ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 23, פרוטוקול מספר 121, 2020-12-08 13:00

תהלה פרידמן: צוהריים טובים.

תהלה פרידמן: במסגרת יום התפוצות, אנחנו פותחים את הדיון על חינוך יהודי בעולם.

תהלה פרידמן: אני חושבת שאם יש משהו שאפיין מאז ומעולם את העם היהודי, זה המקום המרכזי מאוד של החינוך בתוך היהדות.

תהלה פרידמן: אברהם אבינו נבחר להיות אברהם אבינו כי הקדוש ברוך הוא אומר: כי ידעתיו אשר יצווה לבניו דרך חוקה ומשפט.

תהלה פרידמן: לפי דעתי אני מצטטת לא נכון.

תהלה פרידמן: אין לי פה את הפסוק.

תהלה פרידמן: הרעיון הוא שאברהם הוא אברהם כי הקדוש ברוך הוא ידע שהוא יחנך, שהוא ינחיל לבניו.

תהלה פרידמן: זכור אותו איש לטוב, יהושע בן גמלא שמו, שמקים את מערכת החינוך הציבורית היהודית, לפי דעתי, הראשונה בעולם.

תהלה פרידמן: אני חושבת שיהושע בן גמלא הוא מי שמייסד חינוך ציבורי בעולם, מתוך ההבנה שאומנם כל הורה צריך ללמד את ילדיו, אבל בסוף המשכיות יהודית תלויה בזה שיהיו לנו מוסדות חינוך, ושתהיה לנו מערכת חינוך יהודית, ולא די בחינוך בבית, שהוא כמובן מאוד מרכזי, אבל אין די בו.

תהלה פרידמן: אנחנו נשמע פה כמה סוגים של דוברים ושל סקירות.

תהלה פרידמן: כשאנחנו מדברים על חינוך יהודי, אנחנו מדברים על הדבר הכי מבוזר בעולם.

תהלה פרידמן: תיכף מנכ"ל משרד התפוצות יתקן אותי אם אני טועה, אני לא חושבת שיש למישהו בעולם נתונים מדויקים כמה בתי ספר יהודיים יש.

תהלה פרידמן: יש?

דביר כהנא: 1,450.

תהלה פרידמן: טעיתי.

תהלה פרידמן: אז אנחנו מדברים על מערכת מאוד מאוד מבוזרת שתלויה באופי של קהילה, בהסדרים של מדינה, לפעמים של עיר אפילו, מאוד מאוד שונות באופיין.

תהלה פרידמן: אנחנו מערכת שכוללת Day schools, בתי ספר יומיים – זה לא מונח ישראלי – בתי ספר מלאים.

תהלה פרידמן: Supplementary school, בתי ספר שמופעלים הרבה פעמים על ידי בתי כנסת, שהם חינוך משלים, לפעמים קוראים להם Sunday school.

תהלה פרידמן: אנחנו מדברים על מחנות קיץ, שזו יצירה מפוארת, יש הטוענים האפקטיבית ביותר לחינוך יהודי מעבר ל-Day school.

תהלה פרידמן: אנחנו מדברים על תנועות נוער, על ארגוני נוער.

תהלה פרידמן: אנחנו מדברים על עולם שלם ועצום שעליו העם היהודי עומד, שעליו ההמשכיות היהודית עומדת.

תהלה פרידמן: אנחנו ננסה לקבל פה קצת סקירות ותובנות על העולם של חינוך יהודי, ועל מה צריכה מדינת ישראל לעשות בהקשרים האלה, ומה היא עושה, מכמה כיוונים – גם של גופים שמפעילים מערכות חינוך, גם של חוקרים, גם של חינוך פורמלי, גם של חינוך בלתי פורמלי.

תהלה פרידמן: אנחנו ננסה לגעת בתופעה הזאת מכמה כיוונים ולנסות לקבל תמונה מלאה עד כמה שאפשר, וכל זאת במסגרת היום שיזם משרד התפוצות, של יום התפוצות בכנסת.

תהלה פרידמן: אחרי הצוהריים אנחנו נציין אותו בישיבה חגיגית במליאה.

תהלה פרידמן: אני אגיד משפט אחרון.

תהלה פרידמן: ליהודים יש תמיד פרשת שבוע, זה תמיד עוגן טוב להתחיל ממנו.

תהלה פרידמן: בפרשה שאנחנו נקרא האחים יזרקו את יוסף לבור.

תהלה פרידמן: זה מתחיל קודם – הוא ילך לחפש את אחיו, את אחיי אנוכי מבקש, והם יזרקו אותו לבור.

תהלה פרידמן: ייקח לנו עד כמה פרשיות עד שהמשפחה הזו תחזור להיות שלמה, עד ש-12 הבנים יעמדו מסביב למיטה של יעקב.

תהלה פרידמן: האתגר הזה של העם היהודי, להיות משפחה אחת שלמה, מתוך הבנה שזו משפחה מסובכת מאוד, אבל היא משפחה, הוא האתגר שלנו.

תהלה פרידמן: אתם האחים שלנו, אנחנו האחים שלכם, אנחנו המשפחה.

תהלה פרידמן: כמשפחה, אנחנו מסתכלים על הסוגיה הזו של חינוך, של חינוך יהודי כאן, של חינוך יהודי שם, שעליו העם היהודי עומד.

תהלה פרידמן: זהו, אלה דברי ההקדמה שלי.

תהלה פרידמן: שרת התפוצות הייתה אמורה להיות פה והיא נכנסה לבידוד, וזו באסה גדולה.

תהלה פרידמן: הראשונה, עומר, שרת התפוצות.

עומר ינקלביץ': תודה רבה.

עומר ינקלביץ': תודה רבה, תהלה היקרה, חברת הכנסת תהלה פרידמן, יו"ר הוועדה.

עומר ינקלביץ': האמת היא שבאמת צר לי שאני לא נמצאת עמכם שם, זו הייתה הכוונה.

עומר ינקלביץ': אבל אנחנו אנשים אמוניים, ואנחנו יודעים שהכול מן-אללה, ואני בסדר עם זה.

עומר ינקלביץ': אני נרגשת מאוד ושמחה להיות אתכם ביום הזה.

עומר ינקלביץ': תודה רבה לוועדה, שהסכימה לנהל את הדיון המשמעותי הזה.

עומר ינקלביץ': תודה רבה, תהלה.

עומר ינקלביץ': תודה רבה למכובדים – מנכ"ל המשרד שלי, שנמצא שם, שעושה עבודה מדהימה, טל שקד, מנכ"לית יונייטד, וכל האנשים הנפלאים שנמצאים אתנו כאן.

עומר ינקלביץ': אני חייבת לומר לכם שאני התלבטתי אם לדבר קצר, קולע, נקודתית, או לעשות סקירה יותר רחבה; ובחרתי דווקא, ברשות יו"ר הוועדה, דווקא בוועדה המאוד משמעותית הזאת, לתת סקירה קצת יותר ארוכה, לעשות סקירת עומק, כי בסופו של דבר, החינוך זה הכלי הכי חשוב שלנו.

עומר ינקלביץ': לכן אני בוחרת לעשות סקירת רוחב על העשייה שקשורה בחינוך במשרד שלנו, אז טיפה סבלנות, אבל אני חושבת שיש פה כלים משמעותיים שחשוב לי שכולכם, כל מי שעוסק בנושא של החינוך, ייחשף אליהם.

עומר ינקלביץ': תהלה, אני כן רוצה להתחיל ולומר שאנחנו כן יודעים שיש 1,500 בתי ספר יהודיים בעולם.

עומר ינקלביץ': השאלה היא מי אחראי על הקשר הזה ביניהם?

עומר ינקלביץ': מי מלווה אותם מבחינה חינוכית, מבחינה פדגוגית?

עומר ינקלביץ': מי מכשיר את המורים ואת המנהלים בסיפור של הזהות היהודית?

עומר ינקלביץ': זה אחד מהתפקידים של משרד התפוצות, כמדינת ישראל אנחנו לוקחים אחריות על הדבר הזה.

עומר ינקלביץ': אחת המשימות המרכזיות שעומדות בפנינו, בפני משרד התפוצות ובפני ממשלת ישראל, היא לדאוג לחיבור של הדור הבא, של הדור הצעיר, החיבור שלו לזהות היהודית ולמדינת ישראל.

עומר ינקלביץ': אני חייבת לומר שעומדים בפנינו הרבה אתגרים, אבל רק לומר לכם במילה, במהלך החצי שנה האחרונה, אני מדברת עם הרבה מאוד ראשי ארגונים, ראשי פדרציות, ראשי קהילות, מכל הקשת של החברה היהודית, וכולם אומרים את אותה אמירה: אנחנו בסכנה.

עומר ינקלביץ': הדור הבא נמצא בסכנה אמיתית.

עומר ינקלביץ': אתם יודעים מה?

עומר ינקלביץ': אני מפחדת להגיד את זה, בכל פעם אני חושבת פעמיים לפני שאני אומרת את המילה הזאת, אבל ברשותכם, פה, במשפחה הזאת שבה אנחנו נמצאים, אני יכולה להגיד את זה.

עומר ינקלביץ': האמירה שחוזרת: אנחנו בפני סכנת הכחדה.

עומר ינקלביץ': עד כמה שזה מפחיד לומר את זה, הדור הבא שלנו בסכנה.

עומר ינקלביץ': אז כדי להתמקד בנושא חינוך, במשימה הזאת – הרי בסוף המפתח לכול זה חינוך.

עומר ינקלביץ': זה הבסיס לשיחה הזאת, כולנו יודעים את זה.

עומר ינקלביץ': במשימה הזאת יש לנו כמה אתגרים – קודם כל, עלויות.

עומר ינקלביץ': צריך לומר, בתי הספר היהודיים בעולם הם בתי ספר יקרים.

עומר ינקלביץ': החינוך היהודי הוא יקר, לעומת החינוך הציבורי, שהוא חינם.

עומר ינקלביץ': צריך לדעת שמתוך כ-1.6 מיליון ילדים יהודיים בעולם, רק 400,000 מתוכם לומדים בבתי ספר יהודיים בעולם.

עומר ינקלביץ': צריך להבין את הנתונים האלה.

עומר ינקלביץ': כל השאר לומדים בבתי הספר הציבוריים.

עומר ינקלביץ': צריך להכיר את זה כשאומרים בתי ספר יהודיים, שימו לב למספרים.

עומר ינקלביץ': היחלשות הקשר של הזהות היהודית באופן כללי היא תוצאה ישירה של הירידה בביקוש לחינוך היהודי.

עומר ינקלביץ': אין מה לומר, בסוף נוצר הניתוק מהקשר מהזהות היהודית כי יש פחות ופחות חיבור לחינוך היהודי, לכן נוצר נתק מהחיבור הזה לזהות היהודית.

עומר ינקלביץ': דרך אגב, בהרבה מאוד מקומות הילד שהולך לחינוך פורמלי או לחינוך בלתי פורמלי ומקבל את התוכן היהודי, הוא זה שמחבר את כל המשפחה הרבה פעמים.

עומר ינקלביץ': הוא הצינור המחבר לזהות היהודית של המשפחה.

עומר ינקלביץ': הקהילה הרבה פעמים מושתת על הילדים האלה, צריך גם את זה לדעת.

עומר ינקלביץ': עכשיו יש לנו אתגר נוסף, וזה מחסור במורים שיודעים ומסוגלים ללמד את המקצועות שקשורים לזהות היהודית.

עומר ינקלביץ': אתגר אחרון ולא פשוט שאנחנו מתמודדים אתו, כמו שאתם יודעים, בשנה האחרונה, זו מגפת הקורונה, שהכניסה אותנו לאירוע חדש.

עומר ינקלביץ': בתי הספר נסגרו, הלמידה מרחוק היא לא פשוטה בהרבה מאוד מהמקומות, לא תמיד יש את ההכשרה.

עומר ינקלביץ': תיכף אני אספר לכם על הכשרות שאנחנו עשינו, אבל אני פורסת קודם את האתגרים.

עומר ינקלביץ': זה אתגר, במיוחד שצריך להוסיף את העובדה שדווקא בתקופת החגים, שהיא מאוד משמעותית בבתי הספר היהודיים, התפילות, הטקסים היהודיים, פשוט לא התקיימו.

עומר ינקלביץ': צריך להכיר את זה, כי המסגרות הקהילתיות פשוט לא יכלו להתקהל, ואין מה לעשות, החיבור, ההתקהלות זה מה שמייצר הרבה פעמים את החיבור הזה.

עומר ינקלביץ': בעקבות הקורונה חווינו גם ירידה גדולה מאוד בתרומות.

עומר ינקלביץ': הפילנטרופיים, אלה שתומכים במוסדות היהודיים, חלקם בתקופה הקשה הזאת הפסיקו – זה נחלש, הקושי נמצא אצל כולם.

עומר ינקלביץ': גם התרומות של הפילנטרופיים הלכו והתמעטו.

עומר ינקלביץ': משפחות רבות נכנסו למצוקה כלכלית, מה שמקשה עליהם, גם אלה שכבר שלחו לבתי ספר היהודיים – אני מדברת על 400,000 ששלחו מתוך 1.6 מיליון – העלויות הכבדות כרגע, לנוכח תקופת הקורונה, גורמות ללא מעט משפחות להחליט להוציא את הילדים מהמסגרות היהודיות, ולשלוח אותם למסגרות כלליות.

עומר ינקלביץ': יש מורכבות על מורכבות.

עומר ינקלביץ': אני רוצה לספר לכם על מגוון הדרכים שהמשרד שלנו נמצא שם בנושא של החינוך הפורמלי והבלתי פורמלי, אני אתן דגש על החינוך הפורמלי, ואני אשתדל להיות הכי ממוקדת שאני יכולה להיות.

עומר ינקלביץ': חשוב לומר, אנחנו רואים את החינוך כבסיס מאוד משמעותי.

עומר ינקלביץ': קודם כל, אני רוצה לספר על יונייטד.

עומר ינקלביץ': אני אגיד מילה, טל שם ובטח היא תרחיב.

עומר ינקלביץ': זה ארגון שהמשרד הקים בשיתוף מט"ח ומשרד החינוך.

עומר ינקלביץ': מדובר על מיזם שנועד לחזק בתי ספר יהודיים בתפוצות, והוא עובד בשיתוף עם מאות בתי ספר יהודיים בעולם.

עומר ינקלביץ': במסגרת הארגון אנחנו בונים תוכניות אסטרטגיות.

עומר ינקלביץ': התוכנית בונה תוכנית אסטרטגית ארוכת טווח ומגדירה חזון ויעדים לכל בית ספר בפני עצמו.

עומר ינקלביץ': בנוסף, אנחנו מספקים כלים חינוכיים משלימים כמו הכשרות מורים, מערכי שיעורים ותכנים יהודיים מעמיקים לבתי הספר ולמורים.

עומר ינקלביץ': כל זאת, צריך לדעת מתוך הבנה ברורה שככל שהחינוך היהודי הוא אפקטיבי יותר, כך תורחב ההשפעה שלו על הבוגרים שלו, ככה על המשפחות, וככה על הקהילות ועל הסביבה המורחבת.

עומר ינקלביץ': אני רוצה לספר לכם מילה על פרויקט הדגל, שכשאני נכנסתי למשרד, שמתי עליו דגש, וזה פרויקט שאנחנו עובדים עליו בימים אלה.

עומר ינקלביץ': עוד אין לנו שם פורמלי, אבל אנחנו קוראים לו "משרד חינוך יהודי עולמי".

עומר ינקלביץ': חשוב לי שתתחברו אליו.

עומר ינקלביץ': כשבאתי למשרד, אמרתי: המשרד עושה עבודה מדהימה בהרבה מאוד פרויקטים נקודתיים, אבל הרצון שלי, החלום שלי, הוא להפוך את העשייה פה מטקטיקה לאסטרטגיה, ולראות את האסטרטגיה הרחבה.

עומר ינקלביץ': לומר ממשלת העם היהודי לוקחת אחריות על החיבור של היהודים בתפוצות.

עומר ינקלביץ': גם החיבור של החברה הישראלית לסיפור של העם היהודי, אבל אנחנו לוקחים אחריות.

עומר ינקלביץ': הבנתי שבכל הפרויקטים הנפלאים שאנחנו עושים, אנחנו מצליחים לתת מענים ממוקדים, אבל אני רוצה לראות משהו יותר רחב, איך אנחנו מגיעים ל-1,500 בתי ספר יהודיים בעולם, זו חתיכת פרויקט, ואיך אנחנו מגיעים גם למורים שלאו דווקא מלמדים בבתי ספר יהודיים, אבל רוצים להעביר תוכן של זהות יהודית.

עומר ינקלביץ': לכן בונים את הפלטפורמה הזאת של משרד החינוך העולמי, שזו פלטפורמה דיגיטלית מאוד מושקעת.

עומר ינקלביץ': אני חייבת לומר, היא לא מבטלת את הקשר האישי, חלק ממנו יהיה גם קשר אישי, אבל היא נותנת מענה ללמידה מרחוק, היא מטמיעה תכנים שהם כמו קמפוס וירטואלי, אבל היא מייצרת שם גם אירועים, גם תכנים, וגם מערכי שיעורים, וגם פיתוח מקצועי עמוק.

עומר ינקלביץ': יש לנו ממש מחקר ופיתוח בנושא הזה, ואנחנו מייצרים שם קשר שכל מורה – מצדי מורה שנמצא בזימבבואה ורוצה תוכן מהותי של חיבור לזהות יהודית, הוא ימצא שם את המענה.

עומר ינקלביץ': גם face to face של תלמידים, אבל גם כן מענה רחב ועמוק.

עומר ינקלביץ': אנחנו מייצרים הכשרות והשתלמויות למורים, כנסים, סמינרים מקוונים.

עומר ינקלביץ': המטרה היא שיהיה שם הכול.

עומר ינקלביץ': המחקר והפיתוח של הדבר הזה הוא רציני מאוד, והוא מייצר התאמה גם לשפות שונות וגם לתרבויות שונות.

עומר ינקלביץ': בעזרת ה', בסייעתא דשמיא, שהכול יהיה טוב, בחודשים הקרובים אנחנו נשלים את הכנת הפרויקט הזה.

עומר ינקלביץ': האמירה שחשוב לי שתצאו מפה איתה היא שאנחנו לוקחים אחריות במסגרת היכולות שלנו על החינוך היהודי בתפוצות.

עומר ינקלביץ': צריך לזכור שדווקא בימים האלה, שהרבה מאוד מרכזים נסגרים, אנחנו לוקחים אחריות על שימור התוכן של זהות יהודית.

עומר ינקלביץ': בתקופת הקורונה התאמנו את מערכות החינוך בקהילות היהודיות לתקופת הקורונה.

עומר ינקלביץ': זאת אומרת, נכנסנו לתקופת הקורונה, הרבה מאוד בתי ספר נסגרו, והמשרד ידע לעשות הסבה מאוד מהירה לתכנים הקיימים שלו, והעביר הרבה מאוד תכנים למערכות מקוונות במסגרת יונייטד.

עומר ינקלביץ': הצלחנו לאסוף ולהפיץ תכנים שמתאימים ללמידה מרחוק, והצלחנו להתאים אותם, עד כמה שאפשר, למציאות החדשה.

עומר ינקלביץ': זה פרויקט מדהים, אני ממליצה לצלול ולהכיר אותו.

עומר ינקלביץ': הועברו הרבה מאוד הכשרות בעברית, באנגלית, בספרדית, בצרפתית, למאות מורים יהודים מהתפוצות כדי לסייע להם להתמודד עם הכלים הטכנולוגיים או הפדגוגיה הזאת של כל הלמידה מרחוק, שהכניסה לא מעט אנשים למצוקה אמיתית.

עומר ינקלביץ': גם את זה צריך לעשות.

עומר ינקלביץ': אני אשמח שתכירו גם את הסיפור של ההכשרות הנוספות שלנו למורים.

עומר ינקלביץ': אנחנו הכשרנו מורים שאין להם הכשרה פדגוגית, אבל הם כן עובדים בתחום ההוראה והחינוך היהודי.

עומר ינקלביץ': בסוף יש מחסור במורים שמלמדים תכנים של זהות יהודית בקהילות, ולכן בחרנו לבצע את ההכשרה הזאת, שמתבצעת באמצעות מכללות להכשרות מורים בישראל, בשיתוף פעולה עם מוסדות מקבילים בחו"ל ועם הקהילות ובתי הספר היהודיים.

עומר ינקלביץ': ביצענו הכשרות בשפה האנגלית, הרוסית, הצרפתית והספרדית, בהיקף של 900 שעות.

עומר ינקלביץ': בסופו של דבר, זה נותן למורים האלה את היכולת.

עומר ינקלביץ': צריך לומר שזה פרויקט שאנחנו עושים בשותפות עם מכללת הרצוג, מכללת אורנים ומכללת אורות ישראל.

עומר ינקלביץ': דבר נוסף שאני אשמח שתכירו זה גרעין תפוצות לבנות שירות, דבר חדש שעשינו השנה.

עומר ינקלביץ': זה אמצעי נוסף לחיזוק הקשר החינוכי עם תלמידי בתי הספר ברחבי העולם, דווקא בתקופה המורכבת הזאת.

עומר ינקלביץ': הקמנו גרעין שמפעיל בנות שירות לאומי, שירות אזרחי לאומי, דרך תוכנית יונייטד, ערבות הדדית ליהדות התפוצות.

עומר ינקלביץ': במסגרת התוכנית הזאת אנחנו מכשירים את הבנות ונותנים להן את היכולת להשתלב באמצעות אמצעים טכנולוגיים במערכות השעות של בתי הספר בחו"ל.

עומר ינקלביץ': זו תוכנית מקסימה.

עומר ינקלביץ': הפרויקט מתבצע בשיתוף של הרשות לשירות לאומי אזרחי בבת עמי.

עומר ינקלביץ': אני חושבת שזה מקסים.

עומר ינקלביץ': עוד פרויקט חשוב שאנחנו מאוד גאים בו זה פרויקט הכשרת המורים, שנקרא Talent educators.

עומר ינקלביץ': אנחנו לוקחים מורים למקצועות היהדות, אנחנו מחברים אותם לבתי ספר שיש בהם מחסור במורים.

עומר ינקלביץ': ממש עושים את החיבור הזה.

עומר ינקלביץ': אנחנו מסייעים במשא ומתן, בתיווך, בתהליך של הקליטה.

עומר ינקלביץ': הרבה מאוד מורים עוברים מקום פיזית, מגיעים לגור במקום כדי שהם יוכלו להיות שם מורים.

עומר ינקלביץ': זאת שנה ראשונה שהפרויקט הזה יוצא לפועל, ולמרות הקורונה 40 מורים ממש עברו השמה פיזית.

עומר ינקלביץ': ביניהם יש מורים שבתקופה המורכבת הזו של הקורונה עברו ממדינה למדינה כדי ללמד את התכנים האלה.

עומר ינקלביץ': אני קופצת לנושא הבא כדי לא להאריך.

עומר ינקלביץ': אני אגיד לכם מילה על מינהלת צרפת לדוגמה, כדי לספר לכם שאנחנו משתדלים לתת מענה ספציפי למורכבות שיש בקהילות ספציפיות.

עומר ינקלביץ': יש עוד קהילות רבות, אבל אני אגיד לכם שבימים האלה אנחנו מקימים מינהלת צרפת בגלל שאנחנו מזהים שהקהילה היהודית בצרפת, שמונה כ-450,000 יהודים – תבינו, מתוך 450,000 יהודים, רק שליש מהם מצליחים לחנך את הילדים בתוך חינוך יהודי.

עומר ינקלביץ': תבינו את המשמעויות של הדבר הזה.

עומר ינקלביץ': לשם כך המשרד פועל במינהלת מקומית שנותנת מענה לצרכים ברמת החינוך, ברמת התוכן.

עומר ינקלביץ': אני לא ארחיב, יש לי הרבה מה לספר על זה, אבל אולי בהזדמנות אחרת.

עומר ינקלביץ': פרויקט מקסים נוסף שלנו הוא smart-J, שפועל במדינות ברית המועצות לשעבר.

עומר ינקלביץ': מדובר על בית ספר אחר הצוהריים, כי מדובר דווקא על יהודים שלומדים בבתי ספר שהם אינם יהודיים.

עומר ינקלביץ': המרכזיים של smart-J מחברים אותם בדרכים חווייתיות, חוגים, בדרכים יצירתיות, לתוכן של זהות יהודית.

עומר ינקלביץ': אני כבר מסיימת – עוד שניים-שלושה פרויקטים במילה.

עומר ינקלביץ': מיזם מדהים שנקרא "מוזאיק-ינוייטד", שהוקם בעבר, אבל כיום הוא מנסה ליצור את החיבור לצעירים היהודים, ללמד אותם דווקא דרך החינוך הבלתי פורמלי.

עומר ינקלביץ': לחבר אותם בדרכים צעירות, חדשניות, מיוחדות לחיבור של הזהות היהודית.

עומר ינקלביץ': החלום שלנו הוא שבמהלך חייו של האדם יהיו נקודות, ב-Jewish life circle להצליח להגיע לתכנים של זהות יהודית, בין אם זה בבתי ספר של אחר הצוהריים, מחנות קיץ, פרויקטים של הקמפוסים.

עומר ינקלביץ': להגיע כמה שיותר ולגעת.

עומר ינקלביץ': פרויקט מקסים שאני לא יכולה לפספס אותו הוא פרויקט של ארצות ערב.

עומר ינקלביץ': אחרי ההכרזה על הסכמי אברהם, מיד נפגשנו עם הקהילות באמירויות.

עומר ינקלביץ': אני חייבת לומר שאנחנו כבר בונים תשתית בשיתוף.

עומר ינקלביץ': פניתי לידידי, לנשיא הקונגרס היהודי, למר רון לאודר, שמיד נרתם לסיפור הזה.

עומר ינקלביץ': אנחנו עובדים עכשיו ביחד עם פרויקט יונייטד על בית ספר לטובת 300 היהודים שחיים באיחוד האמירויות, עובדים על הפרויקט הזה, על בית ספר שיקום, שזה מקסים בעיניי.

עומר ינקלביץ': צריך לומר גם מילה אחת על פרויקט ייחודי ומשמעותי מאוד – קורס אינטרנטי שמלמד על כל הנושא של אנטישמיות, בהובלת יד ושם והמשרד, שהוא מאוד חשוב דווקא בימים אלה.

עומר ינקלביץ': דרך אגב, ניתן להיכנס אליו ללא תשלום.

עומר ינקלביץ': במילה אחת, הפרויקט של מינהלת ישראל, שהמטרה שלו הוא לחבר את החברה הישראלית לכל הנושא של עמיות יהודית כדי שלא ייווצר נתק בין החברה הישראלית ליהודים בתפוצות.

עומר ינקלביץ': החיבור הזה הוא מאוד חשוב, וגם שם אנחנו נתעסק עם החינוך היהודי פה, עם משרד החינוך, עם הקמפוסים, גם בחינוך הפורמלי וגם הבלתי פורמלי, כדי לייצר את החיבור הממשי בין בתי הספר בישראל לבין בתי הספר בתפוצות, בין אנשים לאנשים.

עומר ינקלביץ': במילה אחת אני רוצה לסכם, מאז שנכנסתי למשרד התפוצות, אני רוצה שתדעו שאתגר החינוך כל הזמן עומד לנגד עינינו.

עומר ינקלביץ': אנחנו פוגשים כל הזמן צעירים רבים בקהילות, וצריך לומר, כמעט כל יום שישי אנחנו עושים קבלות שבת ומשלבים את הצעירים מהחינוך הבלתי פורמלי ויוצרים את הקשר כדי שיתחברו לקהילות באופן חי, באופן נושם.

עומר ינקלביץ': אנחנו שומעים על האתגרים, אנחנו מנסים לסייע עד כמה שאפשר בתקופה הכול כך מורכבת הזאת, ולהביא את החינוך היהודי לקדמת הבמה, לתת מענה.

עומר ינקלביץ': תזכרו בסופו של דבר שהחינוך הוא הבסיס.

עומר ינקלביץ': אני מאוד מאוד מודה לכם על ההאזנה, ולומר שאנחנו עושים את המיטב.

עומר ינקלביץ': הדלת פה תמיד פתוחה לכל עצה, לכל רעיון, והעיקר זה לייצר שיתופי פעולה משמעותיים ולעבוד ביחד.

עומר ינקלביץ': תודה רבה על ההאזנה ועל ההקשבה.

תהלה פרידמן: ואו, עומר.

תהלה פרידמן: תודה רבה.

תהלה פרידמן: אני חייבת לומר שחשבתי שאני עוקבת מקרוב אחרי התחום, אני מבינה שאני לא.

תהלה פרידמן: הרבה יישר כוח על העשייה.

תהלה פרידמן: אני רוצה להשוויץ בשיתוף פעולה שיש לנו, שאומנם הוא לא קשור לחינוך, אבל שאנחנו מקדמות ביחד, את הסיפור של חוק ההיוועצות, שמנסה ליצור גשר גם בכיוון ההפוך.

תהלה פרידמן: כאן דיברתם הרבה על היד המושטת החוצה, ואנחנו רוצים גם לייצר גשר שמאפשר לנו לשמוע את עמדת יהודי העולם על סוגיות שמוחלטות בישראל ונוגעות ישירות אליהם.

תהלה פרידמן: זה משהו שאנחנו מקדמות יחד, והממשלה הזאת כרגע לא נראית – הסיכויים לא נראים גבוהים שאנחנו נצליח להתקדם הרבה, אבל אנחנו מנסים.

תהלה פרידמן: אני אשמח אם פרופ' אלכס פומזון תהיה מוכן להציג עכשיו – אתה אחד המומחים בעולם לחינוך יהודי.

תהלה פרידמן: אני יודעת שפניתי אליך בהתראה ממש קצרה, תודה שניאות, ואנחנו נשמח לשמוע.

אלכס פומזון: תודה על ההזדמנות.

אלכס פומזון: שמי אלכס פומזון, אני מנכ"ל "רוסוב קונסולטינג".

אלכס פומזון: אנחנו חברה שעושה מחקרים והערכה בחינוך היהודי בתפוצות בעבור קרנות גדולות, בשביל הסוכנות היהודית, ובשנה וחצי האחרונות כיועצים למשרד התפוצות.

אלכס פומזון: ביקשו ממני להתייחס לשתי שאלות – אחת, איך לחזק את החיבור בין היהודים בתפוצות לבין מדינת ישראל, ושנייה, משהו שעומר כבר התייחסה אליו, בתי הספר היהודיים היומיים.

אלכס פומזון: זאת אומרת, מה הכלי הזה, מה המוסד הזה, ולמה חושבים שהוא יכול לתרום כל כך לזהות היהודית ולחיבור היהודי בין האנשים בתפוצות לבין מדינת ישראל.

אלכס פומזון: אני אתחיל עם השאלה הראשונה, איך לחזק את החיבור בין התפוצות לבין מדינת ישראל.

אלכס פומזון: לפי דעתי התשובה היא פשוטה – זה מתחיל בחיזוק החיבור בין היהודים בתפוצות לבין עצמם.

אלכס פומזון: אנחנו מצאנו במחקרים, ובמיוחד במחקר בתוך 4,000 ילדים בבתי ספר יומיים – זאת אומרת שהילדים כבר קשורים, הם כבר inside – שככל שיש לילד קשר יותר חזק למושג כלל ישראל, לקהילה המקומית שלו, גם הקשר שלו למדינת ישראל יותר חזק.

אלכס פומזון: אם הקשר שלו לכלל ישראל פחות, גם הקשר שלו למדינת ישראל.

אלכס פומזון: בדרך כלל אנחנו חושבים אחרת – אנחנו חושבים שככל שאנחנו יכולים לחזק את החיבור למדינת ישראל, אם אנחנו יכולים להביא מאות אלפים לישראל, ככה נחזק את הקשר שלהם אלינו, וגם להם עצמם.

אלכס פומזון: תוכנית המופת לשיטה הזאת היא "תגלית".

אלכס פומזון: אני רוצה לקחת כמה שניות כדי להראות לכם פירמידה.

אלכס פומזון: אנחנו מדברים על הפירמידה.

אלכס פומזון: ככל שהרבדים היותר נמוכים יותר חזקים, כך הפסגה של הפירמידה יותר חזקה.

אלכס פומזון: אני אתן כמה דוגמאות.

אלכס פומזון: אני מכיר מאות בתי ספר יהודיים בעולם.

אלכס פומזון: יש הרבה שיש להם תוכנית שמביאה נוער לישראל.

אלכס פומזון: יש להם הרבה תוכניות שעושים קשרים ביניהם לבין ישראל.

אלכס פומזון: אני מכיר אולי חמישה מתוך בתי הספר האלה, אולי עשרה, שיש להם תוכניות שמחברות את התלמידים לתלמידים יהודים אחרים בעולם.

אלכס פומזון: זה לא קורה, כי לא מתייחסים למושג של כלל ישראל – זה או אני או המשפחה שלי או מדינת ישראל.

אלכס פומזון: הבעיה עם הגישה הזאת היא שזה עושה את מדינת ישראל משהו יוצא דופן – לא יוצא דופן חיובי, אלא unusual, an outlier, כי זה המקום שיש בו הרבה יהודים.

אלכס פומזון: אבל כדי להבין את המשמעות של מדינת ישראל, צריכים לפתח קשרים עם יהודים אחרים ולהבין שלילד בסן פרנסיסקו יש הרבה משותף עם ילד בפלורידה.

אלכס פומזון: זה לא קורה.

אלכס פומזון: זה לא קורה אפילו בין מדינות שהן כולן דוברות אנגלית, כמעט לא מתייחסים אחד לשני.

אלכס פומזון: זה קורה אולי במסגרות כמו מחנות קיץ, שהם מחנות זרמיים, denominational camps, כמו מחנה "רמה", שמביא למקום אחד ילדים שבאים ממדינות שונות בארצות הברית, ואפילו אז הם מחנות מאוד מקומיים.

אלכס פומזון: כפי שאתם רואים, הרבדים היותר נמוכים של הפירמידה הזאת הם חלשים מאוד.

אלכס פומזון: אנחנו יודעים מהם המספרים של נישואי תערובת.

אלכס פומזון: ילד שואל מה הקשר שלי עם המשפחה שלי; מה קורה אם רוב קרובי המשפחה הם לא יהודים?

אלכס פומזון: הם לא מבינים את המושגים של כלל ישראל.

אלכס פומזון: הקשר בינו לבין הקהילה היהודית שלו – אנחנו יודעים שיש הרבה יהודים שלא רואים ערך למושג של קהילה.

אלכס פומזון: Community is not an important concept in Jewish identity בשבילם.

אלכס פומזון: כדי להגיע לפסגה הזאת, אם הפסגה הזאת יכולה לעמוד, היא צריכה לעמוד על הרבדים היותר נמוכים האלה.

אלכס פומזון: בלי הרבדים האלה קשה לראות לחבר חיבור ישיר בין ילד ונוער בתפוצות לבין מדינת ישראל.

אלכס פומזון: זו התשובה הקצרה לשאלה הראשונה ששאלו אותי.

אלכס פומזון: בהתייחס לנושא השני, בית ספר יהודי – למה בית ספר יהודי ומי זה בית ספר יהודי?

אלכס פומזון: אנחנו כבר שמענו מעומר מהם המספרים.

אלכס פומזון: אני חושב שכדאי לראות עוד כמה פרטים שאפשר לראות דרכם מה הפוטנציאל פה וגם ומהן הבעיות או האתגרים.

אלכס פומזון: כפי שעומר כבר אמרה, אנחנו יודעים שיש כ-1,500 בתי ספר יהודיים בתפוצות, וכ-400,000 בני נוער.

אלכס פומזון: המספרים הם אמינים יותר בצפון אמריקה, אלו המספרים שם – כמעט 1,000 בתי ספר, ו-300,000 תלמידים.

אלכס פומזון: המספר הזה גדל ב-50% ב-20 השנים האחרונות.

אלכס פומזון: למה הוא גדל כל כך?

אלכס פומזון: כמעט כל הגידול הוא בגלל הקהילה החרדית.

אלכס פומזון: היום 65% מהילדים בבתי הספר היהודיים בצפון אמריקה באים ממשפחות חרדיות, הם קשורים לבתי ספר ישיבתיים או חסידיים.

אלכס פומזון: אלו בתי ספר שאין להם עניין במדינת ישראל.

אלכס פומזון: סך הכול 16% מהילדים היהודיים בארצות הברית לומדים בבתי ספר יהודי בשלב מסוים בחייהם.

אלכס פומזון: בקנדה המספרים הם יותר גבוהים, אנחנו נגיע למה זה יותר גבוה.

אלכס פומזון: מה שאנחנו מנחשים זה ש-5% מהילדים במשפחות לא אורתודוכסיות לומדים בבית ספר יהודי.

אלכס פומזון: חבל.

אלכס פומזון: הייתה איזושהי השקעה לפני 20 שנה לפתוח בתי ספר לקהל היעד הזה, זה לא כל כך תפס.

אלכס פומזון: בחוץ לארץ, בהתייחס לקנדה, המספרים בטורונטו, ובמיוחד במונטריאול, הם הרבה יותר גבוהים, קרובים ל-40%-50%.

אלכס פומזון: למה הם יותר גבוהים במונטריאול?

אלכס פומזון: כי הממשלה המקומית משלמת על חלק משכר הלימוד של בית הספר היהודי.

אלכס פומזון: אותו מצב באנגליה, לדוגמה, שהממשלה משלמת כ-95% מדמי ההוראה לילד באנגליה, ולכן המספרים באנגליה שלומדים בבית ספר יהודי הם קצת מעבר ל-60%, וזה אומר דרשני.

אלכס פומזון: זאת אומרת, אפילו במקומות שהחינוך הוא יחסית זול, למה זה שאין יותר ילדים יהודים שבוחרים ללמוד בבית ספר יהודי?

תהלה פרידמן: פרופ' פומזון, אני אהיה חייבת לבקש ממך לסכם.

אלכס פומזון: אוקיי.

אלכס פומזון: למה אנחנו חושבים שבית ספר יהודי כל כך חשוב?

אלכס פומזון: כי בחוץ לארץ הוא יוצר חלל יהודי בתוך הקשר לא יהודי.

אלכס פומזון: זה כאילו מדינה קטנה.

אלכס פומזון: לפי דעתי התוצאות הטובות שאנחנו ראינו לפני 30-20 שנה של חינוך יהודי בבית ספר יהודי לא כל כך קשורות לאיכות ההוראה, לא כל כך קשורות לאוריינות בבית ספר יהודי, זה יותר עניין של סוציאליזציה, להיות עם יהודים, להיות בהקשר יהודי ולפי קצב לוח הזמנים היהודי.

אלכס פומזון: אלו הדברים שמשפיעים על הלב, על הנפש, וגם על המוח של הילד לכל חייו.

אלכס פומזון: תודה.

תהלה פרידמן: תודה רבה.

תהלה פרידמן: שמענו שתי סקירות מקיפות – אחת סקירה על מה קיים, והשנייה סקירה תיאורטית.

תהלה פרידמן: מעכשיו יהיו לנו הרבה התייחסויות, והן יצטרכו להיות קצרות, אני מתנצלת, יש לנו הרבה מאוד דוברים, ומעבר לשלוש דקות לדובר לא נעמוד בזה.

תהלה פרידמן: הדוברים הבאים שלנו יהיו: יהודה סטון מהסוכנות היהודית, טל שקל מיונייטד וגאל גרינוולד מההסתדרות הציונית.

תהלה פרידמן: שלוש דקות, קדימה, יהודה.

יהודה סטון: תודה רבה.

יהודה סטון: ראשית, אני מברך על ההזדמנות הזאת.

יהודה סטון: אני חושב שצריך לשים את הקונטקסט הרחב של מה שקורה בקהילות היהודיות ספציפית סביב הקורונה, ואז להיכנס במילה אחת על המצב של החינוך היהודי היום בעולם כולו, בעולם היהודי.

יהודה סטון: יש פגיעה קשה בעקבות הקורונה במשאבי הקהילה.

יהודה סטון: בשונה ממדינת ישראל, חינוך – בין אם הוא פורמלי ובין אם הוא בלתי פורמלי, בין אם הוא קורה בתנועות הנוער ובין אם הוא קורה בתוכניות לישראל, ובין אם הוא קורה בבתי הספר – בסוף הוא ממומן על ידי כסף של הקהילה.

יהודה סטון: כשיש סיטואציה שבה אי אפשר להיפגש פיזית, זה אומר שההורים לאו דווקא מוכנים לשלם כסף עבור אותה הפעילות.

יהודה סטון: הדבר הזה קורה בבתי הכנסת, הדבר הזה קורה בבתי הספר, הדבר הזה קורה בתנועות הנוער, וזה שולח את אותם ארגונים – שלא מקבלים כסף ממשלתי כדי להתקיים – להיאבק על החיים שלהם עצמם.

יהודה סטון: זה אתגר אדיר אחד שנמצא.

יהודה סטון: האתגר השני הוא שיש שינוי בדפוסי הפעולה.

יהודה סטון: אני חושב שהדוגמה הכי טובה – מי שמכיר או לא – קניית שופרות בראש השנה האחרון הייתה הגבוהה ביותר מזה 50 בעולם היהודי.

יהודה סטון: הסיבה המאוד פשוטה היא שמפרקטיקה קהילתית הפכנו להתעסק בפרקטיקה יהודית פרטית.

יהודה סטון: זה אומר שהמשמעות של קהילה יהודית שמתכנסת יחד ועושה דברים יחד היום צריכה לשנות את דפוסי הפעולה שלה בעקבות הקורונה.

יהודה סטון: אם אנחנו מדברים על חינוך, חינוך קורה בדרך כלל בקבוצות.

יהודה סטון: עוד פעם, אני אומר, הוא מתרחש בתנועות הנוער, בחינוך הבלתי פורמלי, בבתי הספר, שזו משמעות להיות חלק מקבוצה; ויותר מזה, אנחנו יודעים שהמשמעות של קהילה היא תמיד משמעות של מחויבות.

יהודה סטון: איך מייצרים מחויבות בעולם שבו אנחנו לא נפגשים אחד עם השני, בעולם שבו אנחנו לא מגיעים לבתי הכנסת, בעולם שבו אנחנו לא מגיעים פיזית למקומות האלה?

יהודה סטון: זה אתגר אדיר שנמצא בפני העולם היהודי.

יהודה סטון: הדבר השלישי, וגם אליו צריך להתייחס, זה הנושא של אנטישמיות.

יהודה סטון: אנחנו חווים את זה.

יהודה סטון: דוגמה קטנה – בדרום אפריקה נשיא בית המשפט העליון, שהלך להיפגש עם הקהילה היהודית, הואשם בפוליטיזציה ובדברים נוראיים אחרים.

יהודה סטון: רק הבוקר קיבלתי מבלרוס סיטואציה שבה השגריר של מדינת ישראל, שהגיש את האמנה לנשיא המכהן – מדינת ישראל הואשמה שהיא משתפת פעולה עם הנשיא וכולי וכולי.

יהודה סטון: מה הבעיה עם אנטישמיות בחינוך?

יהודה סטון: אם אנחנו מסתכלים על כל המחקרים, אנחנו רואים שבדור האחרון שאנטישמיות, או תנועת ה-BDS באופן כללי, מה שהיא יוצרת זה ריחוק של האדם מהזהות שלו.

יהודה סטון: זה יוצר ריחוק של אותו צעיר ממדינת ישראל ומהזהות היהודית שלו, ואנחנו רואים שצעירים באופן כללי מתרחקים מהדת.

יהודה סטון: הדבר האחרון, אני רוצה להתייחס לדור הצעיר.

יהודה סטון: המשבר הזה בסוף שולח אותנו לטפל בקשישים, שולח אותנו לטפל ברווחה, שולח אותנו לטפל באלה שאם הם היו מסכנים, הם עוד יותר מסכנים.

יהודה סטון: במחקרים האחרונים, גם שנעשו על ידי הפדרציה, וגם על ידי הקהילות היהודיות, שמנו לב שהכספים מושקעים בדיוק באותן שתי אוכלוסיות קצה – בנזקקים ביותר ובקשישים.

יהודה סטון: זה אומר שכל העולם של נוער וצעירים מושתק לחלוטין.

יהודה סטון: כמו שבמדינת ישראל אני מניח שוועדת החינוך הזו דנה בתנועות הנוער, אם הן מתקיימות או לא מתקיימות, זה מה שקורה בעולם היהודי.

יהודה סטון: אנחנו צריכים לזכור ש-24% מהעולים למדינת ישראל עברו באיזשהו אלמנט של חינוך יהודי כזה או אחר, בעיקר תנועות הנוער.

יהודה סטון: הוא מאוד מאוד משמעותי לנו, אלמנט החינוך היהודי.

יהודה סטון: קחו את צפון אמריקה, מחנות הקיץ – אנחנו שולחים בכל שנה לצפון אמריקה לכמה ימים כ-1,800-1,700 צעירים ישראלים שגם מחזירים את זה חזרה לישראל, אבל מעבר לזה, זה האלמנט החינוכי הכי משמעותי בארצות הברית ובצפון אמריקה בכלל, והוא הושתק לחלוטין.

יהודה סטון: רוצה לומר לנו, מעבר לכל הדברים המאוד חשובים שהשרה אמרה, ומעבר למה שפרופ' פומזון ציין, לנו יש אחריות דווקא בעת הזאת לא להיסגר ולהגיד – מה שקורה בקורונה זה שעמים ומדינות נסגרו פנימה.

יהודה סטון: כל אחד סגר את השערים שלו ודאג רק לעצמו.

יהודה סטון: דווקא פה יש משמעות לכל ישראל ערבים זה לזה.

יהודה סטון: יש משמעות לזה שאנחנו נמשיך את הפעילויות ואת החיבור ליהדות התפוצות, בין אם זה דרך בתי ספר - - -, בין אם זו פעילות בחינוך הבלתי פורמלי, ובזה אני קורא גם לכנסת וגם לוועדה להמשיך לתמוך.

תהלה פרידמן: תודה רבה.

תהלה פרידמן: אני רוצה לומר שזה היה 4.5 דקות, אבל עשית מאמץ יפה.

תהלה פרידמן: גאל גרינוולד.

תהלה פרידמן: גאל לא פה?

תהלה פרידמן: טל שקד.

תהלה פרידמן: טל, תגידי שלוש מילים על יונייטד, ואז את מוזמנת להציג את המנהלות.

טל שקד: תודה.

טל שקד: שלום לכולם, וגם אני מברכת על הפורום החשוב הזה.

טל שקד: כפי ששרת התפוצות תיארה, יונייטד קמה על מנת לחזק את בתי הספר היהודיים בתפוצות.

טל שקד: אנחנו עובדים עם הרבה מאוד בתי ספר בכל העולם גם סביב צרכים פרטניים וגם בניסיון לייצר רשתיות, חיבור ולמידה משותפת של מנהלים, שהרבה פעמים מרגישים מאוד בודדים בעיר יחידה שבה הם מנהלים של בית ספר יהודי.

טל שקד: אני רוצה להזמין את השותפות הנפלאות של יונייטד – את פביאנה מבואנוס איירס, בית ספר - - -, ולאחר מכן את דבורה, שהיא המנהלת של רשת אליאנס.

טל שקד: אני רוצה לומר בהקשר הזה שהדי-אן-איי של יונייטד בנוי על העובדה שיש כאן שותפות עומק עם בתי הספר והארגונים המקומיים.

טל שקד: אין כאן אמירה פטרונית ביצירה של הפרויקט הזה, אלא חשיבה משותפת על הצרכים והמענים ומה כל צד יכול לתרום לעבודה המשותפת החינוכית.

טל שקד: פביאנה, בבקשה.

fabiana kramarz: buenos dias.

fabiana kramarz: buenos dias a todos.

fabiana kramarz: שלום לכולם.

fabiana kramarz: ראשית כל, תודה על ההזדמנות הנהדרת הזאת.

fabiana kramarz: אני אסירת תודה למשרד התפוצות וליונייטד, ובהחלט למדינת ישראל.

fabiana kramarz: שמי פביאנה קרמז, אני אחראית לתנועה ללימודי יהדות בבית ספר תרבות בבואנוס איירס, ארגנטינה.

fabiana kramarz: זה בית ספר פלורליסטי, לומדים שם 1,400 תלמידים.

fabiana kramarz: יש בארגנטינה 40 בתי ספר יהודיים אשר מעניקים למדינת ישראל ולציונות מקום מרכזי ביותר.

fabiana kramarz: אנחנו כבר עשרה חודשים בהסגר, תלמידינו חזרו ללימודים, חזרו לבית הספר, אבל רק פעם בשבוע לשעה וחצי.

fabiana kramarz: מעט מאוד, אבל זה משהו.

fabiana kramarz: זה משהו.

fabiana kramarz: בתחילת ההסגר החלטנו בלימודי יהדות שעלינו לספק לתלמידים ולמשפחות כלים ומשאבים אשר שייכים למסורת של העם היהודי וניתן להשתמש בהם כדי להתמודד עם המציאות הקשה.

fabiana kramarz: נוסף לקורונה ארגנטינה עוברת במקביל משבר כלכלי חמור ביותר.

fabiana kramarz: מדובר על כמעט 50% מהאוכלוסייה בארגנטינה שחיה מתחת לקו העוני עכשיו.

fabiana kramarz: אתן לכם כמה דוגמאות לאתגרים שאיתם התמודדנו, עמדנו בדרישות.

fabiana kramarz: שבוע אחרי תחילת ההסגר חל פסח.

fabiana kramarz: ליל סדר בלי סבים, בלי סיפור יציאת מצרים.

fabiana kramarz: יצרנו בתוך שבוע מדריך מקוון להכנת ליל הסדר וליל הסדר עצמו.

fabiana kramarz: נודע לנו שהשתמשו בו משפחות בית הספר וידידים שלהם אשר לא שולחים את הילדים שלהם לבתי ספר יהודים.

fabiana kramarz: ההורים הצעירים שלנו ניהלו פעם ראשונה בחיים שלהם סדר, ובאותה הזדמנות עשו הסברה.

fabiana kramarz: עוד משל שהוא אתגר מרגש נוגע לימים הנוראיים.

fabiana kramarz: המורים הנהדרים שלנו יחד עם התלמידים הכינו מדריך מקוון שוב לחודש אלול, ובנוסף, מדריך להכנת סדר ראש השנה ולכל הימים הנוראיים.

fabiana kramarz: ובמיוחד הכינו פרויקט מצוין בהקשר לתיקון עולם, עשו עבודה נפלאה בשכונת מצוקה, כשמדובר על שכונת מצוקה בארגנטינה, הם דברים שנזקקים היום.

fabiana kramarz: עבדנו עם התלמידים לפי גילם גם כן על התפילות, התוכן והמשמעות העכשווית של 'מה טובו', 'שמע ישראל', 'השכיבנו' ו'זוכרנו לחיים'.

fabiana kramarz: פעם ראשונה בחיים שתלמידנו וההורים שלהם עברו ימים נוראיים – אני מתרגשת, אני ממש מתרגשת – בלי בית כנסת, בלי בית ספר, בלי קהילה; ובארגנטינה ראש השנה וכיפור הם ימי חול.

fabiana kramarz: אם את יוצאת לרחוב – אם את לא בונה עניין משמעותי בבית, תצאי לרחוב ולא תמצאי כלום בחוץ.

fabiana kramarz: עמדנו בדרישות הודות לליווי שלכם דרך יונייטד.

fabiana kramarz: הראינו לאוכלוסייה של בית הספר שלנו שאפילו בזמן של מצוקה וקשיים ומשבר, ניתן לבנות חוויות משמעותיות.

fabiana kramarz: תוך כדי תהליך זה עלו לשטח ערכים יהודיים חדשים – הודאה: תלמידים שמודים שהם בסדר.

fabiana kramarz: כמה חשובה נקודת המבט, הזווית.

fabiana kramarz: אין לי שליטה בקורונה, במשבר הכלכלי החמור, אבל אם אני משנה את נקודת המבט ואת הזווית, ואני פרואקטיבית – חברת הכנסת דיברה על דבר תורה – כפי שכתוב ביחזקאל בפרק א', בפסוקים הראשונים, פתאום נפתחים השמיים ואפשר לראות את מראות אלוקים, או אפשר לראות את עצמך, בדיוק מי אתה.

fabiana kramarz: מותר לך להיות מתוסכל.

fabiana kramarz: דיברנו עם התלמידים ולימדנו שאפשר להיות מתוסכל, ברוגז, ולהרגיש פחד, אבל צא מהר מהרגשות הללו, כי כוח העשייה שלך מצטמצם.

תהלה פרידמן: רגע, פביאנה, אנשי חינוך – ואנחנו גם נשמח לשמוע, אבל אנחנו לא יכולים, אז אני מבקשת ממך לסכם.

fabiana kramarz: אני מסיימת.

fabiana kramarz: עמדנו בדרישות כי לא היינו לבד.

fabiana kramarz: מדינת ישראל באמצעות משרד התפוצות ויונייטד עמדה לידנו כשותפה הכי טובה שאפשר לחלום עליה.

fabiana kramarz: יש קשיים, אבל יש פוטנציאל ענק, תשקיעו בנו.

fabiana kramarz: תודה רבה מתוך ליבי.

תהלה פרידמן: תודה רבה.

תהלה פרידמן: דבורה סראן, אליאנס, צרפת.

דבורה סראו: Bonjuor, enchanté, נעים מאוד.

דבורה סראו: שלום וברכה.

דבורה סראו: ראשית, אני רוצה להודות ולברך את ההזדמנות הזאת, ובמיוחד את היוזמה ואת הזמן שאתם נותנים לי לדבר על צרפת.

דבורה סראו: לצערי, לצערנו, אנחנו לא תמיד מתכנסים אתכם כדי לחשוב על החינוך בצרפת.

דבורה סראו: אני מברכת את היוזמה, אז תודה.

דבורה סראו: בזכות זה אני אוכל להגיד כמה מילים על מה שקורה אצלנו בצרפת ועל מה שאנחנו כבר עשינו ביחד עם משרד התפוצות ובמסגרת הפרויקט עם יונייטד, ומקווים מאוד שנוכל להכפיל את הפרויקטים האלה.

דבורה סראו: אני ניהלתי במשך שלוש השנים הראשונות של פרויקט למורים.

דבורה סראו: אנחנו עבדנו ועובדים מול 30 בתי ספר.

דבורה סראו: בצרפת היום יש כ-100 בתי ספר, שאנחנו קוראים לזה שיתוף פעולה עם משרד החינוך הצרפתי, שזה אומר שמדובר בבתי ספר יציבים, חזקים וטובים מאוד.

דבורה סראו: היום אני המנכ"לית החדשה והטרייה של אליאנס, Alliance Israélite Universelle ומברכת גם את הקולגה שלי כאן, אווה לביא, שנמצאת אתנו מטעם כי"ח בישראל.

דבורה סראו: היום בצרפת יש יותר מ-100 בתי ספר.

דבורה סראו: אנחנו מכניסים גם את בתי הספר שאין להם יציבות וקשר עם משרד החינוך כי הם בתי ספר שבחרו לא להיכנס לתקנון של משרד החינוך הצרפתי.

דבורה סראו: היום עומדים מולנו המון אתגרים, וביניהם אתגרים שהם חשובים מאוד וקריטיים בתקופה הזאת.

דבורה סראו: אנחנו יודעים שיש קצת יותר מ-90,000 ילדים יהודיים בקהילה הצרפתית היהודית, ורק 32,000 מהם נמצאים בבתי ספר יהודיים.

דבורה סראו: התחרות האמיתית שלנו לא נמצאת רק בבתי הספר הציבוריים, כי אלה אנשים ומשפחות שאין להם את המשאבים כדי להכניס את הילדים שלהם לבית ספר יהודי וגם לשלם את הכסף לדמי החינוך שלהם לבית ספר יהודי, כי בית ספר יהודי הוא מאוד יקר.

דבורה סראו: התחרות האמיתית נמצאת בבתי ספר נוצריים.

דבורה סראו: שליש מהילדים היהודיים שנמצאים בגיל של בית ספר נמצאים במערכות נוצריות כי אלה בתי ספר של אליטה של ילדים בכירים, של חינוך מעולה ומצוין שמוביל את הילדים האלה להגיע לבתי הספר הטובים ביותר.

דבורה סראו: אנחנו חייבים – איתכם – להשקיע במערכת החינוך הפורמלית והבלתי פורמלית.

דבורה סראו: הידע אצלנו, הכישרונות אצלנו, אבל אנחנו צריכים שותפים.

דבורה סראו: צרפת רוצה להיות חלק מהשיח סביב החינוך היהודי העולמי, תפוצות וישראל.

דבורה סראו: כמו שקוראים לזה – מאוד מעניין שאין מילה לזה בצרפתית, זה כל כך מובן מאליו, אבל באנגלית קוראים לזה Jewish Peoplehood.

דבורה סראו: אנחנו רוצים להיות חלק מהשיח, ורק אתכם נוכל להיות חלק מזה.

דבורה סראו: האתגר השלישי שעומד בפנינו – מדובר בהכשרת מורים.

דבורה סראו: בלי מורים אנחנו לא נוביל שום שינוי לאף מקום ולא נגיע לאף מקום.

דבורה סראו: אני יודעת שיש לי רק שלוש דקות, נראה לי שנשארה לי עוד חצי דקה, אז אם אפשר, אני אוסיף שהיום במצב של הקורונה – אתם יודעים שבכל שבת אנחנו מברכים את מדינת צרפת.

דבורה סראו: גם את מדינת ישראל, לא לדאוג, אבל גם את מדינת צרפת מהזמן של נפוליאון וה-consistoire אנחנו הכנסנו את התפילה הזאת.

דבורה סראו: לצערנו, היום רק בתי הספר פתוחים.

דבורה סראו: עד שבת האחרונה בתי הכנסת היו סגורים לחלוטין.

דבורה סראו: אנחנו חזרנו למעט מאוד זמן בבתי כנסת – אין מסיבות, אין אווירה של חגים, אין שיעורים, אין מפגשים יותר.

דבורה סראו: בתי הספר היהודיים הם החומות האחרונות של הקהילה היהודית בצרפת.

דבורה סראו: היום כל הזהות היהודית – ועוד יותר במצב של הקורונה – עוברת אך ורק דרך בתי הספר היהודיים.

דבורה סראו: אז כשהכול נופל ושכבר כל השאר לא קיים, אנחנו חייבים לעבוד ביחד כדי להמשיך את העבודה בחינוך הפורמלי ובבתי הספר במיוחד.

דבורה סראו: אני רוצה להוסיף - - -

תהלה פרידמן: לא, לא, לא, את צריכה לסכם, סליחה.

דבורה סראו: אז אני אגמור ואגיד תודה על ההזדמנות.

דבורה סראו: אשמח מאוד להמשיך את השותפות לא כי אנחנו רוצים את זה, אבל אנחנו צריכים את זה.

דבורה סראו: תודה.

תהלה פרידמן: כיוון שאנחנו מדברים פה על חינוך יהודי, רצינו לא לדבר רק עם מחנכים, אלא לדבר גם עם מחונכים.

תהלה פרידמן: יש אתנו שני חבר'ה צעירים שנמצאים פה בתוכנית "מסע".

תהלה פרידמן: זו התוכנית היחידה, כי "תגלית" לא יכולה לעבוד עכשיו, כי קשה מאוד להביא אנשים.

תהלה פרידמן: תוכנית "מסע" ממשיכה לפעול, 7,500 איש בתוכניות השונות.

תהלה פרידמן: נתחיל מג'רמי.

JEREMY MARGLES: (אומר דברים בשפה האנגלית, להלן תרגומם החופשי:) שלום לכולם.

JEREMY MARGLES: לישראל וליהדות תמיד היה תפקיד משמעותי בחיי.

תהלה פרידמן: תאמר מאיפה אתה.

JEREMY MARGLES: אני מטורנטו בקנדה.

JEREMY MARGLES: חייתי שם כל חיי עד לפני שלושה חודשים, כשבאתי לישראל לשנת חופש (Gap year) דרך "מסע".

JEREMY MARGLES: לישראל וליהדות תמיד היה תפקיד משמעותי בחיי.

JEREMY MARGLES: למדתי בבית ספר יהודי במשך 14 שנים.

JEREMY MARGLES: השתתפתי גם בשמונה מחנות קיץ יהודיים.

JEREMY MARGLES: במהלך לימודיי בבית הספר למדתי על ההיסטוריה, התרבות, החגים והטקסים של ישראל והיהדות.

JEREMY MARGLES: ככל שלמדתי על הדברים האלה, כך הייתי מעוניין יותר לבקר בישראל, ומעוניין יותר להיות מעורב בקהילה היהודית.

JEREMY MARGLES: במחנות הקיץ, שהיו קטנים יותר מבית הספר, היו רק כמה מאות אנשים בכל המחנה, ולכן זה הרגיש יותר כמו קהילה.

JEREMY MARGLES: בכל ערב שישי חגגנו את השבת ביחד כקהילה בתפילה ובסעודת שבת מיוחדת.

JEREMY MARGLES: אני מגיע ממשפחה יהודית – שני ההורים שלי יהודים, סביי, בני הדודים שלי, כולם במשפחתי יהודים.

JEREMY MARGLES: אני אוהב לחגוג את החגים ולהגיע איתם לבית הכנסת.

JEREMY MARGLES: תמיד ידעתי שאני אגיע לכאן לשנת חופש, אפילו לפני תקופת הקורונה.

JEREMY MARGLES: כשדיברתי על העניין עם הוריי, הגענו למסקנה מהירה שאני אגיע בשנה הזאת לישראל.

JEREMY MARGLES: מעולם לא הייתי בישראל בעבר, וידעתי שזו תהיה ההזדמנות המושלמת להגיע, ואני אוהב כל דקה מהשהות שלי עד עתה.

JEREMY MARGLES: אני בהחלט חושב שלעובדה שגדלתי תחת השפעה יהודית גדולה היה תפקיד מכריע בהחלטה שלי להגיע לישראל.

JEREMY MARGLES: תודה.

תהלה פרידמן: תודה לך.

תהלה פרידמן: מירב שני, שמנהלת את המיזם של בתי ספר תאומים.

מרב שני: תודה רבה תהלה, ותודה לכולם.

מרב שני: יש פה בקהל הרבה מאוד אנשים שהיו שותפים שלנו לאורך כל הדרך מההתחלה וגם כיום.

מרב שני: זו תוכנית שמשותפת לסוכנות היהודית, משרד החינוך ומשרד התפוצות.

מרב שני: אני אגיד ממש מעט מילים כדי לתת, כמו שביקשתם, לשטח לדבר.

מרב שני: זו תוכנית שמחברת בין בתי ספר יהודיים בארץ ובעולם, והמטרה שלה היא חיזוק והעמקת תחושת השייכות והמחויבות לעם היהודי, גם בתפוצות וגם בקרב התלמידים הישראלים.

מרב שני: זאת התוכנית הנרחבת והמשמעותית ביותר במערכת החינוך הישראלית, שנוגעת בתלמידים עצמם ומחברת את התלמידים לקהילות חיות וקיימות היום, לא רק למה שהיה פעם.

מרב שני: אנחנו עושים את זה באמצעות מפגש מתמשך ומתוכנן בין מחנכים ובין תלמידים.

מרב שני: המפגש הזה הוא לא רק פיזי, הוא בעיקר וירטואלי, גם סינכוני, גם א-סינכרוני – אלו מילים שאנחנו משתמשים בהן עוד הרבה לפני עולמות הקורונה.

מרב שני: אנחנו תמיד מלווים את זה ברפלקציה – מה עושה המפגש הזה למי שמשתתף בו.

מרב שני: אנחנו חושבים שאנחנו מסתכלים על האחר, אבל אנחנו לומדים המון המון על עצמנו בתוך התהליך הזה.

מרב שני: אנחנו משלבים בקשרים בין בתי הספר גם תחומי ידע ותוכן, אבל גם הרבה מיומנויות שחשובות לכל תלמיד בעולם היום, והן מדברות על איך בן אדם צריך להיות במאה ה-21, כולל חיבור בין-תרבותי ויכולת תקשור - - - בקבוצות.

מרב שני: אנחנו משלבים את התוכנית הזו בפעילות החינוכית בבתי הספר גם בארץ וגם בתפוצות.

מרב שני: חשוב לי להגיד – דיברנו קודם על בתי הספר היומיים, אנחנו עובדים גם עם בתי הספר המשלימים בכל הקהילות בכל העולם, וככה אנחנו מחברים גם תלמידים שאולי במשך היום לומדים בבתי הספר הציבוריים, אבל הולכים לבתי הספר המשלימים.

מרב שני: נמצאות אתנו שתי מורות.

מרב שני: אחת, יעל גביש ממזכרת בתיה ואפרת עמבר מהקהילה היהודית בברטיסלבה בסלובקיה, קהילה שלפעמים היא מחוץ לרדאר שלנו.

מרב שני: אני רוצה לתת לכם לשמוע מבחינתן מה עושה לתלמידים שלהן החיבור הזה.

מרב שני: יעל, בואי נתחיל אתך.

יעל גביש: צוהריים טובים.

יעל גביש: קודם כל, אני מאוד מתרגשת.

יעל גביש: זה פרויקט שהוא מאוד מאוד חשוב לי.

יעל גביש: יהודה דיבר לפני כן על אחריות, אז אני כמחנכת ומורה בבית ספר במזכרת בתיה מרגישה אחריות להמשיך וליצור את הקשר בין התלמידים שלי לתלמידים בחו"ל.

יעל גביש: אני מסתכלת על העולם היום ועל העולם של התלמידים – אני מלמדת תלמידים בחטיבת הביניים מ-ז' עד ט' – שעולמם הוא עולם יחסית מצומצם – יש להם את "הטיק-טוק", יש להם את "הפייסבוק", הם מכירים ילדים שדומים להם, הם נפגשים.

יעל גביש: מה שעשינו עם הפרויקט הזה, שהוא פרויקט מבורך, הרחבנו להם את המפה.

יעל גביש: הם הצליחו להיפגש עם תלמידים שלפני כן אולי הם לא היו יודעים שהם קיימים, הם לא שמעו על התחביבים שלהם.

יעל גביש: דרך המפגשים האלו הם נחשפו לעולם שלם של תלמידים שקרובים אליהם.

יעל גביש: הנושא היהודי היה שם, אבל הוא היה מתחת לפני השטח.

יעל גביש: כל התהליך הזה היה תהליך של הכנה, הם למדו על הקהילה – אנחנו עשינו את הקשר עם יהדות סלובקיה.

יעל גביש: התלמידים למדו על יהדות סלובקיה, למדו על העבר, למדו על ההווה, ולאחר מכן אט-אט חשפנו אותם למפגשים.

יעל גביש: אגב, הם לא ידעו שהם לומדים, הם הרגישו שזאת החוויה שלהם.

יעל גביש: הם ישבו ודיברו – דיברו על מוזיקה, דיברו על תחביבים, הם הכינו מצגות, חשפו אחד לשני.

יעל גביש: לסלובקיה אין ים.

יעל גביש: כל כך היה נחמד לתלמידים לראות שיש ים בישראל, הם ביקשו שהתלמידים ילכו ויצלמו – אלה היו ימים של סגר, אז איך שיצאנו מהסגר, הדברים הראשונים שהם עשו, נסעו לחופים של אשדוד ואשקלון כדי לצלם ולהעביר את החוויות שלהם לתלמידים.

יעל גביש: דיברנו על מאכלים, הכרנו דברים.

יעל גביש: התנסינו קצת לדבר בסלובקית, זו לא שפה פשוטה, וגם הם התנסו לדבר עברית.

יעל גביש: אני חייבת לשתף שני מפגשים שהיו ממש משמעותיים – אחד, התלמידים שלי נחשפו לשורד שואה.

יעל גביש: בחור מקסים בין 80 פלוס, ששרד את השואה, הוא מסלובקיה.

יעל גביש: הוא סיפר לתלמידים, ולאחר מכן הוא סיפר את אותו סיפור בסלובקית לתלמידים של אפרת, שנמצאת כאן, מברטיסלבה.

תהלה פרידמן: יעל, עכשיו אני קוטעת אותך, בגלל שדיברת על אפרת, אני מעבירה את השידור אליה בגלל שאין לנו - - -

יעל גביש: בשמחה.

אפרת עמבר: היי.

אפרת עמבר: אני מאוד מתרגשת להיות כאן מפני שהקהילה היהודית בסלובקיה אינה זוכה לתשומת לב רבה.

אפרת עמבר: אני רק אומר שבית הספר שאני מלווה הוא בית ספר משלים, והאפשרות וההזדמנות שניתנה לנו באמצעות התשתית של התאומות, של התוכנית שמירב מובילה, אפשרה לתלמידים שלי להרגיש שבישראל רואים אותם ומקשיבים להם ומעוניינים להיות בקשר אתם.

אפרת עמבר: מה שקרה בסופו של דבר, כעת התלמידים שלי כל הזמן שואלים מתי פוגשים את התלמידים בישראל?

אפרת עמבר: מה אנחנו יכולים ללמד אותם?

אפרת עמבר: מה אנחנו יכולים ללמוד עליהם?

אפרת עמבר: זה בהחלט גורם לבני נוער בסלובקיה להיות בעלי קשר לישראל, לרצות לבקר בישראל, וגם, כמו שיעל אמרה, להעמיק את הזהות היהודית שלהם.

אפרת עמבר: לכן עצם העובדה שתוכניות ותשתיות כאלה קיימות מאפשרת לנו, מורים ישראלים שעובדים בתפוצות, לפעול ולהרחיב את הלבבות ולהכשיר אותם.

תהלה פרידמן: תודה רבה אפרת.

מרב שני: אני יכולה במשפט אחד לסכם ולהגיד לכם שכמו בית הספר הזה, יש 700 בעולם.

תהלה פרידמן: דניה דוברוב.

Danya Dubrow: (אומרת דברים בשפה האנגלית, להלן תרגומם החופשי) היי, שמי דניה.

Danya Dubrow: מצטערת שאני לא דוברת עברית, אני מנסה ללמוד.

Danya Dubrow: אני מסביבות בוסטון, מסצ'וסטס.

Danya Dubrow: הייתי קשורה ליהדות פחות או יותר כל חיי.

Danya Dubrow: שני האבות שלי יהודיים, ותמיד חגגנו את החגים המשמעותיים, הלכנו לבית הכנסת.

Danya Dubrow: אני התחלתי להיקשר בעצמי כאשר השתתפתי במחנה יהודי.

Danya Dubrow: למדתי ב-URJ 6 points, האקדמיה לספורט.

Danya Dubrow: זו הייתה קהילה נפלאה של אנשים שפגשתי שם, וזה מה שגרם לי להתעניין ולהיות יותר מעורבת בעצמי, להכיר יותר יהודים בגילי, להכיר יותר את הדת.

Danya Dubrow: החוויה הזאת בקיץ, החוויה החיובית הזו אז, גרמה לי לרצות להיות יותר מעורבת במהלך השנה, אז התחלתי לפעול יותר בבית הכנסת שלי.

Danya Dubrow: לבית הכנסת שלי יש תוכנית נהדרת לבני נוער, עם פעילויות חברתיות שונות ומגוונות, הזדמנויות למידה.

Danya Dubrow: הייתי מדריכה בבית הספר לעברית שם, והובלתי קבוצות דיון על ישראל, עזרתי לתכנן ריטריטים בסופי שבוע.

Danya Dubrow: במהלך השנה נעשיתי יותר ויותר מעורבת בפעילויות שונות ומגוונות, הרבה מהן היו חברתיות, אבל כולן היו ברוח היהדות.

Danya Dubrow: דיברנו על ערכים יהודיים, רעיונות יהודיים, דת וכולי, והכול התקשר לתוכניות שלנו ולחוויה של להיות חלק מקהילה.

Danya Dubrow: אני חושבת שהדוגמה הטובה ביותר לכך הייתה המעורבות שלי ב-NFTY, National Federation for Temple Youth.

Danya Dubrow: נעשיתי מאוד מערובת במהלך לימודיי בתיכון, התחלתי להשתתף בכל האירועים.

Danya Dubrow: בשנתי האחרונה נעשיתי חברת מועצה, מה שאומר שהייתי אחראית לתכנן את האירועים האלה עבור מאות בני נוער יהודים.

Danya Dubrow: הייתי אחראית ספציפית על הובלת התפילות הדתיות, כך שעזרתי להוביל את התפילה לכולם.

Danya Dubrow: עבדתי עם עוד תשעה נערים בגילי כדי לתכנן את האירועים האלה עבור בני נוער יהודים רבים, כדי לתת להם לחוות את החוויה שאני חוויתי בבית הכנסת שלי כתלמידה צעירה יותר ב-NFTY.

תהלה פרידמן: את גם קיבלת וגם נתת.

Danya Dubrow: בדיוק.

Danya Dubrow: זו הייתה הזדמנות נהדרת לתת בחזרה.

תהלה פרידמן: תודה רבה, אני נאלצת לקטוע אותך.

תהלה פרידמן: אני עוברת לדני אבבה.

תהלה פרידמן: היית שליח, נכון?

דני אדינו אבבה: שלום.

דני אדינו אבבה: כן, הייתי שליח בדרום אפריקה.

דני אדינו אבבה: כיף להיות פה, נחמד.

דני אדינו אבבה: עבורי זו הייתה חוויה יוצאת דופן ומיוחדת – אחרי הרבה שנים בעיסוק בעולם העיתונות, קפצתי על עגלת השליח של תנועת הבונים דרור, ביחד עם הסוכנות וההסתדרות הציונית.

דני אדינו אבבה: אני חושב שמה שכן למדתי בשליחות הזו – אולי אני מפנה לכיוון אחר – זה על הכוח של החברה הישראלית, השונות שבנו, הגיוון שבנו.

דני אדינו אבבה: לצערי, מסיבותינו, אנחנו לא מייצגים את זה ולא מייצאים את זה החוצה כדי שיראו שבחברה הישראלית חיים אנשים מגוונים, וחלקם יפים כמוני.

דני אדינו אבבה: זו חברה מגוונת שצריך לתת לה ביטוי.

דני אדינו אבבה: אני רוצה לספר לכם סיפור קצר, ואני מבטיח לסיים.

דני אדינו אבבה: יום אחד הזמינו אותי לאחת האוניברסיטאות, כביכול האנטישמיות, האנטי-ישראליות, BDS וכאלה.

דני אדינו אבבה: החלטתי לבוא להרצאה הזו, למרות שכולם אמרו אל תלך יהרגו אותך.

דני אדינו אבבה: באתי, היו שם כ-400 סטודנטים מהודו, מדרום אפריקה, לבנים.

דני אדינו אבבה: היו שלושה יהודים.

דני אדינו אבבה: כשעליתי, הם הסתכלו עליי עם דגל אש"ף.

דני אדינו אבבה: אמרתי להם: חברים - - -

תהלה פרידמן: נקטעת, דני.

תהלה פרידמן: דני נפל, נקטע?

תהלה פרידמן: נעלם לנו.

גאל גרינוולד: תהלה, זה גאל.

גאל גרינוולד: אם את רוצה, אני מוכן.

תהלה פרידמן: אל תדאג, לא שכחתי אותך.

תהלה פרידמן: גאל, קדימה.

תהלה פרידמן: עד שדני יחזור אלינו – גאל גרינוולד, ההסתדרות הציונית.

גאל גרינוולד: שלום לכולם.

גאל גרינוולד: אני לא אאריך.

גאל גרינוולד: המחלקה לחינוך של ההסתדרות הציונית העולמית עוסקת בפרויקט מאוד חשוב, מאוד ייחודי ששמו שיגור שליחים מורים ברחבי העולם.

גאל גרינוולד: נכון להיות כ-150 שליחים ברחבי העולם נמצאים בלמעלה מ-80 בתי ספר יהודיים בארצות הברית, בריטניה, אירופה, דרום אמריקה, אוסטרליה.

גאל גרינוולד: אני חושב שהפרויקט הזה הוא מאוד מאוד ייחודי בזה שאתה שולח זוג מורים שעוסק בשני דברים: הוראת עברית והוראת יהדות.

גאל גרינוולד: המורים האלה מועסקים על ידי בתי הספר בעולם, אבל אותם בתי הספר מבקשים לקבל שליחים ממדינת ישראל, על כל המשתמע.

גאל גרינוולד: ותמיד אנחנו נוהגים להגיד ששליח טוב מצליח להשפיע קודם כל על הכיתה שלו, אחר כך על השכבה, אחר כך על בית הספר, ומשם המגע מול ההורים, מול הקהילה הוא מאוד משמעותי.

רם שפע: לשליח טוב או לשליחה טובה יש השפעה אדירה מבחינה יהודית, מבחינה ציונית, על סך המעגלים של הכיתות של הקהילה היהודית בעולם, ולכן הפרויקט הזה הוא מאוד מאוד חשוב.

רם שפע: בעזרת ה', אנחנו מתכוונים להעצים אותו גם מבחינה איכותית וגם מבחינה כמותית.

רם שפע: יש לנו מספר שותפים במשרד, גם השר זאב אלקין, משרד החינוך ומשרד התפוצות, ואת הדבר הזה אנחנו נמשיך לעשות.

רם שפע: זה מגע אמיתי, זה מגע ישיר, מול ההורים, מול הקהילה, מול התלמידים, ואת זה אנחנו צריכים להמשיך לעשות, יחד עם פרויקטים אחרים שדיברתם עליהם.

רם שפע: אני מודה לך, תהלה, על ההזדמנות שאת נותנת לנו כדי להציג את הפרויקט הזה.

רם שפע: אני מאוד מקווה שבמסגרת הפרויקט הזה נוכל לעבור גם לפרויקט נוסף שקשור להכשרת מורים מקומיים.

רם שפע: זאת אומרת, שלצד השליחים מורים שאנחנו מביאים מהארץ, המורים המקומיים יוכלו לקבל ולשדרג את התוכניות החינוכיות שלהם.

רם שפע: אנחנו נעשה את זה ביחד עם משרד התפוצות.

רם שפע: אני חושב שהדבר הזה נותן פוש מאוד משמעותי על מנת לקרב את מדינת ישראל לבתי הספר היהודיים בעולם, ולקרב את היהדות לאותם בתי ספר.

רם שפע: חשוב לי לציין גם שאנחנו עובדים עם כלל בתי הספר, כולל בתי ספר שהם לא בתי ספר יהודיים, שרק מלמדים עברית, מה שנקרא charter school, גם הדבר הזה הוא מאוד מאוד חשוב.

רם שפע: אני מוכן ואשמח לענות על שאלות, אם תהיינה כאלה.

רם שפע: תודה רבה.

רם שפע: לא שמת לב, אבל בינתיים תהלה פרידמן נאלצה לצאת לדיון אחר, אז אני חזרתי למקומי הטבעי בוועדה.

רם שפע: שלום לכולם.

גאל גרינוולד: נעים מאוד.

רם שפע: נעים מאוד.

רם שפע: נעים מאוד.

רם שפע: אנחנו בהרבה תמרונים בין הרבה ועדות היום.

גאל גרינוולד: רק שאני אדע מול מי אני מדבר.

רם שפע: אתה מדבר עם רם שפע, אני יושב-ראש הוועדה הקבוע.

גאל גרינוולד: רם שפע, אני גאל גרינוולד, סגן יושב-ראש ההסתדרות הציונית העולמית, ראש המחלקה לחינוך.

גאל גרינוולד: נעים מאוד והרבה הצלחה.

רם שפע: תודה רבה.

רם שפע: תודה רבה.

רם שפע: שלום גם לכל שאר הנציגים והנציגות שנמצאים אתנו בזום.

רם שפע: דני היה אתנו, נפל, והוא שב אלינו.

רם שפע: אוקיי, בבקשה, דני, אני מבין שהיית באמצע ונפלת.

דני אדינו אבבה: כן.

דני אדינו אבבה: אני לא יודע איפה שמעתם כי דיברתי עם עצמי.

דני אדינו אבבה: בכל אופן, השליחות בעיני היא משימה חשובה וערכית, דווקא כמי שעלה בעצמו, כמי שחווה את קשיי הקליטה.

דני אדינו אבבה: אני חושב שההסתכלות שלי, גם בבתי הספר – אני חושב שאין ילד אחד בדרום אפריקה שלא פגשתי, גם במחנות וגם בבתי הספר.

דני אדינו אבבה: אני חושב ששליח טוב הוא שליח שמרגיש את הפחד של האנשים גם להגיע לפה וגם לחיות שם.

דני אדינו אבבה: אנחנו מאוד רוצים לעודד את אותם עולים, ועיקר התפקיד שלי היה להביא את ישראל מזווית אחרת, זווית יפה, שיש בה גם הרבה קשיים, שזאת חוויה בפני עצמה.

דני אדינו אבבה: זאת אומרת, אף אחד לא מגיע לפה ואף אחד גם לא מצפה לזה.

דני אדינו אבבה: בכל אופן, השליחות שלי הייתה חוויה אדירה בשבילי כמי שעלה בגיל 9.

דני אדינו אבבה: חזרתי להיות שליח שדיבר על ישראל.

דני אדינו אבבה: זה הפוך על הפוך, אבל זו המציאות הישראלית, אלו חיינו.

דני אדינו אבבה: אני רוצה להעיר הערה אחת, ובזה אני מבטיח לסיים.

דני אדינו אבבה: אני חושב שצריך לעודד הרבה מאוד צעירים ללכת לשליחויות.

דני אדינו אבבה: צריך לעשות מזה קמפיין חשוב.

דני אדינו אבבה: המפגש הזה מנפץ הרבה דברים, והוא נותן הרבה כוח לצעירים מבולבלים שקשה להם, שמתמודדים עם הרבה שאנחנו כישראלים לא מתמודדים איתם.

דני אדינו אבבה: הדבר השני, לגוון את החברה הישראלית בשליחויות.

דני אדינו אבבה: יש הרבה מאוד – זו לא רק קבוצה מסוימת, אלא הרבה מאוד.

דני אדינו אבבה: בחברה ישראלית עלו מרוסיה וממדינות נוספות כי כמי שעלה בעצמו, חווה את החוויה של הקושי, מסוגל להסביר לזה שרוצה לעלות לארץ בעיקר כמה ישראל יפה, על כל מגרעותיה.

דני אדינו אבבה: אבל מגרעותיה מעטות מיופייה, זה שווה.

רם שפע: תודה רבה.

רם שפע: לא שמעתי את ההתחלה, אבל שמח שיצא לי לשמוע עד כמה זה היה משמעותי בחצי השני של דבריה.

רם שפע: נריה מאיר.

רם שפע: אם אני נותן למישהו שכבר דיבר, אני מתנצל.

רם שפע: שלום לך.

נריה מאיר: שלום.

נריה מאיר: יושב-ראש מועצת תנועות הנוער העולמיות, ואפשר לראות לפי הדגל, גם מזכ"ל בית"ר העולמית.

נריה מאיר: דיברו פה הרבה על שני היעדים המרכזיים – הנושא של ישראל ויהדות, או כמו שאנחנו קוראים לו: העלייה לישראל וחיזוק הקהילות היהודיות.

נריה מאיר: אני בא לדבר בשם תנועות הנוער העולמית, כמו שאנחנו קוראים לזה, כוח הקומנדו של המנהיגות הצעירה היהודית בעולם.

נריה מאיר: קצת נתונים לסבר את האוזן: אנחנו פועלים ב-52 מדינות, 118,000 חניכים רשומים יש לתנועות הנוער הציוניות העולמיות.

נריה מאיר: מעגלי ההשפעה מגיעים כמעט ל-200,000.

נריה מאיר: 650 שליחים.

נריה מאיר: 675 קהילות חינוכיות, וכולי.

נריה מאיר: צריך להבין שכמו שאנחנו מכירים בישראל בתנועות הנוער, ש-70% מקרב בוגרי קורס טיס הם מתנועות הנוער, שזה אחוז הרבה יותר גבוה מאשר השיעור של תנועות הנוער הישראליות באוכלוסייה, ככה זה קורה גם בעולם היהודי.

נריה מאיר: מי שנמצא בתנועות נוער, האחוז שלהם מקרב העולים הוא אחוז גבוה מאוד, בעיקר במדינות שהן לא מצפון אמריקה, אלא בשאר העולם.

נריה מאיר: גם ראשי הקהילות מגיעים כמעט כולם מקרב תנועות הנוער, וזה הכוח המניע החזק ביותר היום גם לעלייה וגם לנושא של זהות יהודית חזקה, מי שנמצא בתוך תנועות נוער.

נריה מאיר: הקורונה, כמו שהיא גם בבתי הספר, פגעה קשה מאוד גם בפעילות הלא פורמלית, שקודם כל נסגרה דה-פקטו.

נריה מאיר: מה זה נסגרה?

נריה מאיר: יש יכולות לבצע בצורה וירטואלית, אבל מפגשים פנים אל פנים בלתי אפשריים ברוב המדינות, כמו פה בישראל, וזה פגע פגיעה משמעותית.

נריה מאיר: כמו ששרת התפוצות אמרה, עולם הפילנתרופיה נעצר ונעמד, וזה פגיעה קשה מאוד וישירה בעולם תנועות הנוער.

נריה מאיר: כאן אני רוצה להזכיר דיסוננס וקצת לקלקל אולי את האירוע הטקסי, החגיגי והחשוב שנתכנס, הזכירה את זה יושבת-ראש הוועדה הקודמת, חברת הכנסת תהלה פרידמן, את אברהם אבינו.

נריה מאיר: אז אולי נזכיר שיש פסוק שאומר:

נריה מאיר: עד שהמלך במסבו נרדי נתן ריחו.

נריה מאיר: יש פירוש שאומר:

נריה מאיר: עד שמלך מלכי המלכים במסבו ברקיע, נרדי נתן ריחו – מיכאל השר ירד מהשמיים והציל את אברהם אבינו מכבשן האש.

נריה מאיר: אני חושב שזה תיאור של מה שקורה בתנועות הנוער.

נריה מאיר: אנחנו נמצאים יום-יום בתוך העבודה הזאת של מאבק בהתבוללות, מאבק באנטישמיות, עידוד עלייה, ציונות וחיזוק זהות יהודית מצד אחד; מצד שני, כל הזמן שומעים על רצונות וניסיונות של ממשלת ישראל להמציא את הגלגל מחדש.

נריה מאיר: המציאות היום היא שלתנועות הנוער אין תחליף, אבל גם אין תקציב.

נריה מאיר: התקציב הממשלתי הוא אפס.

נריה מאיר: אומנם יש לנו המון שותפים שנמצאים פה – "מסע", הסוכנות היהודית, "רוח חדשה" במשרד התפוצות, ועוד פרויקטים שונים, אבל נכון להיום, תנועות הנוער העולמיות לא מתוקצבות על ידי מדינת ישראל, היא פשוט לא שותפה ישירה בתוך המהלך הזה, וזה בניגוד לתקציב של למעלה מ-100 מיליון שקל של תנועות הנוער הישראליות.

נריה מאיר: זה דבר שאני חושב שהוועדה צריכה להציף אותו, כי בסופו של דבר, אם אין קמח גם אין תורה.

נריה מאיר: מעבר לזה, אנחנו פועלים, אנחנו לא מחכים בצד שתקציב יגיע, התנועות פועלות וממציאות את עצמן מחדש בתקופת הקורונה, גם עם השותפים.

נריה מאיר: תוכניות - - - של המנהיגות היו פה בארץ כסדרן, תוכניות "מסע" ממשיכות ואנחנו שותפים משמעותיים שם.

נריה מאיר: כמו שאמר פרופ' פומזון, הנקודה המשמעותית ביותר היא המשפחתיות, החיזוק הקהילתי והקשר לישראל, ואלה דברים שתנועות הנוער עושות כבר היום.

נריה מאיר: הנפילות האלה קיימות ואנחנו רוצים כמה שיותר שיתופי פעולה, להיעזר בנו כדי לעשות את הדבר הזה.

רם שפע: תחתור לסיום בבקשה.

רם שפע: אני רוצה שיהיו עוד דוברים, ואנחנו בזמנים אחרונים.

נריה מאיר: הבאנו מדריך מתנועת יהודה הצעיר שמלווה חניכים בארץ, ואם יהיה זמן לתת לו לדבר, נשמח.

רם שפע: תודה רבה.

רם שפע: שני כובעים חשובים אתה חובש, כמובן סמלית.

רם שפע: זה מובן מאליו, אבל טוב לשמוע את המחויבות הברורה לנושא החשוב שבו אנחנו דנים.

רם שפע: אני מבין שיש פה עוד לא מעט אנשים שעוד לא הספיקו לדבר, אבל אנחנו אמורים לסיים ממש בדקות הקרובות.

רם שפע: דני זמיר, מזכ"ל מועצת המכינות כאן בישראל, לא העולמי.

דני זמיר: אני אגיד שלושה דברים שכמעט לא הוזכרו פה, ואני מניח שיש עוד גופים כמונו.

דני זמיר: א', האתגר הרציני ביותר שלנו הוא לעבוד עם בוגרי י"ב ולחבר אותם לעם היהודי, כי העם היהודי לא ממש מעניין אותם בשלב הזה של חייהם.

דני זמיר: הם באים ואחרי זה נכנסים לתוך המארג הציבורי וכולי, זאת עבודה שדורשת הרבה מאוד מאמצים.

דני זמיר: הדרך הטובה ביותר, שהיא גם וין-וין, היא להביא בני יהודים, ואנחנו מתמחים בעיקר בבני ישראלים לשעבר לשנת מכינה בארץ.

דני זמיר: זאת משימה דרמטית, היא מאוד מאוד חשובה.

דני זמיר: הקהל האקס ישראלי הוא קהל שלא מחובר לקהילות, לא מחובר לבתי הכנסת, והוא הקהל המתבולל ביותר בצפון אמריקה, ולכן זאת עבודת קודש.

דני זמיר: כרגע בתוך ארבע שנים הגענו ל-120 איש בשנה, וכלל שירבו מה טוב.

דני זמיר: חלק מהאנשים שחוזרים הקימו שם תנועת בוגרים בקמפוסים של בוגרי המכינות שנמצאות בקמפוסים, וגם זה זו אפשרות דרך העבודה שלהם – זה כאילו עבור ישראל, אבל בפועל הם מרכזים קבוצות של קהילות של יהודים שלא כולם קשורים לבתי כנסת ולקהילות דתיות, והדבר הזה הוא קריטי כי זה הקהל שהכי נשמט מאתנו והולך.

דני זמיר: אני חושב שגם התחום הזה, דרכנו או דרך תנועות הנוער, הוא תחום שחשוב מאוד להשקיע בו מאמצים, כספים, דבר שהיום לא קורה.

רם שפע: תודה רבה, דני.

רם שפע: עוד מעט אנחנו נדון בנושא נוסף בכובע החשוב.

רם שפע: רוברט זינגר, אורט העולמי, נמצא אתנו פה?

רוברט זינגר: כן.

רוברט זינגר: מאחר ואנחנו לקראת סיום הדיון - - -

רם שפע: קיבלת את הכבוד לסגור את הדיון.

רם שפע: אתה אחרון הדוברים.

רוברט זינגר: מצוין.

רוברט זינגר: נחזיר את זה לוועדת החינוך.

רוברט זינגר: א', ברכות לכל מי שעוסק כאן במלאכה.

רוברט זינגר: אני חזרתי אחרי 30 שנות שירות בחינוך היהודי, גם כמנכ"ל אורט העולמי וגם כמנכ"ל הקונגרס היהודי העולמי, וגם הקמתי בארץ את המרכז לאימפקט יהודי, בדיוק בשביל לטפל בדברים האלה.

רוברט זינגר: כפי שאמרת, עכשיו אני יושב-ראש אורט העולמי.

רוברט זינגר: אני רוצה לחזור - - -

רם שפע: השידור שלך מקוטע.

רוברט זינגר: - - - מי עוסק בתחום – האם זה משרד החינוך, האם זה משרד התפוצות, האם זה מל"ל, האם זה משרד ראש הממשלה?

רוברט זינגר: יש פה ריבוי גורמים.

רוברט זינגר: אני באופן אישי חתום על שלוש תוכניות לתפוצות – גם נעל"ה, גם חפציב"ה וגם - - -, ו-30 שנה אחרי, שלושתן מתמודדות גם עם בעיות תקציביות, גם עם בעיות תכניות, וצריך לחזור לדברים האלה.

רוברט זינגר: כפי שאמרה המנכ"לית של אליאנס, בתי - - -

רם שפע: אני מתנצל, רוברט, אבל הזום שלך מקוטע.

רם שפע: רוברט, אני מתנצל, רציתי מאוד לאפשר לך לדבר, אבל התמונה שלך נקטעה.

רם שפע: אני יכול לראות את הכוורת של כולם לפני סיום?

רם שפע: סליחה, כמו שראיתם, רוברט לא הצליח לסיים את דבריו, השידור שלו נקטע.

רם שפע: כפי שאמרתי, אנחנו נאלצים לסיים, וגם אני כבר צריך, לצערי, לדיון בוועדה אחרת.

רם שפע: אומנם לא הייתי בראשית הדיון, אבל הייתי היום בשדולה של חברי יוסי טייב ודיברנו שם על הנושא.

רם שפע: אני יודע שתהלה הייתה פה וייצגה בכבוד את תפיסתנו, וכמובן השרה עומר ינקלביץ', שיזמה, הובילה ומובילה את היום המאוד מאוד חשוב הזה.

רם שפע: סיפרתי מקודם שהחבר הכי טוב שלי נמצא כרגע בשליחות בהוראה בארצות הברית, כבר שנה וחצי.

רם שפע: אשתו עובדת עם ש"שינים בסוכנות, והוא מורה בבית הספר.

רם שפע: יש לנו הרבה מאוד שיחות, וזו דרך מעולה עבורי להתעמק בנושא ולהבין שהמצב שלנו לא פשוט.

רם שפע: הוא לא פשוט בשנים האחרונות, הוא ודאי לא פשוט מאז הקורונה, שמייצרת הרבה מאוד אתגרים לקשר שלנו עם יהדות התפוצות.

רם שפע: בוודאי כשאנחנו פה בוועדת החינוך אנחנו מבינים שחינוך הוא הכלי הכי טוב גם עכשיו להשפיע על זה, וככל שמגיל צעיר נשקיע גם משאבים – בכסף, באנרגיות, בכוח אדם – אני מניח ומקווה שאנחנו נוכל לפחות למזער את ההתרחקות של חלק מהיהודים בעולם.

רם שפע: אני בכלל לא הולך לעולמות של ההתבוללות עכשיו וכל מיני דברים מטרידים אחרים, אלא הזיקה שלפעמים נחלשת.

רם שפע: אני מודה לכולם, מתנצל אם מישהו רצה לדבר ולא הספיק, ניסינו – אני ותהלה – לעשות את ההחלפה בצורה מדויקת, למי שעוד לא הספיק.

רם שפע: תודה רבה לכם.

רם שפע: אנחנו נתראה ביום הזה בשנה הבאה.

רם שפע: המשך יום טוב, אני נועל את הישיבה.