה וצריך לעשות.

עמר בר-לב: אני עוד יותר מעריך את מה ששמענו כאן מהתושבים, שתושבי האזור שנמצאים פה תחת ההפגזות והירי, שהם אומרים שבלי להשיב את הבנים, את גופות הבנים והשבויים שלנו, אסור לסיים את המבצע הזה.

עמר בר-לב: זה לא פשוט לומר את זה, בוודאי לא לאנשים שחיים פה באזור.

עמר בר-לב: ואני מאוד מאוד מעריך את האמירה, האמירה החשובה הזו.

עמר בר-לב: במהלך הסקירות שמעתי כאן כמה פעמים שתי מילים שחזרו על עצמן, והן: לא ייתכן, לא ייתכן שדינה של תל אביב שונה מדינה של אשקלון; לא ייתכן שביישובים במועצה האזורית, שיישוב אחד הוא 6.5 קילומטר מהגבול והשני 7.5 קילומטר מהגבול, תהיה איפה ואיפה; לא ייתכן שיש אזרחים לא ממוגנים.

עמר בר-לב: ואני, לצערי, אומר לכם: אלה עובדות.

עמר בר-לב: לצערנו, זה ייתכן.

עמר בר-לב: אתם חיים תחת המצב הזה.

עמר בר-לב: אני יכול לספר לכם שאני גם בכנסת ה-19 וגם בכנסת ה-20 הגשתי הצעת חוק שמדברת על מימון חלקי של המדינה לחדרי ביטחון.

עמר בר-לב: שתי ההצעות החוק האלה הופלו.

עמר בר-לב: ככה שלצערנו זה כן ייתכן.

עמר בר-לב: הסיפור של השבעה קילומטר זה גם נשמע לי משהו אנכרוניסטי.

עמר בר-לב: פעם מרגמה 81, הטווח שלה היה 4.8 או 5.8 או משהו כזה, 4.2 קילומטר.

עמר בר-לב: אז לפי זה קבעו את השבעה קילומטר.

עמר בר-לב: לצערנו, החמאס התקדם.

עמר בר-לב: ואני חושב, יושבת-ראש הוועדה, שאם הוועדה תקרא לממשלת ישראל להכריז שהטווח שחייב במיגון מלא צריך להיות 15 קילומטר, לדלג משבעה קילומטר ל-15 קילומטר, על כל המשתמע מזה, אני חושב שזאת תהיה גם קריאה, גם אמירה מאוד נכונה ומאוד מאוד חשובה.

עמר בר-לב: במדינת ישראל שהתושבים האלה, אתם כאן נמצאים כל כך הרבה שנים תחת האיומים הפיזיים המוחשיים האלה בהחלט זכאים למיגון מלא על כל מה משתמע מזה, מחדרי ביטחון עד מרכזי חוסן שדיברו כאן וכן הלאה וכן הלאה.

עמר בר-לב: תודה רבה.

אורנה ברביבאי: תודה.

אורנה ברביבאי: חבר הכנסת קושניר.

אלכס קושניר: טוב.

אלכס קושניר: קודם כול, שבע שנים של שקט שמדברים עליו אחרי צוק איתן הוא שקר.

אלכס קושניר: וכל מי שגר בעוטף עזה ובאשקלון, כמו חבר הכנסת אבי דיכטר, וגם אני תושב אשקלון, יכולים להעיד על זה.

אלכס קושניר: היו נפילות, היו שריפות, היו פיגועים, היו ילדים שנפגעו, היו פציעות, הייתה חרדה והיה פחד.

אלכס קושניר: ולכן שבע שנים של שקט זה שקר.

אלכס קושניר: ואף אחד לא יצא למבצע מגן העוטף או מגן אשקלון.

אלכס קושניר: ומכאן אני מסיק שיש פה אזרחים סוג א' ואזרחים סוג ב'.

אלכס קושניר: תושבי הדרום, עוטף עזה ואשקלון, הפכו להיות העומק האסטרטגי של מדינת ישראל כדי להגן על גוש דן.

אלכס קושניר: ואני בטוח שגם לפני שבע שנים ועדת החוץ והביטחון ישבה ואמרה שזה לא ייתכן, זה לא יכול להיות.

אלכס קושניר: אבל הינה, שום דבר לא משתנה.

אלכס קושניר: וגם הפעם שום דבר לא ישתנה.

אלכס קושניר: לא יכול להיות מצב שהאויב יודע לבנות מאות קילומטרים של מטרו של מנהרות תת-קרקעיות כדי להגן על המחבלים, ואנחנו, מדינת ישראל לא מסוגלת להגן על התושבים שלה.

אלכס קושניר: אמר ראש עיריית אשקלון: 40,000 תושבים בעיר ללא מיגון.

אלכס קושניר: זה כישלון.

אלכס קושניר: זה פיאסקו.

אלכס קושניר: זה חוסר אחריות.

אלכס קושניר: או שזה פשוט חוסר אכפתיות.

אלכס קושניר: תחליטו אתם.

אלכס קושניר: דבר נוסף אני רוצה לומר.

אלכס קושניר: אנחנו ראינו, כמו במגפה גם במלחמה, את התפקוד המדהים של השלטון המקומי, של ראשי רשויות, של כל העובדים, שבאמת נתנו את הכול.

אלכס קושניר: ובאמת לא לכל דבר יש להם כלים.

אלכס קושניר: וכשראש עיר צריך לבחור איפה הוא מעמיד את המיגונית היחידה שיש לו, וצריך לבחור על מי הוא כן יכול להגן ועל מי לא, זה מצב בלתי אפשרי.

אלכס קושניר: זה פשוט לא ייתכן שהבחירה הזאת והברירה זאת ניתנת לראש העיר.

אלכס קושניר: ואמר תומר: 1.4 מיליארד שקל כדי למגן את העיר.

אלכס קושניר: ואללה, בשבע שנים אפשר לעשות את זה כמה פעמים.

אלכס קושניר: וכמובן, לא רק אשקלון אלא גם הסביבה.

אלכס קושניר: ולכן המצב הזה הוא בלתי נסבל.

אלכס קושניר: ביום שני בוועדה המסדרת עולה להצבעה לפטור מחובת הנחה החוק שלי שאמור לתת הטבות מס לתושבי העיר.

אלכס קושניר: החוק הזה עלה בכנסת הקודמת להצבעה במליאה והוא הופל על ידי הקואליציה.

אלכס קושניר: היום זה סופר רלוונטי וסופר צודק.

אלכס קושניר: אז קודם כול, אני מאוד מקווה שנשאיר רגע את הפוליטיקה במצד ונוכל להעביר את החוק הזה גם בוועדה המסדרת ואחר כך גם במליאה.

אלכס קושניר: וכן זו הצעת חוק תקציבית.

אלכס קושניר: ולכן נצטרך 50 חברי כנסת שבפועל יצביעו בעד.

אלכס קושניר: ואני אומר לכם: זה הכי צודק שיכול להיות.

אורנה ברביבאי: תודה.

אלכס קושניר: נדון גם על המיגון, נדון על הכול.

אלכס קושניר: אבל זה משהו שניתן לעשות תוך שבוע ימים.

אלכס קושניר: אז בבקשה, חברים.

אורנה ברביבאי: תודה, חבר הכנסת קושניר.

אורנה ברביבאי: חבר הכנסת יאיר גולן, בבקשה.

יאיר גולן: גם אני רוצה, קודם כול, בראש ובראשונה, להביע את הערכתי, שלא לומר הערצתי, לכם, ראשי הרשויות, על הובלת הציבור שלכם בשעת חירום ובכלל.

יאיר גולן: ואותו דבר להביע אליכם, תושבי העוטף, תושבי הדרום, על כושר העמידה, על כושר ההתמדה, על הרוח האיתנה.

יאיר גולן: זה מרשים ומעורר השראה וזה מודל לכל אזרחי ישראל.

יאיר גולן: זה חלק מהחוסן הלאומי שלנו, חד-משמעית.

יאיר גולן: אני חושב שהוועדה צריכה להתמקד בקידום שני חוקים שהם לגמרי פשוטים, ברורים ואני מקווה לקדם אותם.

יאיר גולן: האחד, זה חוק המיגון.

יאיר גולן: זה חוק שאומר: 500 מיליון שקל לשנה למשך 10 שנים, תוכנית מיגון לאומית - - -

אורנה ברביבאי: צריך להגיד שהיית אלוף פיקוד העורף.

אורנה ברביבאי: אתה בקיא היטב.

יאיר גולן: בקיא, בקיא במספרים.

יאיר גולן: בקיא בפערים.

יאיר גולן: ולדעתי, 500 מיליון שקל בשנה במשך 10 שנים, 5 מיליארד שקלים, היא תוכנית טובה, הגיונית, שמדינת ישראל יכולה לעמוד בה.

יאיר גולן: ושנית, להכניס חד-משמעית את מימון מרכזי החוסן לבסיס התקציב.

יאיר גולן: זה שמרכזי החוסן, שזה מרכיב חיוני לביטחון פה באזור, ללא בסיס התקציב וכל שנה צריך להיאבק על זה כאילו זה נולד מחדש, כאילו זה איזושהי פריווילגיה, זה דבר שלא יעלה על הדעת.

יאיר גולן: אלה שני דברים שנכון לקדם.

יאיר גולן: אני לא רוצה לפתוח את הנושא שראשי הרשויות העלו כאן – מהו הפתרון לעזה?

יאיר גולן: אני רוצה לומר לכם, אני אחזור לכאן ואנחנו נדבר על הנושאים הללו.

יאיר גולן: אנחנו מאז עופרת יצוקה, כולל, הרגנו בעזה כ-4,000 איש, פצענו 20,000.

יאיר גולן: אבל המשטמה, השנאה – זה נותן לזה מענה.

יאיר גולן: ובגדול יש שתי דרכים: או להיכנס לעזה במבצע של חודשים ארוכים ולרסק את הזרוע הצבאית של חמאס או להגיע להסדרה יציבה.

יאיר גולן: המדיניות הנוכחית של יציאה לסבבים מדי פעם נכשלה.

יאיר גולן: אתם יודעים את זה יותר טוב מכל אחד אחר.

יאיר גולן: ואני אחזור לכאן, אנחנו נדבר על איך מייצרים הסדרה יציבה.

איתמר בן גביר: הסדרה עם מי?

איתמר בן גביר: הסדרה עם מי?

איתמר בן גביר: עם מי שרוצה לרצוח אותך כל שני וחמישי?

אורנה ברביבאי: בן גביר, תכף יגיע תורך.

יאיר גולן: שלום עושים עם אויבים, בן גביר.

איתמר בן גביר: כן, כן, כן.

איתמר בן גביר: שלום עושים.

איתמר בן גביר: שמענו אתכם כבר עשרים שנה.

יאיר גולן: כן.

יאיר גולן: הגישה הפשיסטית שלך היא לא מקובלת.

איתמר בן גביר: הובלת אותנו להתנתקות.

אורנה ברביבאי: לא, אל תתחיל.

אורנה ברביבאי: עזוב.

יאיר גולן: ידידי הפשיסט, לא, אתה לא תקלקל פה.

איתמר בן גביר: הובלתם אותנו להתנתקות.

איתמר בן גביר: תראה מה קרה להם.

אורנה ברביבאי: בן גביר - - -

יאיר גולן: השיח הפשיסטי שלך לא עשה עליי שום רושם.

קריאות: - - -

איתמר בן גביר: הובלתם אותנו להתנתקות, הובלת אותנו להתנתקות.

יאיר גולן: בצה"ל לא שֵׁרַתָּ, בצה"ל לא שֵׁרַתָּ.

ניסים לוי: בצה"ל לא שֵׁרַתָּ.

ניסים לוי: מה אתה בכלל מבין?

איתמר בן גביר: כי אתה לא נתת לי.

איתמר בן גביר: חוצפן.

אורנה ברביבאי: בן גביר, בן גביר - - -

איתמר בן גביר: כי אתה לא נתת לי.

איתמר בן גביר: הובלת אותנו להתנתקות, לגירוש יהודים.

איתמר בן גביר: זה הנחית את הטילים כאן.

אורנה ברביבאי: בן גביר - - -

איתמר בן גביר: חוצפן.

אורנה ברביבאי: בן גביר, תקשיב.

איתמר בן גביר: חוצפן.

אורנה ברביבאי: תקשיב, בן גביר.

קריאה: אתה חצוף.

קריאה: למה אתה בא בכלל?

קריאה: אתה אשם, בן גביר.

קריאה: אתה, אתה אשם.

אורנה ברביבאי: סליחה, תראו, בן גביר, בן גביר, אתה יודע, יש לכל אחד מאיתנו מה לומר, באמת, באמת.

אורנה ברביבאי: עכשיו, הגיענו לפה, לראשי הרשויות, למקום הזה שבחוץ נופלים לטילים, לא כדי לעשות פרובוקציה.

איתמר בן גביר: יש גבול לטמטום.

איתמר בן גביר: אורנה, יש גבול לטמטום.

אורנה ברביבאי: רגע, לא, לא.

אורנה ברביבאי: בן גביר, אני אומרת לך שהגבול שלך - - -

איתמר בן גביר: הסדרה.

איתמר בן גביר: את אומרת לאנשים האלה הסדרה?

אורנה ברביבאי: בן גביר - - -

איתמר בן גביר: כל היום מטווחים אותם, אומרים להם הסדרה?

אורנה ברביבאי: בן גביר, הגבול שלך - - -

איתמר בן גביר: הוא מספר להם על הסדרה?

איתמר בן גביר: די.

אורנה ברביבאי: בן גביר, הגבול שלך הוא לא בהכרחי הגבול של מישהו אחר.

איתמר בן גביר: בסדר.

איתמר בן גביר: הסדרה עם החמאס, כן.

אורנה ברביבאי: ובשם היותנו חברי כנסת - - -

רם בן ברק: ביום שאתה תתגייס לצבא, תיכנס לעזה.

אורנה ברביבאי: חברים, חברים, חברים - - -

איתמר בן גביר: כן, הסדרה עם החמאס.

קריאות: - - -

אורנה ברביבאי: חברים, בשם היותנו חברי כנסת, באנו לכאן כדי להקשיב.

אורנה ברביבאי: אם יש לנו מה להגיד, אנחנו נגיד בכנסת.

ניסים לוי: אפילו בצבא לא שֵׁרַתָּ.

איתמר בן גביר: אז מה הוא מדבר על הסדרה?

איתמר בן גביר: גולן.

קריאות: - - -

אורנה ברביבאי: בבקשה, חבר הכנסת רון כץ.

אורנה ברביבאי: חבר הנכנסת רון כץ.

אורנה ברביבאי: רון.

ניסים לוי: אפילו בצבא הוא לא שרת.

איתמר בן גביר: כי השמאלנים לא נתנו לי.

איתמר בן גביר: כי השמאלנים לא נתנו לי.

איתמר בן גביר: תפסיק לשקר.

קריאה: - - -

אורנה ברביבאי: רון כץ, נו.

איתמר בן גביר: תפסיק לשקר.

איתמר בן גביר: תפסיק לשקר.

ניסים לוי: אפילו לא שֵׁרַתָּ בצבא.

ניסים לוי: אז למה אתה מגיע לכאן?

ניסים לוי: תשתוק.

איתמר בן גביר: תסתום את הפה.

איתמר בן גביר: השמאלנים לא נתנו לי.

איתמר בן גביר: אני כל יום בצבא, כל יום בחברון.

אורנה ברביבאי: חברים, תודה רבה.

אורנה ברביבאי: בן גביר, תודה רבה.

איתמר בן גביר: חוצפן.

אורנה ברביבאי: כן, חברים, שבו, בבקשה.

אורנה ברביבאי: אנחנו רוצים להמשיך.

קריאה: ניסים, תרגיעו שם.

ניסים לוי: הוא היה - - -

קריאה: הי, הי, הי.

קריאה: ניסים - - -

איתמר בן גביר: אה, עכשיו אנחנו מבינים.

אורנה ברביבאי: תראו, חברים, די, די.

אלון דוידי: חבר'ה, את כל הנאומים האלה אפשר לצאת החוצה אחר כך לעשות.

אלון דוידי: בואו, יאללה.

אורנה ברביבאי: תקשיבו, אני רוצה להגיד לכם משהו.

אורנה ברביבאי: אנחנו באנו עבורכם.

אורנה ברביבאי: ואני רוצה להגיד שלכל פרובוקטור פה יש גם מגיב לפרובוקטור.

אורנה ברביבאי: ובעיניי הדרך הכי טובה להתמודד עם פרובוקטורים היא פשוט לא להגיב להם, בסדר?

אורנה ברביבאי: בגרות.

אורנה ברביבאי: כן, רון כץ, בבקשה.

רון כץ: תודה, גברתי היושבת-ראש.

רון כץ: קודם כול, אני אפתח בכבוד האכסניה.

רון כץ: תודה רבה על האירוח לראש עיריית שדרות.

רון כץ: זה כבוד גדול לנו להיות פה לכולנו.

רון כץ: רק שאלה.

רון כץ: יש נציג של משרד החינוך פה?

קריאה: אין משרד כזה.

רון כץ: אורנה, אין נציג של משרד החינוך?

אורנה ברביבאי: סליחה, משרד החינוך?

אורנה ברביבאי: אין פה.

קריאה: אתם יודעים מה, אני הנציג של משדר החינוך.

אורנה ברביבאי: כן.

אורנה ברביבאי: בבקשה, רון.

אורנה ברביבאי: חברים, די.

רון כץ: טוב, לא, לא.

רון כץ: חברים, לא.

רון כץ: אני פשוט רציתי להיות ענייני ולדבר למשרד החינוך.

רון כץ: אבל אם אין נציג של משרד שהחינוך, אני אעשה את זה ממש בקצרה.

רון כץ: אני חושב שלתת יעדים למבצע צבאי זה קצת יומרני בנושא הזה, בטח כשאני יושב ליד ראש השב"כ לשעבר ומשני לראש המוסד לשעבר.

רון כץ: אני אנסה לדבר קצת על האוכלוסייה האזרחית.

רון כץ: אני חושב שמשרד החינוך צריך לתת פה את הדעת בצורה הרבה יותר רצינית.

רון כץ: לא יכול להיות שדין תלמיד בתל אביב יהיה כדין תלמיד באזורים הללו בתקופה הזו.

רון כץ: אתמול הייתה בגרות במתמטיקה.

רון כץ: אם היה פה נציג המשרד, הייתי שואל מה הם עשו בשביל להכין את התלמידים יותר טוב, הייתי שואל מה גורמי השב"מ עושים בשביל לחזק את החוסן הנפשי גם של התלמידים וגם של המשפחות של התלמידים.

רון כץ: כמי שהחזיק את החינוך, הייתי ראש מינהל החינוך בעיריית פתח תקווה, אז אני מכיר את הדקויות גם ומה כן אפשר לעשות בכלים שעומדים ברשות משרד החינוך.

רון כץ: ומפה אני כן רוצה לצאת בקריאה למשרד החינוך דווקא: לרדת לשטח, להגיע לפה ולחזק, עם הכלים שכן קיימים, שלא צריך תקציבים עודפים, שלא צריכים תקציבים מיוחדים, עם הכלים שקיימים במשרד החינוך לרדת לחזק את החוסן הנפשי, לחזק את השיעורים הפרטניים ולחזק את הרמה הפדגוגית של התלמידים באזור הזה.

רון כץ: אני חושב שזו החלטה שאפשר לקבל אותה, היא מיידית, היא לא תקציבית, אין לה שום צורך באיזשהו דיון סוער פה עכשיו במקרה הזה.

רון כץ: פשוט לקבל את זה ולהתחיל הלאה.

אורנה ברביבאי: הנקודה ברורה, רון.

רון כץ: אורנה, אני מצטרף לדעה של כולם, אני יודע שזו גם שלך.

רון כץ: אנחנו חצי שעה מעוטף עזה.

רון כץ: אין שום סיבה שלעוטף עזה יהיה איזשהו דין אחר מכל עיר אחרת במדינת ישראל.

רון כץ: אני רוצה לחזק את התושבים וכמובן שחלק מהדרישות שלנו לסיום המבצע הוא הסדרה והשבת הבנים.

רון כץ: יישר כוח גדול על מה שהתושבים עושים פה.

רון כץ: ואורנה, תודה לך שהבאת את הוועדה לפה.

רון כץ: זה דבר חשוב.

אורנה ברביבאי: תודה.

אורנה ברביבאי: איתמר בן גביר, בבקשה.

איתמר בן גביר: תעבירו לי מיקרופון, שאוכל לדבר.

קריאה: הוא לא חייב.

אלון דוידי: לא, הוא נבוך.

אלון דוידי: בדרך כלל הוא צריך להתפרץ על מישהו.

איתמר בן גביר: את אומרת לא צריך.

איתמר בן גביר: אני יכול לדבר בלי מיקרופון, אורנה אומרת.

אורנה ברביבאי: כן, בבקשה.

איתמר בן גביר: טוב, שלום לכולם.

איתמר בן גביר: קודם כול, אני מתרגש להיות כאן.

אלון דוידי: איתמר, אתה ראית?

אלון דוידי: עדיין השלטים שלך - - -

איתמר בן גביר: אני חושב שאנשים כאן, כולל הבחור שצעק עליי, בסופו של דבר הם גיבורים ואמיצים.

אלון דוידי: איתמר, ראית את השלטים שלך?

איתמר בן גביר: השלטים שלי?

איתמר בן גביר: חזק בעיר.

איתמר בן גביר: חזק בעיר.

אלון דוידי: לא, אם אתה משאיר את השלטים, מה הכוונה שלך?

אלון דוידי: אתה מאמין שיהיו בחירות חמישיות?

איתמר בן גביר: לא, לא.

איתמר בן גביר: אני מאמין שצריך להיות כאן סדר.

אורנה ברביבאי: כן, איתמר.

איתמר בן גביר: כן.

איתמר בן גביר: באמת אנשים גיבורים ואמיצים.

איתמר בן גביר: כמובן ראשי הרשויות כאן שמובילים.

איתמר בן גביר: אני מצטרף לגמרי למה שנאמר כאן לגבי הדם של תושבי ירושלים, של תושבי תל אביב לעומת של תושבי העוטף, הדם של התושבים כאן בדרום הארץ.

איתמר בן גביר: ומבחינתי, ואני אמרתי את זה לא פעם, ברגע שיורים טיל אחד, רקטה אחת, בלון אחד, על נווה חמציצים – בסדר, יש לכם יישוב כזה?

איתמר בן גביר: נווה חמציצים, לא משנה איזה יישוב, בית אחד, יישוב עם בית אחד שיש בו אנשים, מדינת ישראל צריכה לצאת למלחמה.

איתמר בן גביר: עכשיו, אני שומע את האנשים פה, הייתי גם בנתיבות, בבאר שבע, באופקים.

איתמר בן גביר: ואנשים כאן כחוט השני, כולם מדברים על: אנחנו מוכנים לספוג, אנחנו מוכנים לספוג; רק תמשיכו.

איתמר בן גביר: ולדעתי, יושבת-ראש הוועדה, הוועדה הזאת, שהמטרה שלה הוא לפקח, צריכה לומר את הדברים בצורה גלויה.

איתמר בן גביר: אגב, תתפלאו, יש לי הסכמה אחת עם אדון גולן: זה או הסדרה, שזו כניעה וזו התרפסות, וראינו לאן זה מוביל, או למוטט את שלטון החמאס.

איתמר בן גביר: זה נכון, צריך להגדיר את היעד הזה וצריך ללכת על זה.

איתמר בן גביר: ולטעמי, אתם בתור ראשי רשויות, לא משנה מה הדעה הפוליטית, לא משנה ימין או שמאל – למוטט את שלטון החמאס.

איתמר בן גביר: רק זה יכול להביא שקט לעוד חצי שנה, שנה, שנתיים ושלוש.

אורנה ברביבאי: תודה, לסיום.

איתמר בן גביר: עוד משפט.

איתמר בן גביר: על העניין הזה שדיברו כאן על שחרור הבנים, אני רוצה להגיד משהו.

איתמר בן גביר: ואני חושב שצריך לעשות הכול, כולל הכול, כדי לשחרר את הילדים שלנו.

איתמר בן גביר: אני לגמרי מסכים, אני לגמרי מסכים שיש לנו ערבות הדדית.

איתמר בן גביר: אבל יש דבר אחד שאסור לעשות.

איתמר בן גביר: אתה דיברת כאן, ואני אומר, סליחה שאני אומר דעה שאולי לא פופולרית, אבל אני רוצה להישיר מבט, כי לדעתי, אנשים צריכים לבוא ולומר את האמת.

איתמר בן גביר: אתה דיברת כאן על שחרור מחבלים.

איתמר בן גביר: אתה דיברת על הילדים שלך.

איתמר בן גביר: אני אדבר על הילדים שלי.

איתמר בן גביר: כשאתה תשחרר רוצחים תאבי דם – שאגב לא מבחינים בין הילדים שלך לבין הילדים שלי, מבחינתם, אנחנו אותו דבר – אתה גורם לכך שחס ושלום הילדים שלי יהיו בסכנה וגם הילדים שלך.

איתמר בן גביר: ולכן לדעתי, ואני אומר את זה, סליחה שזה לא פופולרי, אבל אני אומר את זה, כי זה תפקידי כמנהיג להגיד לך את זה.

איתמר בן גביר: צריך לעשות הכול – לסגור להם את החשמל, לסגור להם את המים, לא לתת להם סיוע הומניטרי, הכול – כדי שהילדים שלנו יחזרו הביתה.

אורנה ברביבאי: תודה, בן גביר.

איתמר בן גביר: דבר אחד שאני לא אומר שצריך לעשות הוא לשחרר רוצחים שהם פצצות מתקתקות ברחוב.

אורנה ברביבאי: אתה ברור.

אורנה ברביבאי: תודה רבה.

איתמר בן גביר: תודה.

אורנה ברביבאי: חבר הכנסת דיכטר.

אבי דיכטר: תודה רבה.

אבי דיכטר: אני חושב שבאמת להסתכל כאן על ראשי הרשויות, וחלקם הגדול, כמעט כולם, כבר ותיקים מאוד בתפקידים, באמת גם אלון, גם תמיד, גדי.

אבי דיכטר: יחסית חדשים, הם כבר גם כן צוברים mileage, רביבו, אופיר, תומר גלאם שיצא.

אבי דיכטר: אתם מכירים היטב את המציאות הזאת.

אבי דיכטר: אני חושב שכשאנחנו מסתכלים כוועדה על איפה היתרון היחסי שלנו, בין היתר, אני ממליץ לך, יושבת-ראש הוועדה, אורנה - - -

אורנה ברביבאי: אני מקשיבה.

אבי דיכטר: ישנה הצעת חוק בנושא המיגון.

אבי דיכטר: הנחנו הצעת חוק לפני כשלוש שנים, חבר הכנסת עמיר פרץ ואני, בנושא מיגון שמונחת היום בכנסת, חתומה על ידי חברי הכנסת מכל סיעות הבית.

אבי דיכטר: והיא אומרת בפשטות: מדינת ישראל תאפשר לכל אזרח בצפון ובדרום לבנות מיגון, לקחת הלוואה כשהמדינה משלמת את הריבית, משחררת אותו מהחשש איך תיראה הריבית.

אבי דיכטר: כמובן שההלוואה עצמה תצטרך להיות בנתונים, כפי שייקבע בתקנות מבחינת הנדיבות.

אבי דיכטר: ראשי הרשויות שנמצאים כאן, ואני יודע שמבחינתם זה ממש מובן מאליו, את הרגולציה הם יפשטו עד מאוד כדי לאפשר לאנשים שרוצים ויכולים להקים מיגון מה שיותר מהר.

אבי דיכטר: זה ישחרר את המדינה באמת לעזור לאותם מקרים קיצוניים, אני לא יודע אם לקרוא להם קיצוניים, אבל בעייתיים שקשה להם לעשות את הדברים האלה בעצמם.

אבי דיכטר: זה אני חושב שמבחינתו כוועדה מחר בכנסת להוציא את ההצעה, לנער מעליה את האבק, לעדכן אותה בחברי הכנסת העדכניים, התחלפו הרבה מאוד מאז.

אורנה ברביבאי: היא עלתה לקריאה?

אבי דיכטר: היא מונחת.

אבי דיכטר: היא "פ" מ-2018.

אבי דיכטר: אני אומר, זה ברמה אופרטיבית.

אבי דיכטר: אני חושב שמעבר לזה, תראו - - -

גדי ירקוני: אתמול שר האוצר שהיה אצלנו ביקש לראות את ההצעה.

אבי דיכטר: אני אומר, אנחנו כוועדה – יש פה מגוון של חברי כנסת.

אבי דיכטר: על ההצעה הזו חתומים כולם.

אבי דיכטר: אגב, חתומים כל הסיעות, כולל סיעות ערביות, כולל סיעות ערביות.

אבי דיכטר: ונדמה לי שזה, לעצמנו, יכול להיות מהלך שכוועדה נוביל אותו כדבר אחד.

אורנה ברביבאי: רשמתי לי.

אורנה ברביבאי: אוקיי.

אבי דיכטר: הנושא השני, תראו, אני מסתכל גם סביב השולחן פה, יושבים פה מגוון רחב מאוד של אנשי ביטחון, מסגן רמטכ"ל, וסגן ראש המוסד, וכאלה שראו את הרצועה מלמעלה, אולי גם תקפו אותה אי פעם, אם אני לא טועה, וכאלה שראו את החיים מלמטה, נצחנים, כאלה שגם נפצעו בדברים האלה.

אבי דיכטר: אני חושב שלצערי את סוגיית עזה, את בעיית הטרור מעזה – לא נצליח, בסופו של דבר, להרוס את תשתיות הטרור הצבאיות בעזה רק בתקיפות אוויריות.

אבי דיכטר: אין מדינה שעשתה את זה, חוץ ממדינות, דוגמת רוסיה, שעשו גרוזני.

יאיר גולן: לא.

יאיר גולן: אין דוגמה בהיסטוריה.

אבי דיכטר: לא, בגרוזני הם עשו שיטוח ובחלב בסוריה.

יאיר גולן: גם שם זה לא רק מהאוויר.

ניר ברקת: גם האמריקאים עושים את זה.

אורנה ברביבאי: בנים, מורשות קרב אחר כך.

אורנה ברביבאי: כן.

אבי דיכטר: רגע, רגע, אורנה, אני לא חושב שנמציא את הפטנט הזה.

אבי דיכטר: רק אני שמח שיש פה מגוון כל כך רחב של אנשים, אנשי ביטחון לסוגיהם שמבינים שזה מהלך שישראל צריכה לצאת אליו על פי ההחלטה שלה, בעיתוי שהיא תקבע.

אבי דיכטר: ואני מסכים עם יאיר גולן, זה לא סיפור של שבועות, אגב, זה גם לא סיפור של חודשים.

אבי דיכטר: מי שמכיר את חומת מגן, בנסיבות אחרות אבל לא לגמרי אחרות, מבין שזה סיפור ארוך.

אבי דיכטר: ואם יש דבר חשוב הוא האמירה של ראשי הרשויות והאמירה של התושבים פה, את החלק מהם אני אפילו מכיר, שלמשימה הזו אנחנו מוכנים להתגייס, מה שנקרא, כעורף, כי היעד, ונדמה לי שזה הדבר הכי חשוב כמסר שהוועדה יכולה להעביר גם לממשלה וגם לעצמה, לכנסת, וגם לישראל: העורף בישראל לא יכול להיות חזית.

אבי דיכטר: העובדה שהתרגלנו לכך שהעורף חזית, זו עובדה רעה מאוד.

אבי דיכטר: והקביעה הזו, אני אגב המלצתי, בתפיסת הביטחון שניסו לנסח בזמנו, המלצתי להכניס את הסעיף הזה.

אבי דיכטר: אני מאוד מאמין בו.

אבי דיכטר: הדבר האחרון, אבל לא לפי סדר החשיבות, הוא סוגיית הבנים, גם גולדין ושאול וגם א-סייד ומנגיסטו.

אבי דיכטר: תראו, סיום הסבב הזה יש לו שלבים.

אבי דיכטר: סיום המערכה הזו, אני לא יודע אפילו אם לקרוא לזה סבב, המערכה הזו, 4,000 רקטות זה לא סבב.

אבי דיכטר: ולמערכה הזו כשתסתיים יש שלבים.

אבי דיכטר: לא יכול להיות שסוגיית הבנים לא מופיע בהסדרה של המערכה הזו.

אבי דיכטר: וזה דבר, מסר, לפני דעתי, שאנחנו כוועדה גם, אני מקווה, מבינים את זה, גם צריכים לשדר את זה גם לממשלה.

אבי דיכטר: אני חושב שאנחנו מבטאים בזה גם את מה שאנחנו מרגישים, אבל לא פחות חשוב מזה, מה שמרגיש הציבור, שמייצגיו נמצאים כאן ברמות השונות.

אבי דיכטר: תודה רבה.

אורנה ברביבאי: תודה, דיכטר.

אורנה ברביבאי: שלמה קרעי, בבקשה.

אורנה ברביבאי: תשתדלו לקצר.

אורנה ברביבאי: אנחנו מגיעים לסוף.

אורנה ברביבאי: חבל שלא ידברו ח"כים.

אורנה ברביבאי: כן.

שלמה קרעי: תודה, גברתי היושבת-ראש.

שלמה קרעי: קודם כול, אנחנו כאן כדי לחזק את כוחות הביטחון, את תושבי העוטף ואת נציגי הציבור, ראשי הרשויות.

שלמה קרעי: אנחנו רואים בתקופה האחרונה, גם בסבב הנוכחי, שרוח הלחימה והנחישות של צה"ל חזקה מתמיד.

שלמה קרעי: ואנחנו כאן נותנים את כל הליווי.

שלמה קרעי: אני כתושב העוטף, גם ראשי הרשויות מדגישים את זה חזור והדגש, ואנחנו נותנים את כל הגיבוי למערכת הביטחון, לממשלת ישראל לעשות את כל מה שדרוש כדי להביא לכאן שקט אמיתי.

שלמה קרעי: אנחנו רוצים כניעה של האויב ולא הפסקת אש.

שלמה קרעי: יש משמעות למילים.

שלמה קרעי: וכניעה של האויב תגרור גם את המעשים שיבואי בעקבותיה, כולל "ושבו בנים לגבולם".

שלמה קרעי: כשהאויב נכנע, אנחנו יכולים לדרוש ממנו את כל מה שאנחנו רוצים, כולל את השבת הבנים.

שלמה קרעי: הבעיה שלי, גברתי היושבת-ראש, היא לא רק בחיזוק ההרתעה שלנו כלפי החמאס.

שלמה קרעי: אני מאמין, ורואים את הפעולות של הצבא, של צה"ל באופן נחוש, כמו שאמרתי.

שלמה קרעי: ואני חושב שההתרעה הזו תתחזק.

שלמה קרעי: הבעיה שלי כאן כשאני שומע את ראשי הרשויות היא חיזוק הרוח האזרחית של תושבי קו העימות, של תושבי העוטף, קו העימות שלצערנו גם הולך ומתרחב.

שלמה קרעי: כשאני שומע את תמיד עידאן, את איתמר רביבו ואת אחרים שאומרים שהם מסופקים לגבי מה יהיה בהמשך, לגבי מה יהיה אחרי סיום הסבב הזה, זאת תעודת עניות בשבילנו.

שלמה קרעי: הם לא צריכים להיות מסופקים.

שלמה קרעי: האמירה צריכה להיות ברורה, חד-משמעית: טיל ובלון תבערה הבאים, התגובה צריכה להיות חריפה, כואבת, שהם יפחדו להרים את הראש, שידעו שהפרת ריבונות כאן תיענה בתגובה, באגרוף ברזל מאוד משמעותי.

שלמה קרעי: זה דבר אחד.

שלמה קרעי: הנקודה השנייה היא לגבי המיגון, לגבי חיזוק אשקלון.

שלמה קרעי: תומר לא נמצא כאן.

שלמה קרעי: אבל גם הייתי אצלו באשקלון, גם אשקלון וגם תושבים שמעבר לשבעה קילומטרים, כל הנושא הזה, גם של המיגון הוא חייב להיות, זה משהו נחוץ, זה הכרחי.

שלמה קרעי: אני זוכר את הימים לפני עשור, שהיינו במושב, לפני שהיה מיגון בשבעה קילומטרים, היינו מתחבאים בין קירות, מנסים למצוא מרחב שמעריכים, מתסכלים איפה הכיוון של הטילים מגיע.

שלמה קרעי: אני יודע שזה מה חווים אילו שנמצאים, שאין להם מיגון, תושבי אשקלון.

שלמה קרעי: הדבר הזה הוא בלתי נתפס, בלתי מתקבל על הדעת, וצריך לטפל בו באופן מיידי.

שלמה קרעי: דבר אחרון, ראשי הרשויות, אני פגשתי אתמול באירוע בצפון ראשי הרשויות מהצפון, ראש העיר קריית שמונה, אביחי שטרן ועוד אחרים אמרו: תחבר אותנו למי שצריך, הפוגות, קיאקים, פעילויות, אנחנו מוכנים לעשות הכול.

שלמה קרעי: הלב שלנו איתכם.

שלמה קרעי: שלחתי אליך, תמיר.

שלמה קרעי: ואני בטוח שאפשר לעשות את זה כדי להוציא באמת את אלו שמאוד מאוד קשה להם וצריכים את הרגיעה.

שלמה קרעי: באופן כללי התושבים אצלנו מאוד חזקים, מאוד חסונים.

שלמה קרעי: הם לא מבקשים להתפנות.

שלמה קרעי: נשארים בסבבים.

שלמה קרעי: אנחנו בתוך הממ"דים.

שלמה קרעי: אבל מי שצריך את זה, אני חושב שכדאי לעשות את החיבור הזה וכן להוציא החוצה את מי שצריך.

שלמה קרעי: תודה רבה.

אורנה ברביבאי: אני גם מציעה לא לעשות את המשוואה: חסון – נשאר; פחות חסון – הלך.

אורנה ברביבאי: לא.

איתמר רביבו: ממש לא.

אורנה ברביבאי: חסונים הם גם אלה שהלכו ויחזרו בהמשך.

שלמה קרעי: כמובן.

שלמה קרעי: לא הייתה כוונה כזו.

אורנה ברביבאי: אני רק מעירה.

אורנה ברביבאי: תשים לב למינוח שלך, בסדר?

אורנה ברביבאי: כן.

אורנה ברביבאי: רם בן ברק, בבקשה.

רם בן ברק: תודה, גברתי.

רם בן ברק: תודה על הדיון החשוב.

רם בן ברק: תודה לאנשים החשובים והאמיצים שנמצאים כאן איתנו.

רם בן ברק: תראו, הסיטואציה היא סיטואציה מאוד מורכבת.

רם בן ברק: ואנחנו צריכים לפתח אסטרטגיה לגבי המצב שלנו ברצועת עזה.

רם בן ברק: אין שום ספק שדין העוטף, או שצריך להיות עוטף ישראל, הוא כדין ירושלים ותל אביב.

רם בן ברק: אין שום ספק בעניין הזה.

רם בן ברק: אין גם שום ספק שדין בלון או דין פצצת מרגמה צריך להיות כדינו של טיל.

רם בן ברק: אבל אנחנו בתוכנו צריכים להבין שאי-אפשר לעשות את אותו דבר כל הזמן ולצפות לתוצאה שונה.

רם בן ברק: אנחנו צריכים לחשוב אחרת ברצועת עזה.

רם בן ברק: אנחנו צריכים חשוב איך אנחנו עושים את ההישגים הצבאים שלנו, ויש הישגים צבאיים, והופכים את זה למשהו מדיני שאפשר לשנות בו את במציאות.

רם בן ברק: בלי לעשות מהלך כזה, אז האלטרנטיבה היחידה היא לכבוש את עזה.

רם בן ברק: ואני לא חושב שיש מישהו אחד כאן, בכנסת, שרוצה לכבוש את עזה.

רם בן ברק: אף אחד לא רוצה לכבוש את עזה.

רם בן ברק: ולכן צריך לעשות דברים אחרים.

רם בן ברק: לגבי הבנים, בוודאי ובוודאי, הם צריכים להיות חלק מהסכם שאני יודע שיבוא אחרי הסבב הזה.

רם בן ברק: צריך להבין שבעניין הזה, ישראל תצטרך לשלם מחיר.

רם בן ברק: ואני אומר לכם, המחיר שנשלם גם במחיר של מחבלים משוחררים הוא מחיר יותר נמוך מהמחיר המוראלי שזה פועל עלינו כחברה ועל הצעירים בכלל.

רם בן ברק: ולכן צריך לעשות את – זה לא שחור ולבן העניין הזה.

רם בן ברק: זה לא או ככה או ככה.

רם בן ברק: לכל דבר יש מחיר, גם לזה שהם שנשארים שם ולא משחררים אף אחד יש מחיר.

רם בן ברק: ולכן צריך לעשות את העסקה הזאת.

רם בן ברק: העסקה הזאת חייבת לבוא.

רם בן ברק: אני מקווה וחושב שהסבב הזה או המלחמה הזאת ישפרו את המחיר מבחינתנו.

רם בן ברק: מדינת ישראל חייבת לעשות שינוי – ביקשת לא לדבר על פוליטיקה – אבל היא חייבת לעשות שינוי בסדר העדיפויות שלה.

רם בן ברק: לא יכול להיות שיהיו כאן

רם בן ברק: בתים לא מוגנים וילכו כספים על דברים פחות חשובים.

רם בן ברק: חייבים לעשות, ואני בכוונה לא מציין מה, חייבים לעשות סדר עדיפויות שונה בשביל החוסן שלנו ובשביל הביטחון שלנו, וחייבים שהשיקולים יהיו שיקולים עניינים לטובת אזרחי מדינת ישראל, ולא שיקולים אחרים.

רם בן ברק: תודה.

אורנה ברביבאי: תודה.

אורנה ברביבאי: כהנא, בבקשה.

מתן כהנא: ראשית, גם אני רוצה לפתוח בהערכה הן לראשי הרשויות וגם לתושבים.

מתן כהנא: הסיפור הזה של דין שדרות כדין תל אביב וחייבים לעמוד על זה.

מתן כהנא: לא יכול להיות שהמחבלים, הטרוריסטים רוצים להראות שהם עושים משהו יותר חמור, אז הם אומרים: אנחנו נירה על תל אביב.

מתן כהנא: מה זה מעניין שיורים על תל אביב?

מתן כהנא: תל אביב או באר שבע, אשקלון, שדרות, כל יישובי עוטף ישראל, מבחינתנו זה חייב להיות אותו דבר.

מתן כהנא: החובה המוסרית שלנו להשבת הבנים, להשבת חיילי צה"ל לקבר ישראל היא חובה מוסרית עליונה.

מתן כהנא: גם מהוועדה הזאת צריכה לצאת אמירה, שזה צריך להיות חלק מהישגי המערכה הזו.

מתן כהנא: אני חושב שמה שנאמר כאן על יישובים חדשים, ובאמת התשובה הציונית ההולמת לכל דבר מהסוג הזה הוא לבנות עוד יישובים.

מתן כהנא: ואני ממש מעודד את זה.

מתן כהנא: והדבר האחרון, אני רוצה להתייחס למה שאמרו פה תושבי הקיבוצים, במיוחד למה שאתה אמרת, מברור חיל.

מתן כהנא: החובה המוסרית שלנו להחזיר את הבנים לא יכולה לעמוד מול הערך העליון של שירות קרבי.

מתן כהנא: ואני מכיר אנשים כמוך ואני מוכן להמר שהילדים שלך או התלמידים שלך יהיו בסוף בקרבי.

מתן כהנא: וככה זה צריך להיות.

קריאה: הפראיירים לא מתים.

רון שלום: בגלל שהם בני 18, הם חמורים.

רון שלום: אבל זה - - -

אורנה ברביבאי: תודה.

אורנה ברביבאי: כן, סופר, בבקשה.

אופיר סופר: קודם כול, אורנה, תודה רבה על הדיון החשוב הזה גם בכלל על ההובלה שלך בוועדה בימים האלו גם עם המורכבות הפוליטית וגם עם המורכבות הביטחונית.

אופיר סופר: עכשיו, אני מצטרף ליתר חבריי שציינו את עבודתם של ראשי הרשויות.

אופיר סופר: אני יכול לומר שבמבט ככה מן הצד, רואים את הקולגיאליות, את החברות, ואתם ממש מייצרים חזית אחת שנותנת רוח לכולנו ואני בטוח שהיא מקרינה לכל העם ולכל הציבור בכלל.

אופיר סופר: אין ספק שלצד זה שאנחנו אומרים תודה רבה להנהגה ולתושבי הדרום, צריכים גם להגיד פה כל כבוד לצה"ל במלוא מובן המילה, גם התקפה ברמה מעולה וגם הגנה ברמה מעולה.

אופיר סופר: ואחרי כל זה, אני רוצה לומר שאנחנו כמדינת ישראל, התרגלנו להתנהג כמעצמה.

אופיר סופר: וכשאנחנו מתנהגים כמעצמה יש לזה יתרונות אבל יש לזה גם חסרונות, לפעמים גם מחייב אותנו.

אופיר סופר: אבל אני רוצה להזכיר לכולנו שאנחנו בסוף מעצמה בג'ונגל, מעצמה בג'ונגל של המזרח התיכון.

אופיר סופר: אנחנו מעצמה קטנה.

אופיר סופר: וכשאני אומר את זה כי יש לזה השלכות, שאנחנו מאבדים הרבה דברים שקשורים לרוח.

אופיר סופר: ואלה דברים שכולנו התחנכנו עליהם, על הרוח, רוח צה"ל, רוח הלחימה ועל היוזמה.

אופיר סופר: ואת שני הדברים האלה אנחנו איבדנו.

אופיר סופר: עכשיו, אם אנחנו נהיה כנים עם עצמנו, כולם, נעצום רגע אחד את העיניים ונדמיין מה יהיה פה בעוד שלוש שנים או חמש שנים או שבע שנים, הדבר שאנחנו נראה הוא סבב עם הרבה יותר התעצמות של החמאס והרבה יותר מאתגר מבחינה ביטחונית, כזה שיתקדם לו לאט-לאט או לפעמים יותר מהר וייצר מאזן הרתעתי כפי שנוצר כרגע בגזרה צפונית.

אופיר סופר: ולכן יש דבר אחד שכולנו מסכימים עליו, שמה שהיה עד כה צריך לקרות אחרת.

אופיר סופר: לא חזק יותר, לא חכם יותר, לא איכותי יותר.

אופיר סופר: פשוט אחרת.

אופיר סופר: צריך פשוט לשנות את הכול מקצה לקצה.

אופיר סופר: צריך תפיסה שהיא אחרת.

אופיר סופר: ועל החלק השני אחר כך אנחנו יכולים לחלוק.

אופיר סופר: עכשיו, אני אומר כזה דבר: יש לנו הזדמנות לייצר מציאות.

אופיר סופר: אני חוויתי את התקופה של טרום "חומת מגן" ואחרי "חומת מגן" בתור מ"פ.

אופיר סופר: הייתה שם הנהגה שעשתה גם דברים רעים אחר כך, בעיניי, בהתנתקות.

אופיר סופר: אני מדבר על אריק שרון.

אופיר סופר: אבל היא הייתה הנהגה חזקה.

אופיר סופר: היא ידעה להוביל אותנו למבצע ששינה את המציאות ביהודה ושומרון.

אופיר סופר: ונכון, זה לא נגמר אחר כך במבצע קצר של "חומת מגן" אבל זה נמשך אחר כך שנים ארוכות במעצרים לילה-לילה ובסיכולים, שקראו לזה מדיניות "כיסוח הדשא".

אופיר סופר: צה"ל הגיע להישגים.

אופיר סופר: צריך לשמר את ההישגים האלה וצריך להעמיק אותם.

אופיר סופר: המבחן האמיתי לתפיסה הזאת ולזה שאנחנו מבינים את המצב הזה, שזו הגדרה שלנו, סובייקטיבית שלנו, איך אנחנו מתסכלים על העניין הזה, זה שמבצע "שומר חומות 2" יהיה מוכן בקנה.

אופיר סופר: ועוד לא אמרתי כניסה רגלית.

אופיר סופר: יש לי הרבה מה לומר על העניין הזה.

אופיר סופר: בגדול אני מתחבר למה שאמר אבי דיכטר.

אופיר סופר: אבל עוד לפני כן, עוד הרבה הרבה לפני כן, יש לנו חיל אוויר חזק.

אופיר סופר: צריך לקרוע להם את הצורה.

אופיר סופר: וזה תלוי בתפיסה שלנו.

אופיר סופר: עכשיו, זה קשור גם להשבת הבנים.

אופיר סופר: עכשיו, אני אומר לכם, אני טיפוס יחסית ממלכתי ומאוד אוהב סדר בחיים.

אופיר סופר: אבל אני מאוד אהבתי את הרעיון של ועד עובדי חברת החשמל, שאין היום חשמל בעזה, שלא יקרה.

אופיר סופר: עכשיו, אמרו לי, חבר'ה: אתה מעודד אנרכיה וזה ועדים.

אופיר סופר: איזה שטויות.

אופיר סופר: אנחנו הגענו למצב שאנחנו רואים ערך, לא רואים ערך בברור, לא רואים ערך בהשבת הבנים.

אופיר סופר: עכשיו, חבר'ה, זה רוח.

אופיר סופר: זה שחיילי צה"ל הולכים על אזרחי, זה רוח.

אופיר סופר: צריך לזכור שלרוח יש משמעות.

אופיר סופר: יש משמעות.

אופיר סופר: תודה רבה.

אורנה ברביבאי: אופר, תודה.

אורנה ברביבאי: ניר ברקת, בבקשה.

אורנה ברביבאי: אנחנו על הדקה.

אורנה ברביבאי: ואני אשמח שתקצרו כדי שאוכל לסכם ולאפשר אנשים ללכת לעמל יומם.

אורנה ברביבאי: כן.

ניר ברקת: אנחנו כולנו יודעים שההגנה הכי טובה היא ההתקפה.

ניר ברקת: ואני חושב שתם עידן ההכלה ולקנות שקט.

ניר ברקת: אני חושב שהמדינה עשתה בחוכמה, יש שטוענים אחרת, שבזמן שעבר בסבבים האחרונים מדינת ישראל שללה את היכולות של החמאס לחדור לשטח ישראל באמצעות החומה התת-קרקעית ועשתה סדרה של פעולות ששדרגה מאוד משמעותית את ההגנה וההתקפה שלנו.

ניר ברקת: אבל אני מסתכל קדימה וברור לי שהדבר הכי נכון הוא שאחרי הכתישה שנעשתה עכשיו בסבב האחרון, בשום פנים ואופן אסור לתת לחמאס לפתח יכולות.

ניר ברקת: אנחנו צריכים לשלול מהם כל יוזמה להתעצם.

ניר ברקת: ועושים את זה מניסיון של צבא הגנה לישראל.

ניר ברקת: כל פעם שצה"ל ידע, הרווחנו.

ניר ברקת: וכל פעם שהצד השני ידע, לפעמים הרווחנו פחות ולפעמים הפסדנו.

ניר ברקת: ולכן הערכה שלי שמה שצריך לעשות הוא לעבור מהמדיניות ההכלה שמיצתה את עצמה למדיניות של כתישה ויוזמה, ושידעו בחמאס שהם לא יכולים לצאת מהבונקרים, שכל פעולה אנחנו ניזום.

ניר ברקת: היוזמה עוברת למדינת ישראל, לצה"ל, גם במחיר שיהיו עוד סבבים.

ניר ברקת: אני חושב שהתושבים פה יסכימו איתי, שכל פעם שצה"ל יזום פגיעה משמעותית ביכולות של החמאס, גם אם זה אומר סבב, עדיף ככה, עדיף שהיוזמה תהיה אצלנו.

ניר ברקת: זה הדבר הראשון שרציתי להעביר.

ניר ברקת: באותה נשימה, השבת הבנים.

ניר ברקת: אני בעד להפעיל לחץ לא קונבנציונלי על החמאס, הלחץ צריך להיות עליהם.

ניר ברקת: אני מסתובב לא מעט בהסברה, מדבר הרבה בתקשורת הזרה.

ניר ברקת: והאשראי שקיבלנו במבצע הזה נובע מהיכולת של צה"ל לגעת בדיוק בחמאס, בראשי החמאס, ביכולות של החמאס.

אורנה ברביבאי: ניר, תשתדל לסיים, בבקשה.

ניר ברקת: מייד.

ניר ברקת: אני חושב שהערך הזה מאוד מאוד חשוב, להפעיל עליהם לחץ בלתי מתקבל על הדעת.

ניר ברקת: והעולם יבין שכשאנחנו נחושים לכתוש אותם ולחלופין להחזיר את הבנים הביתה, נקבל אשראי בין-לאומי.

ניר ברקת: הדבר הבא שהוא למען האמת לא כל כך חשוב.

ניר ברקת: חברות וחברים, בעוד 30 שנה במדינה יהיו כפול תושבים.

ניר ברקת: ונשאלת השאלה: איפה יגורו תושבי מדינת ישראל?

ניר ברקת: היום יש ביקוש גדול במרכז.

ניר ברקת: יש נהירה למרכז, מגדרה לחדרה.

ניר ברקת: ואם המגמה הזאת גם תמשיך – והאוצר, אגב, נהנה מהמגמה הזאת של מימוש ביקושים במרכז, כי כל מימוש וביקוש במרכז, מכניס הרבה כסף למדינה.

ניר ברקת: היום בפריפריה עולה הרבה כסף למדינה.

אורנה ברביבאי: ניר, בבקשה.

ניר ברקת: אבל אם אנחנו לא נגדיר יעדי אכלוס של עוד מיליון וחצי תושבים, להגיע ל-2 מיליון יהודים בעוד 30 שנה בנגב ובערבה, ועוד מיליון תושבים בגליל ובגולן, ועוד מיליון וחצי תושבים ביהודה ושומרון, חברים, המדינה שלנו, אנחנו מסכנים חבלי ארץ ישראל.

נירה שפק: יש רשימת ממתינים לעוטף.

נירה שפק: צריך פשוט - - -

ניר ברקת: חד-משמעית, אני בעד ללכת לשנות - - -

נירה שפק: - - -

ניר ברקת: אנחנו באותו צד, רק שנייה.

אורנה ברביבאי: ברקת, תודה רבה.

ניר ברקת: אני רק אגמור את דבריי.

ניר ברקת: מייד.

ניר ברקת: מיעדי אכלוס הללו נגזרות הרבה מאוד פעולות: פתיחת יישובים חדשים; על כל יהודי שיש היום בנגב ובערבה צריכים להיות עוד שלושה בעוד 30 שנה.

ניר ברקת: ואם לא נתחיל לטפל בזה עכשיו, אנחנו לא נגיע לשם.

אורנה ברביבאי: תודה רבה.

ניר ברקת: דבר אחרון.

ניר ברקת: אני רוצה כאן להביע את הערכתי לראשי היישובים בדרום שמבינים היטב – אני מכיר את החברים מצוין ואת התושבים.

ניר ברקת: ועל מנת שאנחנו נוכל להצמיח אתכם ולהרים עוד יישובים, צריך לשנות סדרי העדיפויות, ובעניין הזה אני מעריך שיכול להיות קונסנזוס בין ימין לשמאל.

ניר ברקת: תודה.

אורנה ברביבאי: תודה רבה.

אורנה ברביבאי: אלי אבידר, בבקשה.

אורנה ברביבאי: אחר כך – שיקלי, ואחר כך – חיים ילין, ואני אסכם.

אורנה ברביבאי: כן.

אלי אבידר: טוב.

אלי אבידר: אני אעשה את זה קצר, שתי הערות.

אלי אבידר: אני אדלג על כל הברכות על חיזוקים שכולם נתנו.

אלי אבידר: אתם מבינים שאני מסכים עם זה, נעבור הלאה.

אלי אבידר: אני רוצה רגע לדבר על הנושא של מרכז החוסן.

אלי אבידר: ציינתם את מרכזי החוסן כדבר הזה נותן פתרון.

אלי אבידר: אבל מרכזי החוסן זה עזרה הראשונה.

אלי אבידר: ילד שנכנס לטראומה ונכנס למרכז חוסן, זה בסדר.

אלי אבידר: אבל אם כל שבוע יהיו טילים, זה לא פותר שום דבר.

אלי אבידר: זה לא דבר ארוך-טווח, זה עזרה ראשונה.

אלי אבידר: ראינו את זה כשזה התחיל לפני כעשר שנים בגיוס לצה"ל, חברים שמגיעים להתגייס לצה"ל עם בעיות נפשיות, עם בעיות רפואיות.

אלי אבידר: מרכז החוסן זה עזרה ראשונה בלבד ובואו לא ניקח את זה כפתרון המרכזי.

אלי אבידר: הנושא השני שאני רוצה לדבר עליו הוא הסוגיה של הפתרון בעזה.

אלי אבידר: קטונתי מלתת פתרון מוחלט.

אלי אבידר: אבל אני יודע דבר אחד.

אלי אבידר: כאשר יש שני הפתרונות, או הכלה או להשטיח את עזה, זאת אומרת שלא רוצים לעשות כלום.

אלי אבידר: ואחד הדברים שמפריעים לי בראיה, כולל בפגישה האחרונה עם שר הביטחון, שאמר שאפשר לפתור את הבעיה של החמאס בעזה, אבל נצטרך להיכנס לשם לחצי עשור.

אלי אבידר: אז אני חושב שיש לנו בעיה בחשיבה.

אלי אבידר: אם אלה שתי האופציות, אז כנראה שאנחנו לא יודעים לחשוב.

אלי אבידר: והדבר שמפריע לי הוא שהאויב צופה אותנו.

אלי אבידר: אני תמיד מעדיף להיות במצב שהאויב לא צופה אותנו, לא יודע מה נעשה.

אלי אבידר: ואנחנו לא נמצאים במצב הזה.

אלי אבידר: היום החמאס, כאשר אתם רואים את התקשורת בעזה, הם יודעים בדיוק את נקודות הרגישות שלנו, הם יודעים מה אנחנו נעשה, הם יודעים מתי אנחנו נפסיק.

אלי אבידר: הם נמצאים - - - ושליטה, ולא אנחנו.

אלי אבידר: תודה רבה.

אורנה ברביבאי: תודה רבה.

אורנה ברביבאי: חבר הכנסת שיקלי, בבקשה.

עמיחי שיקלי: תודה רבה.

עמיחי שיקלי: במה שקשור לביטחון, מה שאותי הכי מטריד כיום זה בעצם לא מה שקורה עם החמאס בעזה, אלא מה שקורה עם החמאס שבתוכנו.

עמיחי שיקלי: וצריך לומר שמי שזועק ברחובות לוד או ברחובות או"ם-אל פאחם: ח'ייבר, ח'ייבר, יא יהוד – מעיד על עצמו ששאיפותיו ושאיפותיו של איסמעיל הנייה ומוחמד דף חד הם.

עמיחי שיקלי: אנחנו ראינו בשבועות האחרונים יהודים שמוכים עד זב דם, עד מוות בלוד, ביפו, בעכו, לרבות חתן פרס ישראל אבי הר אבן, ששוכב עכשיו פצוע קשה כתוצאה מהצתת המלון בעכו.

עמיחי שיקלי: התפקיד הבסיסי של כל מדינה הוא מונופול על הפעלת אלימות, והוא ביטחון לאזרחים.

עמיחי שיקלי: ואני חושב שזה לא מעניין את האזרח בקצה אם האיום על חייו זה אבן או רקטה ואם האויב מגיע מלוד או מגיע מעזה.

עמיחי שיקלי: ואני חושב שמבחינה אופרטיבית, מה שאני מציע הוא: א', משטרת ישראל תוכפף לוועדה הזאת וגם שייבחן בכלל הצורך של קיומו של המשרד לביטחון הפנים שהוא נפרד ממשרד הביטחון, כי אנחנו רואים שמשטרת ישראל במבחן התוצאה בשבועות האחרונים נכשלה כישלון חרוץ ובהבטחת ביטחונם של תושבי ישראל.

עמיחי שיקלי: היא לא עומדת במשימה, והיא צריכה, לדעתי, לפעול בקונטקסט ביטחוני מלא, כולל שירות הביטחון הכללי.

עמיחי שיקלי: זאת ההמלצה שלי.

עמיחי שיקלי: תודה.

אורנה ברביבאי: תודה.

אורנה ברביבאי: חבר הכנסת לשעבר חיים ילין.

אורנה ברביבאי: אני אסכם ונוכל להתפזר.

אורנה ברביבאי: כן.

חיים ילין: תודה רבה.

חיים ילין: קודם כול, אם רוצים להביא מיליון וחצי תושבים לנגב, כדי שתתחילו להוציא את הנשק מהפשיעה ולהחזיר את הנגב למדינת ישראל.

חיים ילין: אם מטיילים דרומה אין מדינה.

חיים ילין: וכולכם מדברים על החמאס בתוך עזה.

חיים ילין: אבל יש חמאס אחר שאף אחד לא מתייחס אליו.

חיים ילין: צאלים דרומה אף אחד לא יכול לעבור דרך הכבישים.

חיים ילין: תנקו את הנשק, ורק אז אפשר לעשות הרבה מאוד דברים.

חיים ילין: לגופו של עניין, אני כבר שמעתי בעופרת יצוקה שכשהם יצאו מהנהרות הם יבינו מה עשינו להם.

חיים ילין: בעמוד ענן היה אותו דבר.

חיים ילין: בצוק איתן היה אותו דבר.

חיים ילין: ועכשיו יהיה אותו דבר, כי זה אותו דבר.

חיים ילין: כי אין פה שום שינוי אסטרטגי מבחינת מדינת ישראל.

חיים ילין: כי אם על הבלון הראשון – תסלחו לי, כן?

חיים ילין: – לא הורדתם את הבניין, לא אתם, צה"ל, ומישהו למעלה לא הורה להוריד את הבניין, זה בדיוק אותו פצמ"ר שהתפוצץ באמת ב-2001 על נחל עוז, שפואד, זכרו לברכה, היה שר הביטחון והוא לא הורה להוריד את הבניין.

חיים ילין: עכשיו, מי אומר את זה?

חיים ילין: הקיבוצניקים השמאלנים אומר לכם, לימין, בסדר?

חיים ילין: – לי מותר לדבר חופשי ככה – לימין, אומרים לכם: חבר'ה, בלי נחישות, שום דבר לא יהיה.

חיים ילין: לא יהיו גבולות ברורים, והחמאס ימשיך לחגוג, והנגב לא יהיה שלנו, והטרור החקלאי ימשיך.

חיים ילין: יש חוט שמחבר את כל מה שאני אמרתי, שזה מנהיגות.

חיים ילין: אם הייתה מנהיגות עם נחישות להוריד את הטרור החקלאי ולהוריד את הנשק הפרטי, אז אותו דבר היה קורה בתוך רצועת עזה.

חיים ילין: לא צריך היה – אני אומר לכם את זה עכשיו, למרות שאני יודע שראשי המועצות עוברים תקופה לא פשוטה.

חיים ילין: כבר אני עברתי, בסדר?

חיים ילין: אני מאוד שמח שאני לא שם.

חיים ילין: אני מאוד שמח שאני גם לא בשולחן הזה, תאמינו לי.

חיים ילין: אבל אני אומר לכם: אתם חייבים לשדר, לשדר לעם ישראל שאתם נחושים להביא ביטחון, כולם, כל 120 חברי כנסת, גם ערבים רוצים שאוספים להם את הנשק.

חיים ילין: ועכשיו, תכלס, בסדר?

חיים ילין: שדרות הייתה עיר בלי מיגון.

חיים ילין: ואני אומר לכם, אני ראיתי מה עבר על שדרות.

חיים ילין: תסתכלו עכשיו, בתים 1.8 מיליון שקל.

חיים ילין: עוד מעט הם מגיעים לים.

חיים ילין: עוד מעט, או-טו-טו, הם מגיעים לים.

חיים ילין: זה מה שצריך לעשות גם באשקלון.

חיים ילין: אסור לתת לאשקלון ליפול.

חיים ילין: תנו להם את מה שהם צריכים.

חיים ילין: אני רואה את המשפחות, את הילדים שם, לי באופן אישי זה בעניין רגשי, כואב לי הלב שבמדינת ישראל הריבונית, בסדר?

חיים ילין: זה מה שקורה.

חיים ילין: ומה צריך לעשות הוא לתת, להקים, יש ועדת העורף, תת-ועדה בתוך הוועדה שלך, אורנה.

אורנה ברביבאי: כן.

חיים ילין: באמת אני אומר לך.

אורנה ברביבאי: היא הוקמה, חיים.

אורנה ברביבאי: היא הוקמה.

חיים ילין: מה?

אורנה ברביבאי: היא הוקמה.

אורנה ברביבאי: היא קיימת, כן.

אורנה ברביבאי: בסדר.

אורנה ברביבאי: תנו להם את כל נושא המיגון יחד עם ועדת הפנים.

אורנה ברביבאי: אין ועדת פנים.

חיים ילין: תקשיבי, אורנה.

אורנה ברביבאי: בסדר, נו.

אורנה ברביבאי: המצב הפוליטי ברור.

אורנה ברביבאי: כן.

חיים ילין: פעם שמואל לימוד אותי משהו מאוד חשוב.

חיים ילין: הוא אמר: תקשיב, בכנסת ישראל ויש ועדת החוץ והביטחון, שזה כנסת בתוך כנסת.

אורנה ברביבאי: אנחנו משתדלים לענות על הפערים.

חיים ילין: אז תעשו את זה - - -

אורנה ברביבאי: חיים, אתה ברור.

אורנה ברביבאי: תודה.

אורנה ברביבאי: תודה, ידידי.

אורנה ברביבאי: טוב, אני רוצה לסכם.

חיים ילין: תודה על זכות הדיבור.

חיים ילין: לא מובן מאליו.

אורנה ברביבאי: תודה.

אורנה ברביבאי: תודה לכם.

אורנה ברביבאי: תודה שהגעתם לכאן, בעיקר התושבים, ראשי הרשויות.

אורנה ברביבאי: תראו, מה אני לוקחת מפה.

אורנה ברביבאי: החברים דיברו וכמובן כל אחד אמר את מה שהוא מאמין וחושב שנכון.

אורנה ברביבאי: וכל אחד מכם יאמץ את מה שהוא רוצה.

אורנה ברביבאי: אני כיושבת-ראש הוועדה לוקחת מפה כמה דברים.

אורנה ברביבאי: אחד, שיש לגיטימיות מלאה מהציבור, שחוטף אולי יותר מכל אחד אחר, למרות שאזעקות מגיעות גם למקומות יותר רחוקים.

אורנה ברביבאי: אי-אפשר להתבלבל מי נושא בעיקר הנטל לא רק במבצע עצמו, אלא במבצע התמידי, המתמשך שאתם חיים בו לאורך השנים.

אורנה ברביבאי: ואתם אומרים בקול רם וצלול, וזה הקול שהוועדה גם לקוחת לירושלים.

אורנה ברביבאי: הציבור נותן לגיטימיות מלאה לעשות את כל מה שנדרש על מנת לאפשר פה חיים לא רק בביטחון, אלא גם בתחושת ביטחון לאורך הזמן.

אורנה ברביבאי: וזאת אמירה חשובה, בוודאי במדינה דמוקרטית, למנהיגים שרוצים להיות מחוברים למה הציבור מצפה מהם.

אורנה ברביבאי: זאת אמירה מאוד ברורה.

אורנה ברביבאי: אני גם רוצה להגיד שאני מתרשמת עמוקות, והחברים שלי פה אמרו את זה, מהמנהיגות המקומית שמייצרת פה פתרונות.

אורנה ברביבאי: אגב, אנחנו לא באנו בחלל הריק למבצע הזה.

אורנה ברביבאי: אחרי שנה קשה של קורונה והתמודדות בתוך הקורונה עם אתגרי ביטחון, ואני חושבת שהמנהיגות, ממש לא קשור לצבע הפוליטי אתם נושאים, עומדת בגאון ומייצרת כתובת.

אורנה ברביבאי: אני רואה, לפי האתגור שלנו, מה המנהיגות המקומית עושה.

אורנה ברביבאי: אני רוצה להביע הערכה בשם כולנו לסדר-היום שאתם מובילים.

אורנה ברביבאי: זה מחייב אותנו, גם בפרלמנט וגם בוודאי בממשלה, להבנה שאנחנו צריכים לתת מענה מלא.

אורנה ברביבאי: ואני אומרת לכם – אני לא יודעת, אנחנו נקראים ועדת החוץ והביטחון הזמנית; אני לא יודעת מה הזמניות שלה ומה אורך החיים שלה.

אורנה ברביבאי: אני אומרת לכם שיש לנו כוונה אמיתית.

אורנה ברביבאי: אנחנו עוסקים בזה יום-יום ונמשיך לעסוק ולפקח מקרוב אחר זה שההצהרות ברמה הכי גבוהה של הממשלה שהיא עושה – אכן לפחות נשקף את הפער ונבקש הסברים מכל משרדי הממשלה, חלקם התייחסו פה, חלקם לא כאן.

אורנה ברביבאי: הם יידרשו לתת הסבר.

אורנה ברביבאי: עכשיו, תראו, באמת המינימום האפשרי, המינימום, לא המקסימום, המינימום הוא גם לתת מענה מהיר, כי בן אדם שהבית שלו נהרס או בן אדם שהילדים שלו חיים בממ"דים כבר כל כך הרבה זמן, אי-אפשר להגיד לו: כשייגמר הסבב הזה, נדבר.

אורנה ברביבאי: מה עוד, שבעיניים פקוחות רובנו כאן מבינים שזה כנראה לא הסבב האחרון.

אורנה ברביבאי: אז אם אנחנו חיים במציאות ביטחונית כל כך מאתגרת ובתחושת ביטחון כל כך משתנה ומחייבת שינוי, אנחנו צריכים לתת מענה ואנחנו נוודא ונפקח שאכן כך יהיה.

אורנה ברביבאי: אני חושבת שהאמירה כאן בהתייחסות של דין שווה לכולם, בעיניי, היא מאוד נכונה.

אורנה ברביבאי: ולא יכול להיות שמישהו אמר באיזו התייחסות באיזה ריאיון שכל עוד זה רק העוטף חוטף זה בסדר.

אורנה ברביבאי: מבחינתי, משוואה כזאת לא לגיטימית.

אורנה ברביבאי: אזרחי המדינה צריכים להיות שווים בפני המייצגים אותם, הממשלה, ובוודאי המחוקקים, באופן כזה שכולם מוגנים.

אורנה ברביבאי: ואי-אפשר להתרגל לרעיון שחלק מהאוכלוסייה במדינת ישראל חיים באיזו אווירה שהם אלה שיספגו, הם אלה שיהיו בעוטף ואחרים יצקצקו ויגידו שזה לא ייתכן, אבל זה קורה.

אורנה ברביבאי: עם כל ה"לא ייתכן" זה קורה כל יום.

אורנה ברביבאי: ומהבחינה הזאת אני חושבת שגם המשמעות שבתגובות שלנו ובסדר-היום הביטחוני שיתנהל כאן בהמשך, צריך לקחת את זה בחשבון, בטח אחרי האירוע הזה.

אורנה ברביבאי: וכשאני מדבר "אחרי האירוע הזה" זה גם במובן הזה של היוזמה אצל מי, אצל הצד השני או אצלנו.

אורנה ברביבאי: בעיניי, אנחנו נצטרך על זה.

אורנה ברביבאי: נושא החזרת הבנים, אני חושבת, שהוא נמצא במציאות אחרת ברגע נתון זה.

אורנה ברביבאי: יש הכרה ציבורית רחבה בחשיבות של החזרת הבנים.

אורנה ברביבאי: ואני אומרת לכם, אנחנו עוסקים בזה בחדרים סגורים בוועדת החוץ והביטחון מול מי שצריך לדעת.

אורנה ברביבאי: לא השארנו את זה להבנה אקראית שאולי כן או לא, גם לא לרחוב.

אורנה ברביבאי: באנו, דרשנו, רצינו להבין מה המשמעות של חלק מהדיאלוג הזה.

אורנה ברביבאי: ויש לגיטימיות מלאה להחזיר את הבנים.

אורנה ברביבאי: אני לא זוכרת את שמך, אדוני.

אורנה ברביבאי: אני חושבת שבצדק אמר פה כהנא.

אורנה ברביבאי: מי שרוצה להגן על הבית, צריך – ואתה חיי פה, אז אני יוצאת מתוך הנחה שאלה דברים שיצאו מתחושת אולי תסכול וכעס – אבל כמי שירתנו רבות שנים רבות, כל העניין הזה של מה תחושת הביטחון והיכולת להגן על המדינה היא לא תיעשה רק מהקריה.

אורנה ברביבאי: אנחנו מבינים את זה.

אורנה ברביבאי: ולכן חשוב שכשאנחנו מדברים על החזרת הבנים, לא לדבר רק עם המשפחות.

אורנה ברביבאי: זה לא אירוע למשפחות.

אורנה ברביבאי: זה אירוע אסטרטגי במובן הזה שחיילים שיוצאים להילחם ידעו שהמדינה תמשיך לעשות הכול כדי להחזיר אותם, ובוודאי כשאנחנו מדברים גם על האזרחים שנמצאים שם, מוחזקים.

אורנה ברביבאי: זה צריך להיות יעד למדינה והמדינה צריכה להבטיח שהיא עוסקת בזה.

אורנה ברביבאי: אנחנו בוועדת החוץ והביטחון נמשיך לפקח גם בנושא הזה כחלק מההסדרים המתהווים.

איתמר רביבו: אורנה, חשוב לי רק - - -

אורנה ברביבאי: שנייה.

אורנה ברביבאי: אני רוצה להגיד עוד משפט ולסיים.

אורנה ברביבאי: תראו, במדינה דמוקרטית צריך להיות איזשהו קשר ותיאום ציפיות בין האזרח למדינה.

אורנה ברביבאי: זה החוזק שלנו.

אורנה ברביבאי: אנחנו מדינה דמוקרטית.

אורנה ברביבאי: אני חושבת שבתיאום הציפיות צריך להיות ברור שגם אם העניין הזה יסתיים, הסבב יסתיים עכשיו, מחר, מוחרתיים, אנחנו נצטרך עוד לעמוד מול אתגרים.

אורנה ברביבאי: וחברים, אנחנו מול עזה.

אורנה ברביבאי: ואני רוצה רק לפתוח פריזמה.

אורנה ברביבאי: כולנו מבינים שהאיומים עלינו מקרוב ומרחוק גדולים, משמעותיים, ונצטרך להתמודד איתם.

אורנה ברביבאי: בתיאום הציפיות הזה, אנחנו צריכים להבין שעוד נכונו לנו אתגרים.

אורנה ברביבאי: ובסוף כחברה, אם אנחנו לא נדע – אני אומרת את זה לפוליטיקאים שלנו פה, לכולנו כאן, לצידי – אם אנחנו כחברה לא נצליח לייצר מכנה משותף, בוודאי מה שקורה בערים המעורבות, אם לא נצליח לייצר מכנה משותף של עמידה כחזית אחת מול האתגרים הביטחוניים, גם הפנימיים וגם החיצוניים, ומול הערכים שאנחנו רוצים כחברה, אז אין לנו בכלל לגיטימיות לצפות לא מהאזרחים לגלות עמידות ולא מאלה שצריכים יהיו להילחם בעתיד בהגנה על הבית.

אורנה ברביבאי: במובן הזה אני קוראת לכולנו להיות כגוף אחד בייצוג מול האזרחים שמצפים מאיתנו, הפוליטיקאים, לעבוד עבורם ולא לשכוח בעבור מה נבחרנו.

אורנה ברביבאי: אני מודה לכם מאוד.

אורנה ברביבאי: תודה רבה.