ועדת הכספים, כנסת 23, פרוטוקול מספר 233, 2021-01-28 00:00

משה גפני: בוקר טוב, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת הכספים.

משה גפני: אנחנו מתחילים בדיון על קריסתם של בתי החולים הציבוריים.

משה גפני: אני שמח, לפי מה שאני יודע בסך הכול הכללי, שערב לפני קיום הישיבה הגיעו להסכמה, ובתי החולים יוכלו להמשיך לתפקד.

משה גפני: אני מבקש רק את מנכ"ל משרד הבריאות, היות שהוא יכול רק עכשיו בזום אז אני מבקש אם אפשר להעלות אותו, הוא יוכל להגיד כמה מילים בעניין, לפני שאני נותן לחברי הכנסת שהעלו את הנושאים הללו.

חזי לוי: אני נמצא פה, כבוד היושב-ראש.

משה גפני: איפה?

חזי לוי: בזום.

משה גפני: איך אתה, בסדר?

חזי לוי: אני יותר טוב.

חזי לוי: אני משתפר.

חזי לוי: מאחר שבתי החולים הציבוריים תוקצבו, אז אני מרשה לעצמי להשתפר.

ינון אזולאי: אם הם היו יודעים, היו מחזיקים אותך כבן ערובה לפני זה.

משה גפני: תשתפר כמה שאפשר יותר מהר ותחזור לאיתנך.

משה גפני: בבקשה, פרופ' לוי.

חזי לוי: תודה רבה על ההזדמנות ותודה רבה על קיום הישיבה.

חזי לוי: אני רוצה לומר מספר מילים על בתי החולים הציבוריים ועל ההסכם, אבל אני אומר דברים גם לגבי בתי החולים האחרים במדינת ישראל, כמו קופת חולים הכללית והממשלתיים.

חזי לוי: בכל מקרה, כפי שאנחנו יודעים, במדינת ישראל יש בעיקר שלושה סוגים של בתי חולים.

חזי לוי: יש את בתי החולים הממשלתיים, 11 בתי חולים כלליים, ועוד בתי חולים גריאטריים ובתי חולים פסיכיאטריים.

חזי לוי: יש בתי חולים של קופת החולים הכללית, יש בית חולים אחד של אסותא מכבי ציבורי, ויש בתי חולים שאנחנו קוראים להם הציבוריים, שהם בבעלות פרטית אבל הם בתי חולים ציבוריים, בשבעה בתי חולים כאלה עסקינן.

חזי לוי: בניגוד לבתי החולים הממשלתיים ולבתי החולים של כללית, שיש הסדרים בחוק איך מתקצבים אותם, בתי החולים הציבוריים לא נהנים מהסכמי ייצוב או מסובסידיות, והם מתנהלים על פי קודים של התייעלות שלהם ועל פי קודים של מימון, כל אחד והבעלים שלו.

חזי לוי: בשנתיים האחרונות אנחנו לא רק עוסקים רבות בכיבוי שריפות, איך בית חולים ציבורי דוגמת הדסה, שמנהלו דיבר רבות בתקשורת לאחרונה, שאין לו כסף לתרופות, אין לו כסף למזון ואין לו כסף לשלם שכר.

חזי לוי: ואנחנו בשנה האחרונה עוסקים כמעט כל חודש בלקום בבוקר ולראות איך אנחנו מסדרים תקצוב כדי שהם ישלמו שכר, כדי שהם ייקנו ציוד, כדי שיטפלו בקורונה.

חזי לוי: דרך אגב, הם בתי חולים מאוד עמוסים.

חזי לוי: במדד העמוסים כעת יש לפחות ארבעה-חמישה בתי חולים מבתי החולים האלו שהם העמוסים ביותר, דוגמת למשל שני בתי החולים בירושלים, בית חולים מעייני הישועה, בתי חולים בנצרת, שאומנם קטנים אבל עמוסים גם כן בחולי קורונה, והם נדרשים רבות לטפל בחולי קורונה.

חזי לוי: וחולה קורונה הוא חולה מאוד יקר, מאוד מורכב.

חזי לוי: אנחנו ממש כרגע עם כמעט 2,000 מאושפזים בבתי החולים בארץ, עם כ-1,200 חולים קשים, מתוכם כ-300 מונשמים.

משה גפני: אם אתה יכול להגיד לוועדה, הרי ידענו שיש קורונה, לצערנו הרב.

משה גפני: ידענו.

משה גפני: ידענו גם שלא יהיה תקציב כדי לממן את הפעילות השוטפת של בתי החולים האלה.

משה גפני: מי עמד מהצד ולא עשה כלום?

חזי לוי: - - -

משה גפני: אבל זאת עובדה.

משה גפני: קורונה – ידענו שיש, לצערנו הרב; ידענו שאין תקציב למדינה; ידענו שאנחנו מגיעים ל-1 בינואר שהולך להיות קטסטרופה; ידענו שבתי החולים הללו הם בתי חולים עמוסים.

משה גפני: את מי אתה מאשים בזה שלא עשה כלום, מה שהוא היה צריך לעשות?

משה גפני: משרד הבריאות?

משה גפני: משרד האוצר?

משה גפני: מי אשם בזה?

חזי לוי: זאת שאלה מורכבת ואני אענה.

חזי לוי: א' לגבי הציבוריים כשלעצמם, בשנה הקודמת קבענו כבר מבחני תמיכה וקבענו תקצוב מיוחד - - -

משה גפני: כן.

משה גפני: גם ה-cap אגב צריך להגיע.

חזי לוי: ה-cap זה סיפור אחר.

משה גפני: נכון.

חזי לוי: אבל בכל מקרה אנחנו תקצבנו אותם במבחני תמיכה בסדר גודל של 600 מיליון שקלים, ומבחני התמיכה ניתנו על פי מדדים מסוימים וקריטריונים, שנגעו בעיקר באיכות הטיפול, בכוח אדם וכיוצא בזה.

חזי לוי: פרט לזה, נתנו להם כוח אדם, כמו שאר בתי החולים, ונתנו תקציב קורונה.

חזי לוי: כל זה כמובן לא פתר בעיה ארוכת ימים, כמו למשל הסכם ההבראה של בית החולים הדסה, כמו גירעונות אחרים בבתי חולים אחרים.

חזי לוי: ואנחנו עושים ככל יכולתנו כדי להגיע להסדר קבוע, וזה מה שדורשים גם בתי החולים הציבוריים.

חזי לוי: ולכן לא הייתי אומר שמישהו עמד מהצד, אבל הייתי אומר שנעשו צעדים שלא הספיקו לכסות פערים של זמן ארוך.

חזי לוי: ויותר מזה, לא השכילו לייצר הסדר קבוע, שבו בתי החולים הציבוריים ומנהליהם יוכלו לקום בבוקר ולחשוב אך ורק על טיפול בחולים ולא איך הם משלמים משכורת.

חזי לוי: זה גם מה ששר הבריאות אומר לא אחת בכל שיח.

חזי לוי: השיטה כרגע היא כזאת, שהתקצוב שלהם, חלקו הגדול הוא מהכנסות שלהם והתייעלות שלהם בלי סבסוד, ואנחנו צריכים ורוצים ושואפים, מעבר להסדר שאני אדבר עליו עכשיו, להגיע באמת למקום שבו תהיה הסדרה מלאה לגביהם – איך הם מתקיימים, מה מודל הקיום שלהם – ולא כל שנה להתדיין, לסמוך על טוב ליבו של זה, או על יש תקציב או אין תקציב.

חזי לוי: אנחנו בשנתיים ללא תקציב, דבר שמקשה מאוד על מודל קיום של בתי החולים.

חזי לוי: ומה שאני אומר כאן, כבוד חבר הכנסת גפני, נכון לא רק לגביהם.

חזי לוי: יושבת כאן רות רלבג, שמייצגת את קופת החולים הכללית, וקשה לי לומר שיש מודל ברור של סבסוד וייצוב בתי החולים של הכללית, שגם הוא חלק מהדיון שאנחנו רוצים להתדיין עם משרד האוצר, לכשיהיה דיון תקציבי, מה מודל הייצוב שלהם, של בתי החולים של כללית.

חזי לוי: ויושבים פה חברים ממשרד הבריאות, קשה לי לומר שאנחנו תמימי דעים באשר לתקצוב של בתי החולים הממשלתיים.

חזי לוי: אם אני אומר את כל הנושא הזה בגדול, אני אומר שבשנתיים האחרונות נוכחנו עד כמה מערכת הבריאות הציבורית, גם הקהילתית, שעושה עבודה מדהימה נכון להרגע על כמעט 70,000 מטופלים פעילים בקהילה, והיא גם מחסנת, אבל כשאנחנו מדברים על מערכת האשפוז הציבורית בכללותה, אני חושב שהגיע הזמן שלא נעמוד ונריע להם ביום חמישי במרפסות בערב, אלא שנראה איך אנחנו נותנים להם כמודל קיום קבוע את היכולת לטפל בצורה שהם מטפלים במערכת הציבורית, שכל יהבינו עליה ואנחנו עכשיו רוצים לחזק אותה, איך אנחנו מחזקים את המערכת הציבורית בכוח אדם, בתקנים, בטכנולוגיה ובתשתיות.

חזי לוי: אני רוצה לומר שרק עתה, למשל, מאמר בסוגריים, אנחנו אמורים לבוא ולהתדיין על חוק הנגשה, שחוקק לפני מספר שנים, ושקבע לגבי מערכות רבות, שעד נובמבר 21 הוא ימולא עד תום מבחינת הנגשה, אני חייב לומר שאנחנו לא עומדים בו בגלל קשיי תקציב, איך מנגישים את הדברים לכל האוכלוסיות.

חזי לוי: אז, אדוני, אני רק רוצה לומר כך: הגענו כבר להסכם שבתי החולים הציבוריים תוקצבו ב-630 מלש"ח על פי מבחני תמיכה, תקציב שאינו נופל מהשנה הקודמת.

חזי לוי: והגענו למצב שבו יש ארגז קורונה של כ-300 מלש"ח, שהוא יינתן בהמשך, ברבעון השלישי והרביעי של השנה הזו, היה ותימשך הקורונה.

חזי לוי: זה פותר בעיות של השנה בדוחק.

משה גפני: אבל תוקם ועדה ציבורית כדי לדון בנושא הבקשה.

חזי לוי: לכן הוקמה ועדה ציבורית.

משה גפני: לא שכל פעם יהיה טלאי על גבי טלאי.

חזי לוי: נכון.

חזי לוי: זה מתקשר לדברים שאמרתי, שאנחנו צריכים להגיע באמת למודל קיום רב-שנתי לבתי החולים האלה, שמתחשב בצרכים שלהם, במה שהם מטפלים וביכולות שלהם.

חזי לוי: אני חושב שאנחנו נצטרך, כשיהיה תקציב, לדיון תקציב.

חזי לוי: נצטרך גם כן גוף ציבורי שיידון בכלל, לדעתי, בכל נושא המערכת הציבורית האשפוזית, גם בבתי החולים של כללית, מאיפה באים הסכמי הייצוב כדי לייצב אותם ולתקצב אותם, וגם במערכת הממשלתית שנאנקת ונכנסה מאוד רעבה למשבר הזה.

חזי לוי: אני רוצה רק להודות גם לשר הבריאות שהיה מאוד מעורב; לאנשי התקציבים בהנהלת משרד הבריאות; למנהלי בתי החולים שם שגם עשו את המאבק, אבל הם עושים עבודה בל תתואר בטיפול בחולי קורונה; לך ולוועדה שדנה ועזרה; וכמובן לשר האוצר, אנשי האוצר, וסגן שר האוצר חבר הכנסת איציק כהן, שהיה מעורב מאוד בתהליך.

חזי לוי: אני מקווה שזה סימן לבאות, לדון בכל מה שאנחנו צריכים לעשות למען המערכת הזאת.

חזי לוי: תודה רבה.

ינון אזולאי: שמעת למי הוא הודה?

ינון אזולאי: הוא הודה לסגן השר.

קטי קטרין שטרית: לא נכון, הוא גם הודה לשר האוצר.

חזי לוי: אמרתי שר האוצר, סגן שר האוצר.

אוסאמה סעדי: אפשר שאלות, גפני?

משה גפני: כן, אפשר.

משה גפני: תודה רבה, אדוני המנכ"ל, אני מודה לך.

משה גפני: אני מצטרף לתודות שלך לכל אלה שאכן פתרו את הבעיה בשלב הזה, עוד מלאכה רבה לפנינו.

משה גפני: אני כמובן לא מעלה על דעתי, לכן אני לא רוצה גם להגיד את זה, שהחתימה הייתה אתמול בלילה, שזה לילה לפני שוועדת הכספים התכנסה.

משה גפני: לא מעלה בדעתי, אני חושב שזה היה דיון מקצועי.

ניר ברקת: אין לזה בטח שום קשר.

משה גפני: אמרתי שאין קשר.

אוסאמה סעדי: צירוף מקרים לגמרי.

יוליה מלינובסקי: וגם ביום שני היה דיון במליאה על הנושא הזה.

יוליה מלינובסקי: אין שום קשר.

משה גפני: אני רק רוצה לספר לחברים, והחברים יוכלו עכשיו להשתתף גם בדיון הזה, אני ביקשתי את ועדת ההסכמות כבר בשבוע שעבר.

משה גפני: אני חיכיתי גם לדיון במליאה.

משה גפני: אני סברתי, כמו שהיה בעבר, שוועדת הכספים, היות שאנחנו עוסקים באמת רק בתקציב, אנחנו לא עוסקים באם האחות הזאת צריכה להיות במשמרת הזאת והרופא הזה צריך להיות במשמרת אחרת, שזה לא התפקיד שלנו.

משה גפני: התפקיד שלנו זה התקציב.

משה גפני: אנחנו גם עסקנו בחוק ההסדרים בנושא של ה-cap, בחלוקה לבתי החולים.

משה גפני: אנחנו יודעים שיש עדיין מלאכה רבה לפנינו.

משה גפני: אבל מה שהיה עכשיו על סדר-היום זה פשוט פיקוח נפש.

משה גפני: זה דבר שלא עומד לדיון, מה שהחברים העלו כאן ומה שאנחנו שמנו על סדר-היום.

משה גפני: זאת הייתה הסיבה, הנושא הוא כספי.

משה גפני: מישהו רוצה לשאול שאלות?

משה גפני: בבקשה, אוסאמה.

משה גפני: תיכף נתחיל את הדיון.

משה גפני: אם אפשר בקצרה, את השאלות.

אוסאמה סעדי: בוקר טוב, פרופ' לוי.

אוסאמה סעדי: אני חושב שמוטב מאוחר מאשר לעולם לא, ובאמת היה אפשר לחסוך את כל המאבק הזה של בתי חולים ואוהל מחאה.

אוסאמה סעדי: ומנהלי בתי חולים שהיינו לידם במשך כל הימים האלה, במקום שישקיעו את כל מרצם, כמו שהם עושים את זה ויודעים לעשות את זה טוב מאוד, הם היו צריכים לבוא לאוהל.

אוסאמה סעדי: אנחנו באמת מברכים על ההסכם.

אוסאמה סעדי: אבל השאלה היא איך מבטיחים שהעניין הזה של בתי חולים ציבוריים, שלא כל פעם, כל שנה, אנחנו נחזור לאותה מאטריה.

אוסאמה סעדי: אני הבנתי שהוקמה ועדה, אבל לפעמים מקימים ועדה רק כדי לקבור נושא.

משה גפני: אנחנו נצטרך לתת את התשובה לזה, בגלל שאחת מהשתיים, או שיהיה תקציב או שלא יהיה תקציב.

משה גפני: אם לא יהיה תקציב תהיה בעיה.

משה גפני: אני במקום המנכ"ל הייתי אומר לך: הוקמה ועדה ציבורית, ואנחנו מקווים שהיא תעשה את זה.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: רבותיי, רק שאלות.

משה גפני: קטי, בבקשה לשאול, לא דיון.

קטי קטרין שטרית: מנכ"ל המשרד פרופסור לוי, אתם פתרתם את הבעיה, אבל אתה יודע, זה פלסטר, זה עדיין לא הטיפול המעמיק.

קטי קטרין שטרית: אני הייתי מצפה מהמשרד להכין רפורמה בכל מה שקשור להתייחסות שלכם לגבי בתי החולים בכלל, מפני שאני חושבת שמה שקורה כרגע זה שהציבור מוצא את עצמו, ואני נוכחתי בזה, ביום שישי האחרון כמעט אושפזתי, ונאמר לי שאני צריכה ללכת למרכז הארץ ולא לבית חולים בירושלים, שזה קרוב למקום מגוריי.

קטי קטרין שטרית: אבל בטוחני שאחרי המשבר הזה ואחרי מערכת הבחירות, שנאלצנו להגיע למצב הזה, אני מקווה מאוד שבאמת תתחילו באיזושהי רפורמה לכל בתי החולים, לאו דווקא מתוך – אלא מתוך התייעלות מקצועית ורפואית – שתהיה תחרות בריאה בין בתי החולים, שתינתן לציבור האפשרות לבחור לאיזה בית חולים הוא רוצה ללכת להיות מטופל.

קטי קטרין שטרית: התחרות הבריאה הזו רק תגביר את ההתמקצעות של כל בית חולים.

קטי קטרין שטרית: מה שאני רציתי לשאול אותך היום זה היות שבוועדה אחרת, ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, דנו שם לא מספר דיונים על הנושא הזה של אשפוז ביתי.

קטי קטרין שטרית: אשפוז ביתי יכול לחסוך הרבה מאוד חולים "מיותרים" בבתי החולים, שאפשר יהיה להגיע אליהם.

קטי קטרין שטרית: ומאז הישיבה האחרונה שהתקיימה, שבה הוחלט על פיילוט, שבה הוחלט על תקציב, שלפי הנתונים אנחנו מדברים על 27 מהמאושפזים שנלקחים באמבולנסים של מד"א ואיחוד הצלה ומגיעים לבית חולים, במקום שאפשר יהיה להשאיר ולתת להם פתרון בבתים.

קטי קטרין שטרית: מה נעשה עם זה?

קטי קטרין שטרית: מאז הישיבות וההחלטות שהוחלטו בוועדה לא נעשה שום דבר, והאצבע מופנית אליכם, אל ראשי משרד הבריאות, שלא עשו עם זה שום דבר.

קטי קטרין שטרית: אז היכן זה עומד היום?

קטי קטרין שטרית: והאם משרד הבריאות מתכוון להוציא מכרז לשירותי אשפוז ביתיים?

קטי קטרין שטרית: ודובר על פיילוט – מתי הוא מסתיים?

קטי קטרין שטרית: אין שום תשובה לכלום.

חזי לוי: תודה על השאלה.

חזי לוי: זה לא מדויק.

משה גפני: אם אפשר בקצרה, כי אני לא הולך להיכנס לדיון הזה.

משה גפני: אני דן על הכסף.

חזי לוי: אני אומר את הדברים ברפרוף.

חזי לוי: באשר לשאלתך, הטיפול הדפיניטיבי בבתי החולים הציבוריים בכלל, אני רואה שבזום נמצא גם רועי רייכר, שהוא רפרנט הבריאות במשרד האוצר, ושותף לדיונים לא פשוטים ולעבודה רציפה, ויהיה שותף בהמשך, יחד עם משרד האוצר, כי אנחנו בהחלט, ודיברתי על זה בתשובתי הקודמת, על הצורך לדון בכלל בכל נושא הרפואה הציבורית במדינת ישראל, וזה חלק מהדיון שאנחנו מתכוונים להיכנס.

חזי לוי: זה לא יהיה פשוט.

חזי לוי: זה כולל גם את המודל - - -

משה גפני: ניר, אתה רוצה להשתתף בדיון או לשאול משהו?

משה גפני: בגלל שהדיון יותר חשוב עכשיו.

ניר ברקת: שאלה קצרה.

חזי לוי: אני אומר רק לגבי אשפוז הבית: אשפוז הבית הוא דבר חשוב מאוד, והוא חלק מהיעדים שהצבנו.

חזי לוי: זה לא שלא עשינו כלום.

חזי לוי: א' אנחנו משפרים מאוד את יכולות ההתקשרות והמידע, רפואה דיגיטלית ורפואה מרחוק, כדי לשפר את היכולת לתקשר עם חולי הבית.

חזי לוי: אנחנו עוסקים כרגע באישור - - - חלק מהמכשירים, שכרגע לא יכולים להיות מופעלים בבית.

חזי לוי: הקופות יצאו למכרז מי יפעיל את שירות הבית, את אשפוז הבית.

חזי לוי: אני לא אכנס לכל הדברים, אבל בראייה המערכתית אשפוז הבית הוא חלק חשוב מאוד, ראוי לפיתוח, והוא חלק חשוב מהשינוי - - - של בית החולים העתידי.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: ניר, שאלה, ואני פותח את הדיון.

ניר ברקת: פרופ' לוי, שלום לך.

ניר ברקת: אני מבין שחלק מההסכמה זה לייצר ועדה שמסתכלת על בסיס שוויוני על כל הנושא של הפער בין בתי החולים הציבוריים העצמאיים לשאר.

ניר ברקת: אז אני רוצה להגיד, שהדיון צריך להיות לא רק בקונטקסט התקציבי אלא גם בקונטקסט של הבעלות.

ניר ברקת: על פניו המודל הנכון זה דווקא העצמאיים, שיש להם government, שיש להם דירקטוריון, שהם יודעים - - -

משה גפני: ניר, אם אפשר, רק בקצרה.

משה גפני: זו שאלה.

ניר ברקת: לכן השאלה שלי היא האם הנושא הזה הוא חלק מהדיון שיהיה בוועדה?

ניר ברקת: הוא קריטי, כי אם הדיון יהיה רק תקציבי, לעולם לא תפתור את הפערים, והרי בתי החולים הממשלתיים הם הרבה יותר בזבזניים בכספי ציבור מאשר בתי החולים העצמאיים, כי מכסים להם את כל העלויות.

ניר ברקת: רציתי לדעת אם זה חלק מהדיון.

משה גפני: פרופ' לוי, דקה.

משה גפני: אחמד, שאלה, בקצרה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: א' חשוב שאנחנו מתכנסים היום אחרי ההכרזה על הסכם.

אחמד טיבי: אני ראיתי את מנהלי בתי החולים מול האוצר מפגינים בחלוקים – מאוד לא אהבתי את מה שראיתי, זה לא המקום שלהם.

משה גפני: נכון.

אחמד טיבי: במיוחד בתוך משבר קורונה, כשהם עושים את העבודה המצוינת שלהם.

אחמד טיבי: אני בטוח שגם המנכ"ל פרופ' חזי לוי לא אהב.

משה גפני: מה השאלה, אחמד?

אחמד טיבי: אני רוצה לשאול: האם ההסכם והמלצות של הוועדה יעוגנו בתקציב?

אחמד טיבי: ב' אנחנו חייבים לדאוג בוועדה ללוות, כדי שההבטחות לא יהיו באוויר.

אחמד טיבי: בכל זאת מדובר באוצר.

משה גפני: נכון.

משה גפני: מאה אחוז.

אחמד טיבי: תודה רבה.

משה גפני: כן, מיקי, רק שאלה.

מיקי לוי: שאלה או עובדה.

מיקי לוי: אני הגשתי גם את הבקשה לדיון הזה יחד איתך.

משה גפני: נכון.

מיקי לוי: אנחנו בוועדה מלווים את כל הנושא של בתי החולים הלא-ממשלתיים כבר מספר שנים.

מיקי לוי: מספיק.

מיקי לוי: כל שנה באים לכאן, בוכים, טלאי על טלאי על טלאי.

מיקי לוי: הגיעו אתמול לסיכום – לחץ עקיף שלנו, לא עקיף – לא חשוב.

מיקי לוי: כרגע רצים.

מיקי לוי: ייגמרו הבחירות, בעזרתם השם, לא חשוב מה יקרה, החובה שלנו, אלה שיישארו פה כחברי כנסת, כחברי ועדת הכספים, להגיד שאנחנו רוצים לעשות תיקון עולם בנושא הבריאות במדינת ישראל.

מיקי לוי: זה אחד.

מיקי לוי: ואני אהיה כאן.

משה גפני: מה השאלה, מיקי?

מיקי לוי: אין שאלה.

מיקי לוי: אני קובע עובדה.

קטי קטרין שטרית: לא, הוא ביקש שאלות.

מיקי לוי: אבל אני בין היוזמים, אז מותר לי.

משה גפני: לא חשוב, אז אני אתן לך, אני לא בורח מזה.

קטי קטרין שטרית: הוא ביקש שאלות.

מיקי לוי: ועוד משהו, אני צועק על ההורים שלנו, על בתי החולים הגריאטריים.

מיקי לוי: אני הגעתי עם סגן שר האוצר לידי סיכום, שה-cap יחול גם על הגריאטריים.

מיקי לוי: זה לא בוצע.

מיקי לוי: אמר את זה איציק כהן באוזניי בישיבה שקיימתי עם בתי החולים הגריאטריים.

מיקי לוי: אני מבקש מהוועדה, אני מבקש מהאוצר ומי שמאזין לנו, לקיים את ההבטחה ואת הסיכום שלי עם סגן השר לגבי בתי החולים הגריאטריים.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: אתה יכול להשיב על השאלות או שתחכה עם הדיון?

משה גפני: תרשום לך.

חזי לוי: אני לא אוכל לחכות עם הדיון, אדוני, אז אני רק אענה בקצרה.

חזי לוי: אני מסכים לחלוטין עם כל האמירות באשר לנושא הסדרת תקציב בתי החולים.

חזי לוי: אנחנו באמת לוחצים להיכנס לדיון שיהיה על מה לדבר, גם מבחינת תקציב, על הסדרת תקציב שוטף ושקוף ומתקן לכל בתי החולים הציבוריים ולרפואה הציבורית.

חזי לוי: באשר לבעלות שהעלה חבר הכנסת ברקת, זה לא סוד שגם ועדת נתניהו עוד דנה בבעלות בתי החולים הממשלתיים, ובכובעים הרבים שמשרד הבריאות לובש הן כמעסיק והן כרגולטור והן כבעלים.

חזי לוי: הדבר הזה נפתר חלקית, לא לגמרי, על ידי הקמת חטיבת בתי החולים לפני מספר שנים, אבל הדיונים שמדברים עליהם כעת לא דנים על הבעלות אלא דנים על הסדרת תקציב - - -

ניר ברקת: אם ככה, לא תפתור את הבעיה.

ניר ברקת: אני אומר לך מראש שהתשובה שתקבל - - -

משה גפני: ניר, שאלות, תשובות.

משה גפני: בסדר, ממשיכים את הדיון, אנחנו לא הולכים לעזוב אותם, ואנחנו נלווה את העניין הזה כמו שהיה בעבר, וגם הפעם נוכל לעשות.

יוליה מלינובסקי: משה, סליחה, אני רוצה לשאול שאלה, כי הבנתי שהוא הולך.

משה גפני: כן, הוא הולך.

יוליה מלינובסקי: חשבתי שהוא יהיה איתנו בדיון.

משה גפני: בקצרה אבל.

יוליה מלינובסקי: כן, אני ממש אהיה קצרה.

יוליה מלינובסקי: אחר כך אני אעשה את - - -

משה גפני: כן, בבקשה, שאלה.

יוליה מלינובסקי: קודם כול, פרופ' לוי, הערה קצרה: מאוד צרם לי לשמוע אותך במובן של הם ואנחנו – זו מערכת הבריאות שאתה אחראי עליה, זה לא ילדים חורגים שלך.

יוליה מלינובסקי: בתי החולים הציבוריים הם חלק בלתי נפרד ממערכת הבריאות, אני מבקשת גם לבדוק את הניסוח.

משה גפני: אוקיי.

יוליה מלינובסקי: כשהתחיל משבר הקורונה משרד האוצר אמר שהצ'ק פתוח, במערכת הבריאות לא יהיה חוסר בתקציבים.

יוליה מלינובסקי: זה היה לפני עשרה חודשים.

יוליה מלינובסקי: מה מצבנו עכשיו, חוץ מהבעיה של בתי החולים הציבוריים, שזה סיפור אחר, מבחינת התקצוב, מבחינת הצרכים של המערכת בנושא הקורונה?

יוליה מלינובסקי: האם משרד האוצר עומד בהבטחות שלו?

חזי לוי: משרד האוצר הקים מה שקרוי קופסת קורונה.

יוליה מלינובסקי: ושאלה בהמשך - - -

משה גפני: די, אין כבר שאלות בהמשך.

משה גפני: מספיק.

משה גפני: יש דיון.

משה גפני: אלה נושאים מרכזיים במערכת הבריאות.

משה גפני: כן, נו, בבקשה, בקצרה.

חזי לוי: בקצרה ובלי מספרים, משרד האוצר נתן רבות למערכת הבריאות כדי לייצב את נושא הקורונה.

יוליה מלינובסקי: כמה?

חזי לוי: בשלב מסוים התקצוב פחת, ואנחנו כרגע עוסקים בשאר התקצוב לגבי הקורונה לטווח הקצר - - - ולטווח הארוך - - -

משה גפני: אנחנו נמשיך את הדיון עכשיו, ונשמע גם את מנהלי בתי החולים.

יוליה מלינובסקי: כמה זה היה עד עכשיו?

משה גפני: מספיק.

משה גפני: אין תשובה עכשיו.

משה גפני: אין תשובה.

משה גפני: אנחנו נדון, אנחנו לא הולכים לשום מקום.

חזי לוי: אני רוצה להודות לך על ההזדמנות לומר את דבריי בפני הוועדה המכובדת.

משה גפני: מאה אחוז.

חזי לוי: להודות לכל מי שנתן וייתן את ידו לייצוב מערכת הבריאות.

חזי לוי: ושלא נשכח, נאחל גם חג אילנות שמח לכולנו.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: שתהיה לך החלמה מהירה, ואני מודה לך על ההשתתפות.

משה גפני: אנחנו ממשיכים את הדיון ואנחנו לא נוטשים את הנושא הזה.

משה גפני: יש פה שניים מחברי הכנסת שהגישו לי - - -

טמיר כהן: גם מאחורה יש.

קטי קטרין שטרית: לא, יש פה עוד.

משה גפני: אה, כולם.

משה גפני: יפה.

יוליה מלינובסקי: אבל אני יוזמת הדיון.

קטי קטרין שטרית: גם אנחנו.

משה גפני: את יוזמת הדיון במליאה.

משה גפני: בסדר, אני קובע את הסדר.

משה גפני: אני קודם נותן לאלה שביקשו, שבעקבות הבקשה שלהם ביקשתי וקיבלתי הסכמה מוועדת ההסכמות.

משה גפני: ובמקביל, אתם ארבעה חברי כנסת, העליתם את העניין במליאת הכנסת, אני אמרתי שאני אקיים את הדיון הזה ואני אאפשר גם לכם.

משה גפני: אין ויכוח לגבי העניין הזה.

משה גפני: אני אלך לפי הסדר: עאידה תומא סלימאן ואחרי זה קטי שטרית, בבקשה.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה, כבוד היושב-ראש.

עאידה תומא סלימאן: אני מאוד מודה לך גם על הפנייה המהירה לאחר הפנייה שהגשנו אליך לקיים את הדיון הזה בתחילת המשבר, ולצערנו הרב זה לא התקדם מהר בוועדת ההסכמות, אבל בסוף הבאת לנו את הדיון.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שכל מי שביקר באוהל המחאה הרגיש מזועזע.

עאידה תומא סלימאן: אני לא הייתי רוצה לראות את מנהלי בתי החולים בזמן מגפה, במקום שינהלו את בתי החולים, ואני יודעת באיזה אומץ הם עובדים וכמה קשה הם עובדים, שהם ישבו וישבתו, כדי שיוכלו לקיים את הפעילות השוטפת של בית החולים.

עאידה תומא סלימאן: לאן הגענו?

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שלא יכול להיות שהמדינה לא מספקת את השירות הבסיסי הזה, וסומכת את ידיה על עשייה מבורכת של בתי חולים פרטיים, וגם לא רוצה לספק להם את התנאים המתאימים, בדיוק כמו הממשלתיים.

עאידה תומא סלימאן: אני אומרת עוד יותר: זה לא רק המאבק של מנהלי בתי החולים, זה המאבק של כל אזרח.

עאידה תומא סלימאן: כשאני ילדתי בבית החולים הסקוטי, ונולדתי בבית חולים סקוטי, וזכותי כמשלמת מיסים וכאזרחית במדינה הזו לקבל אותה רמה של שירותים.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שהרמה שם מצוינת, בגלל זה הגעתי לשם, אבל בעת מגפה, שמנהל בית החולים יצטרך להחליט כמה אחיות לשים במחלקה, כי אין לו את התקציב שהוא אמור לקבל מקופת הציבור בגלל שהוא בית חולים פרטי – בבקשה, שהמדינה תסגור אותם או תקנה אותם, ותפתח עוד בתי חולים, ואז כל האזרחים יקבלו אותם תנאים.

עאידה תומא סלימאן: זה לא מתקבל על הדעת.

משה גפני: גמרנו, זה כבר לא ההחלטה.

משה גפני: המדינה נכנסת לעניין.

משה גפני: זה מה שהיה בשבוע שעבר, שפחדנו מזה.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת.

עאידה תומא סלימאן: אבל מצד שני, לא יכול להיות שכל פעם הם צריכים לצאת למאבק, אנחנו צריכים לצאת למאבק, אנחנו צריכים לבזבז שעות על גבי שעות, כדי לשכנע את האוצר במובן מאליו, בדבר הבסיסי.

עאידה תומא סלימאן: עכשיו, אני מברכת על ההסכם.

עאידה תומא סלימאן: חבל שזה בא לאחר כל המאמצים האלה, היה צריך להתקיים קודם, אבל עניין הבטחת התקציב השוטף של כל שנה לא יכול כל פעם לחזור לדיונים בוועדה.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו צריכים לדאוג שגם הוועדה שתקום - - -

משה גפני: אני מציע שכל אחד מאיתנו שיהיה בקואליציה אחרי הבחירות, אחד התנאים המרכזיים שלו יהיה – מה שאמר פה המנכ"ל גם כן, אבל מה שאנחנו אומרים כל הזמן – לעשות סדר תקציבי בכל הנושא של מצוקת האשפוז.

משה גפני: שכל אחד יקבל על עצמו שהוא לא יעשה הסכם קואליציוני בלי זה.

משה גפני: אנחנו הרי לא יודעים מי יזכה ומי לא יזכה.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי.

עאידה תומא סלימאן: אם יגיעו לבקש שניכנס למשא ומתן עם הקואליציה אני אזכור את זה.

משה גפני: אוקיי, תודה.

עאידה תומא סלימאן: אבל רק משפט אחד: בעניין הוועדה, אני חושבת שלכולנו יש טראומות מוועדות.

עאידה תומא סלימאן: כולנו מרגישים שכל פעם שמקימים ועדה – פותחים קבר לנושא.

עאידה תומא סלימאן: אז אני חושבת שהגיע הזמן לתחם בזמן מאוד ברור מתי.

משה גפני: הוא אמר.

משה גפני: כאשר יהיה תקציב.

עאידה תומא סלימאן: לא, אבל הוועדה צריכה לקבל את ההמלצות שלה הרבה לפני.

משה גפני: מה שאני הבנתי ממה שאמר המנכ"ל, מה שהבנתי גם קודם, מה שאמרו לי אתמול – זה תהליך בשלבים.

משה גפני: בשלב הראשון מעבירים כסף.

משה גפני: הם מעבירים כסף לפי מה שמנהלי בתי החולים ביקשו, תיכף נשמע אותם גם.

משה גפני: במקביל מקימים ועדה, הוועדה מתוחמת בזמן.

משה גפני: איך היא מתוחמת בזמן?

משה גפני: מכיוון שהוועדה הזאת צריכה לקבל החלטה איך מתקצבים את בתי החולים הציבוריים, וזה יהיה במקביל לתקציב שצריך לאשר אותו.

משה גפני: אם לא יהיה תקציב אז בלאו הכי - - -

עאידה תומא סלימאן: אני הבנתי.

עאידה תומא סלימאן: אבל כולנו יודעים מה קצב עבודת הוועדות הממשלתיות.

עאידה תומא סלימאן: בוא נקציב, אנחנו כוועדת כספים, נגיד מתי אנחנו מצפים שתהיה ממשלה ויתחילו לעבוד על התקציב, כשהוועדה תסיים שלושה-ארבעה חודשים לפני.

עאידה תומא סלימאן: שנהיה ברורים.

משה גפני: מאה אחוז.

עאידה תומא סלימאן: ושהיא תביא את ההמלצות שלה גם לוועדה שלנו כדי לדעת מה הולך להיות.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: קטי שטרית, בבקשה.

קטי קטרין שטרית: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

קטי קטרין שטרית: אז קודם כול אני באמת רוצה להצטרף לכל הברכות לגבי ההסדר שהושג.

קטי קטרין שטרית: אני מברכת את שר האוצר, את שר הבריאות, על ההסכם, וזה באמת צעד מאוד מאוד חשוב לטובת בריאות הציבור.

קטי קטרין שטרית: לאו דווקא רק לבתי החולים הציבוריים אלא בכלל לבריאות הציבור, בעיקר בעת הזו.

קטי קטרין שטרית: בשלב הבא אני מצפה שהסיוע לבתי החולים הציבוריים ייכנס לבסיס התקציב, על מנת שיהיה ניתן לפתור את הסוגיה של התקציב של בתי החולים הציבוריים באופן כללי גם בעתיד.

קטי קטרין שטרית: ייאמר לזכותו של מנכ"ל בית חולים שערי צדק, ביליתי מספר ימים לא מועטים בשיחות עם המנכ"ל, ונחשפתי לראשונה לעוול הגדול ביותר שאי-פעם נתקלתי בו, שמדובר בבתי חולים שלא היו צריכים את המדינה כל כך בתחילת דרכם, אנשים עמדו לפתחם כדי לתרום ולהגיע אליהם, דווקא בגלל היכולות המקצועיות שלהם.

קטי קטרין שטרית: וככל שהקשו עליהם כך הם היו יותר מקצועיים, כך הם היו יותר יעילים.

קטי קטרין שטרית: אבל הגיעה המגפה, ואז באמת כל הבועה הזו התפוצצה להם בפנים.

קטי קטרין שטרית: הם לא סגרו אפילו לא מחלקה אחת.

קטי קטרין שטרית: כשהגעתי לשערי צדק בין הגל הראשון לגל השני, אז באמת סגרו מחלקות, כי כבר הכול היה בסדר והייתה תחושה שהמגפה הזו מאחורינו.

קטי קטרין שטרית: ואחר כך ראיתי מחלקות-מחלקות מוסבות למחלקות קורונה, חניונים – כל דבר שניתן היה, פתחו שם עוד ועוד ועוד מיטות בצורה מדהימה, בתת-תנאים.

קטי קטרין שטרית: זה נראה כמו איזושהי מלחמה, כמו איזשהו קרב, שאף אחד לא חשב עד כמה הם נרתמו ועשו את העבודה.

קטי קטרין שטרית: ואני באמת מודה לפרופ' עופר מרין, שממש לימד אותי את הדברים האלה, ומאותו רגע פשוט נשביתי בנושא הזה.

אחמד טיבי: שמתי לב שיש שינוי חיובי באישיות שלך.

קטי קטרין שטרית: אמר הרופא.

קטי קטרין שטרית: זה טוב, אבחנה.

קטי קטרין שטרית: זו כבר מחמאה.

קטי קטרין שטרית: עוד בתחילת הגל השלישי, כשידעתי שאנחנו עומדים בפני קטסטרופה, הוצאתי מכתב גם לראש הממשלה, גם לשר האוצר וגם לשר הבריאות, וכתבתי בעוד מועד, לפני בכלל שזה הגיע למצב שפתחו אוהלים ופתחו בשביתה וכו', כדי לפתור את הבעיה.

קטי קטרין שטרית: ואני רוצה להגיד לכם שאני מאוד מאוד שמחה.

קטי קטרין שטרית: מצאתי אוזן קשבת אצל שר אוצר, אני חייבת להגיד, ייאמר לזכותו.

קטי קטרין שטרית: לצערנו הרב, אנחנו יודעים טוב מאוד שבאוצר יש כל מיני פקידים שחושבים שאם יש תרומות בבתי החולים הציבוריים אז הם לא זקוקים.

קטי קטרין שטרית: ובאה המגפה הזו והראתה שזה לחלוטין לא נכון, שכן יש בעיה, והבעיה היא שורשית.

קטי קטרין שטרית: וצריך לעשות רפורמה, צריך לקחת ולהפוך את העקרונות האלה שאנחנו מדברים עליהם למשהו מסודר.

קטי קטרין שטרית: ואני חושבת שכל מי שיישאר – אני אלחם להישאר, בעזרת השם, אחרי הבחירות, בוועדת הכספים רק בשביל הנושא הזה, כי הנושא הזה הוא בדמנו.

קטי קטרין שטרית: וזה הזמן להגיד לכל אותם בתי חולים ציבוריים: אנחנו מצדיעים לכם; אנחנו חושבים שעשיתם את הבלתי-אפשרי; ואנחנו יודעים שאתם תתמודדו עם המגפה שאחרי המגפה.

קטי קטרין שטרית: ומה זה המגפה שאחרי המגפה?

קטי קטרין שטרית: כל נושא בריאות הנפש, כל הדברים האלה שאף אחד לא מדבר עליהם, כל הנושא של הכספים האדירים שהזרמתם מדברים אחרים למקומות האלה.

קטי קטרין שטרית: ואני אומרת לכם, כמי שמתחייבת ובדרך כלל עומדת על הדברים: אנחנו נמשיך ואנחנו נעשה את הדברים האלה בצורה יותר מסודרת, ולא תעמדו בפתח ותצטרכו להקים אוהלים ולשבות.

קטי קטרין שטרית: לנו זה חרפה, לאן שהגעתם זו חרפה עבורנו, נבחרי הציבור, שהציבור מסתכל עלינו ומצפה מאיתנו להילחם עבורכם.

משה גפני: אוקיי, תודה רבה.

משה גפני: חבר הכנסת אחמד טיבי.

עאידה תומא סלימאן: לפעמים את מצליחה לגרום לנו לשכוח מאיזו מפלגה את.

קטי קטרין שטרית: אמיתי?

קטי קטרין שטרית: אני גאה להיות בבית הלאומי, בליכוד, מבית אבא.

קטי קטרין שטרית: גאה.

קטי קטרין שטרית: זה הבית החם ביותר.

משה גפני: רבותיי, יש חברי כנסת שרוצים להתבטא בעניין, אני רוצה גם את מנהלי בתי החולים.

משה גפני: בבקשה, ד"ר אחמד טיבי.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: אני מכיר את הנושא הזה ואת הדיונים בוועדת הכספים פעם אחר פעם, כאשר בתי החולים הציבוריים מגיעים לכאן משך השנים באותו נושא, באותה בעיה – ה-cap, מענקי איזון, תקציב בחוסר.

אחמד טיבי: וזה סיפור שצריך להסתיים.

אחמד טיבי: הדז'ה-וו הזה חייב לחלוף לו מן העולם.

אחמד טיבי: ולכן כשפתחתי את הדברים אמרתי שההמלצות חייבות להיות מעוגנות בתקציב.

אחמד טיבי: אני לא יודע מתי יהיה תקציב מדינה – את יודעת מתי יש תקציב מדינה?

אחמד טיבי: אבל אי-אפשר להשאיר את בתי החולים הציבוריים ילד חורג.

אחמד טיבי: הם לא כאלה.

אחמד טיבי: הם נותנים שירות רפואי, כל בית חולים לסביבה שלו, לחולים, והם עושים את זה בצורה מצוינת.

אחמד טיבי: ודווקא בתי החולים הציבוריים, הנסמכים על תרומות וגורמי חוץ ולא על תקציב ישיר, מסודר, שנתי, מגיעה להם תודה.

אחמד טיבי: חייבים למצוא מנגנון שהם לא יבואו לפה עוד פעם.

אחמד טיבי: אני אשמח לראות את כל המכובדים האלה, את כל מנהלי בתי החולים בהזדמנויות אחרות, אבל לא פה פעם אחר פעם אחר פעם, או ברחוב או מול האוצר.

אחמד טיבי: ההתעמרות בהם היא התעמרות בחולים שלהם.

אחמד טיבי: לכן אנחנו פה.

אחמד טיבי: אני רוצה דווקא לפרגן לכל החברים שנמצאים פה, כל חברי הכנסת מכל הסיעות, שליוו את הנושא הזה ולא הרפו.

אחמד טיבי: אפשר למצוא מכנה משותף בכל הסיעות בנושאים כאלה שהם נושאים ציבוריים – נושאי בריאות, נושאים חברתיים, שחשובים לכלל הציבור.

אחמד טיבי: וזה היה אחד הנושאים שכל סיעות הבית, ודווקא חברי הכנסת הנמצאים כאן, הציגו חזית אחידה ולחצו, ועזרו למאמץ של מנהלי בתי החולים מול האוצר.

אחמד טיבי: מגיעה לך מילה טובה, ומילה טובה לכל מי שהביא לדבר הזה בסופו של דבר.

אחמד טיבי: תודה רבה.

משה גפני: מאה אחוז.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: אופיר, בבקשה.

אופיר כץ: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

אופיר כץ: אז קודם כול אני באמת רוצה לפתוח ולברך על החמצן הזמני שקיבלתם, שיאפשר לכם לפחות בשנה הזאת להתחיל לעבוד.

אופיר כץ: נתחיל בלברך את שר האוצר, את שר הבריאות.

אופיר כץ: וכמו שנאמר, באמת כולנו פה, חברי הכנסת של הוועדה, דיברנו על זה, הבאנו את זה פעם אחר פעם.

אופיר כץ: נקווה שלא נצטרך, אבל אם נצטרך בטוח שגם בעתיד נמשיך להציף את זה ונמשיך ללוות את בתי החולים.

אופיר כץ: תודה גם לך, אדוני היושב-ראש.

אופיר כץ: אני מכיר את העבודה שעשית במהלך הזה מאחורי הקלעים מול שר האוצר, אז באמת שאפו גדול לך.

משה גפני: אני חייב לומר: הוא שיתף פעולה בעניין.

אופיר כץ: כן, עכשיו אני מגיע גם לשר האוצר.

אופיר כץ: אני מכיר, מהמקום שלי שאני מנסה דווקא לעזור לשירותי הרפואה בפריפריה, את ההתנהלות מול פקידי האוצר, ועל סכומים, תאמין לי, פחות גבוהים ממה שיש פה, על מכשיר MRI לצפון ועל מכשיר CT לדרום.

אופיר כץ: אני נתקל באמת בכל מיני קבצי אקסל שמסבירים לי למה אי-אפשר להעלות בשקל את תקציב הבריאות.

אופיר כץ: ולכן אני באמת שמח שבמקרה הזה השר נכנס לעובי הקורה ושינה את האקסלים האלה, ונתן את התקציב הראוי למנהלי בתי החולים ולבתי החולים.

אופיר כץ: אני חושב שבראייה כוללת, כמו שתושב פריפריה בעצם מקבל שירותי בריאות פחות טובים, האזרח שמגיע לכל בית חולים אפילו לא יודע איזה סוג בית החולים – ציבורי, ממשלתי – זה גם לא צריך לעניין אותו.

אופיר כץ: הוא צריך לקבל שירות רפואי טוב במקום הקרוב למגוריו.

אופיר כץ: זה לא פייר שאם בית חולים מסווג בסוג מסוים, אז אותו תושב שגר קרוב ושם הוא מקבל את השירותים, יקבל שירותים פחות טובים, או שיגידו לו: תיסע לתל אביב.

אופיר כץ: צריך לראות ששום בית חולים במדינת ישראל – היום יש בעיה של הציבוריים, מחר יכול להיות של ממשלתי או של הקופות – אסור להגיע לכך ששום בית חולים במדינת ישראל יגיע למצב שראינו פה, שמקימים מאהל בשביל לקבל כסף על מנת לעזור לחולים ולאזרחים, שזה כולנו.

אופיר כץ: לגבי ההסכם, כמו שאמרתי בהתחלה, זה הסכם טוב, אבל הוא זמני.

אופיר כץ: צריך לקבע את זה שמנהלי בתי החולים וכולם יהיו עסוקים באיך לטפל ברופאים, ולא בלהיות פה בוועדות בכנסת כדי לקבל כסף.

אופיר כץ: ולסיום אני רוצה להודות, בשם כל אזרחי מדינת ישראל, לכם, לעובדים, לצוותים הרפואיים.

משה גפני: לכם הכוונה למנהלי בתי החולים.

אופיר כץ: למנהלי בתי החולים, לצוותים הרפואיים, לכל מי שלוקח חלק בעבודה הקדושה הזאת.

אופיר כץ: אני מאחל לכם שתמשיכו להתעסק בחולים ולא בלרדוף אחרי הכסף שאתם צריכים.

אופיר כץ: תודה.

משה גפני: מאה אחוז.

משה גפני: כולנו מצטרפים לזה.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: חבר הכנסת ברקת.

ניר ברקת: טוב, אני גם רוצה כמובן לברך על ההסכם את שר האוצר, את שר הבריאות, אותך, יושב-ראש הוועדה גפני, שנרתמת לנושא, וראיתי אותך פה בשיח עם מנהלי בתי החולים.

ניר ברקת: ובעיקר אני רוצה לברך את מנהלי בתי החולים.

ניר ברקת: אני חושב שלא כולם יודעים, שמדובר על בתי חולים שהוקמו לפני מדינת ישראל, והם גייסו במהלך השנים מיליארדים של שקלים בנצרת, בירושלים.

ניר ברקת: מדובר על 20% מהמיטות במדינה, אבל 30% מחולי הקורונה נמצאים בבתי החולים הציבוריים.

משה גפני: נכון.

משה גפני: העומס גדול.

ניר ברקת: עומס ענק.

ניר ברקת: והדבר הכי קשה, כשדיברתי עם מנהלי בתי החולים, זה לשכנע אותם לצאת למאבק, כי הם תחת שבועת הרופא, הם לא יודעים להגיד לא לאף חולה.

ניר ברקת: וכמעט שקרסו, ועדיין לא יכלו להוציא מהפה שלהם את המילה: אנחנו לא יכולים לקבל חולים.

ניר ברקת: אחד הדברים הכי קשים במאבק הזה היה לראות את מנהלי בתי החולים עם דמעות בעיניים אומרים: אנחנו לא יכולים לקבל חולים, כי אנחנו נקרוס כולנו.

ניר ברקת: אז לשם הגענו, ואני שמח שיש פתרון בינתיים.

ניר ברקת: אבל אני רוצה רגע להתמקד בפתרון.

ניר ברקת: הפתרון הוא לא תקציבי בלבד.

משה גפני: לא באריכות – אסור לי להגיד לך.

ניר ברקת: אני מדבר הכי מעט בוועדה.

משה גפני: לא, בסדר, חזרתי בי.

ניר ברקת: חברים, הבעלות של בתי החולים העצמאיים – יש להם דירקטוריון, קוראים לזה באנגלית accountability.

ניר ברקת: הם אחראים כלפי החולים שלהם וכלפי הדירקטוריון והציבור.

ניר ברקת: הם אחראים, הם לא נכנסים לגירעונות.

ניר ברקת: הם יודעים לגייס כספים, הם יותר יעילים.

ניר ברקת: בפניי מונחת טיוטה של דוח פיננסי של משרד הבריאות – האמת, דוח הוגן, מכובד, רציני, מראה הרבה מאוד פערים.

ניר ברקת: ואחד הדברים המדהימים, שמשרד הבריאות אומר לפי הדוח, שבתי החולים הציבוריים העצמאיים הרבה יותר יעילים מבתי החולים של המדינה ובוודאי של קופת חולים.

ניר ברקת: למה?

ניר ברקת: כי מכסים להם בסוף השנה את כל הגירעון, בניגוד לעצמאיים.

ניר ברקת: זאת אומרת, בהגדרה, אם אכפת לנו מכספי ציבור, המודל הנכון זה העצמאיים ולא הציבוריים.

ניר ברקת: אז ההשוואה לא צריכה להיות השוואה תקציבית.

ניר ברקת: איך תשווה תקציבית?

ניר ברקת: אם אנחנו גם רוצים להשוות תקציבים וגם לייעל את מערכת הבריאות, אז המהלך שצריך לעשות זה להפוך את בתי החולים הציבוריים לעצמאיים.

ניר ברקת: המדינה בהגדרה לא יודעת לנהל.

ניר ברקת: היא לא צריכה לנהל, היא צריכה להיות רגולטור, היא צריכה להתעסק באיך היא נותנת את הכלים לבתי חולים להצליח.

ניר ברקת: היא לא צריכה להיות הבעלים של בתי החולים הללו.

ניר ברקת: ואם תהיה רפורמה, ותהיה בעזרת השם, רפורמה שמסתכלת מערכתית על נושא הבעלות, יהיה לנו הרבה יותר קל לפתור.

ניר ברקת: יותר מזה, אני טוען שבשביל להגיע למבנה הזה, צריך לתעדף את העצמאיים על פני אלה שבבעלות הממשלה, שבתי חולים בבעלות הממשלה יגידו: אנחנו רוצים להיות כמו העצמאיים.

ניר ברקת: היום אף אחד לא רוצה להיות כמו העצמאיים.

ניר ברקת: צריך להפוך את הקערה על פיה על מנת שבתי חולים ירצו להיות כמותם.

משה גפני: כן.

משה גפני: ברור.

משה גפני: אמרת.

משה גפני: חבר הכנסת ינון אזולאי.

משה גפני: אני רק רוצה להגיד לכם, זו פעם ראשונה שבאופן ממשי עומדים על החלטה של לדון בכל המבנה הזה של הממשלתיים, קופת חולים והציבוריים.

משה גפני: זה לראשונה קורה, בשעה שהמצוקה עכשיו היא פחות קשה, בגלל שמעבירים סכום כסף מכובד, לא רק לשוטף אלא גם לקורונה.

ניר ברקת: אבל חזי אמר שזה לא על סדר-היום.

קטי קטרין שטרית: אנחנו צריכים להעלות את זה לסדר-היום.

קטי קטרין שטרית: הרב גפני, טיפלת בהרבה דברים - - -

משה גפני: אז אני אומר לכם:

משה גפני: היינו יכולים עכשיו לעשות ישיבה עם הרבה צעקות, עם הרבה זעם, אם הבעיה לא הייתה נפתרת.

ניר ברקת: נכון.

משה גפני: המציאות הייתה נוראה.

משה גפני: כרגע הבעיה נפתרה במידה מסוימת.

משה גפני: אנחנו עומדים על סדר-היום, אנחנו עומדים על העניין הזה שצריך לעשות בזה סדר.

משה גפני: והסדר הזה, יש התחייבות שהוא ייעשה.

ניר ברקת: לא, אבל אנחנו צריכים לבקש שזה ייכלל בדיון.

משה גפני: זה תלוי בנו.

משה גפני: אל תאשר תקציב אם לא מגיע הפתרון הזה.

קטי קטרין שטרית: אני אגיד לך את זה בלשון רפואית: לא נותנים אקמול, צריך לתת אנטיביוטיקה.

משה גפני: נכון מאוד.

משה גפני: מסכים.

משה גפני: ינון אזולאי, בבקשה.

ינון אזולאי: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

ינון אזולאי: קודם כול שבוע שעבר, כשדיברנו על זה, ראיתי את הכאב שלך, אפשר להגיד את התסכול שלך, כל עוד לא קיבלת אישור מוועדת ההסכמות.

ינון אזולאי: זו גם ביקורת שצריך להעביר על זה, שדבר כזה לא ניתן במיידי בלי שיקול דעת בכלל.

ינון אזולאי: אז זה קודם כול.

קטי קטרין שטרית: נכון.

קטי קטרין שטרית: לא דוחים.

ינון אזולאי: ואני חושב שכולנו פה אומרים: תודה, תודה, תודה.

ינון אזולאי: אבל לפני הכול, לפני התודה, למה הגענו למצב הזה בכלל?

ינון אזולאי: למה הגענו לכך ששבעה מנהלי בתי חולים צריכים לשבת שמה כמו עניים, וסליחה על הביטוי: כמו הומלסים, כאילו אין להם דיור, אין להם מה לעשות, אנשים מובטלים.

ינון אזולאי: למה הגענו לשם?

ינון אזולאי: הרי ידענו את התוצאה, שרק אחרי שישבתו יביאו את הפתרון.

ינון אזולאי: הכסף היה, ושלא יספרו לנו סיפורים.

ינון אזולאי: אז למה הוצרכנו להגיע למקום הזה?

ינון אזולאי: אז עם כל החגיגות, עם כל הכאב, הכול טוב יפה, אבל השבוע כשפגשתי אותם מספר פעמים אמרתי להם: אני מתבייש להסתכל לכם בעיניים.

ינון אזולאי: אני מתבייש, כי אתם עושים לנו טובה, לעם ישראל.

ינון אזולאי: ואני אמרתי להם לא פעם שיש לי הכרת הטוב, גם באופן אישי שטיפלו באבא שלי, זה היה בהדסה וזה היה בשערי צדק, ואשתי ילדה במעייני הישועה, והוזמנתי שהילד הבא יהיה אצל ד"ר פהד.

ינון אזולאי: אז זה בסדר.

ינון אזולאי: אבל בכל אופן, אנחנו חוגגים ותודה, תודה – מה זה תודה?

ינון אזולאי: מה זה תודה?

ינון אזולאי: חייבים להגיד גם את הביקורת שלנו ולא רק להגיד את התודות פה.

ינון אזולאי: לא צריך להגיע למצב שנשכבו על הכביש, שבתו והתחננו: אנחנו רוצים לפרק את האוהל הזה, אנחנו מתחננים, תנו לנו לא להגיע לשביתה הזאת.

ינון אזולאי: אז בואו קודם כול נגיד את האמת.

ינון אזולאי: ועכשיו נגיד גם את היישר-כוח לכל מי שצריך.

ינון אזולאי: ואני רוצה להגיד לכם גם יישר כוח; היושב-ראש, קודם כול אמרתי לך, באמת האוזן הקשבת שלך היא כל הזמן בכל הדיונים; לסגן השר יצחק כהן, שבא מספר פעמים וליווה את התהליך הזה באמת מגיע יישר כוח; שר הבריאות שזכיתי וענה לי, כי שר הבריאות, אני אומר לכם, תמיד כשאני מתקשר, אם הוא לא עונה, הוא אישית חוזר אליי, בלי משחקים, שוחח איתי ואמר לי שהוא איתכם ומבין את המצוקה הזאת.

ינון אזולאי: חשוב מאוד שגם הוועדה שהוקמה באמת תיושם.

ינון אזולאי: וזה התפקיד שלנו, זה לא התפקיד שלכם, לבדוק שהמסקנות של הוועדה הזאת ייושמו.

ינון אזולאי: אבל באמת בשם עם ישראל צריך להודות לפרופ' יורם וייס מהדסה, לפרופ' זאב רוטשטיין, לפרופ' עופר מרין, לנדב חן מלניאדו, לשלמה רוטשילד ממעייני הישועה, שהרב גפני לא מדבר כי יש לו שמה כנראה איזשהו ניגוד אינטרסים, אז אתה לא יכול לדבר על מעייני הישועה.

משה גפני: אני עשיתי שם את הניתוח.

ינון אזולאי: אנחנו צריכים להודות לו שהרב גפני גם פה.

ינון אזולאי: אז אנחנו גם על זה מודים לו.

ינון אזולאי: ולפרופ' פהד חכים מבית החולים האנגלי, ולד"ר נאיל אליאס מבית החולים הצרפתי, ומבית החולים האיטלקי בשארה שוקיר וד"ר אברהים חברבג'י – לכולם, ולצוותים הרפואיים שעושים עבודה בכל מדינת ישראל – אתם פה ואתם בחוד החנית, אבל כל הרופאים במדינת ישראל, מנהלי בתי החולים, ואפילו לעובדי הניקיון בבתי החולים, שדואגים שתהיה סטריליות, שדואגים שיהיה שמה תמיד נקי, כדי שנוכל להגיע לשם לבקר, וגם לצערנו לפעמים לבדיקה ולהתאשפז.

ינון אזולאי: לכולם תודה רבה.

ינון אזולאי: זה לא מובן מאליו.

ינון אזולאי: ושלא יגידו: טוב, אני מקבל את המשכורת שלי.

ינון אזולאי: פעם אמרתי למישהו: טוב, אני מקבל את המשכורת שלי – לא, כשאתה מקבל המשכורת תלוי אם אתה עושה את זה מהלב או לא.

ינון אזולאי: אז תודה רבה לכם.

ינון אזולאי: היום אני יכול להסתכל להם בעיניים.

ינון אזולאי: אבל אנחנו לא סיימנו את המלאכה.

ינון אזולאי: המלאכה תסתיים כשאנחנו יודעים שהתקציב שלכם יעלה כל שנה, כמו שצריך לעלות, שהמסקנות ייושמו.

ינון אזולאי: אז נוכל להגיד: באמת עשינו את החובה שלנו.

ינון אזולאי: תודה רבה.

משה גפני: ינון, תודה רבה.

משה גפני: יוליה מלינובסקי.

יוליה מלינובסקי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יוליה מלינובסקי: היו פה הרבה מאוד ברכות לפקידי הממשלה, לשרים, למנכ"ל משרד הבריאות.

יוליה מלינובסקי: אני לא מצליחה להבין על מה.

יוליה מלינובסקי: הם עושים את העבודה שלהם, והם עשו את זה בפיגור ניכר, כאשר החולה היה כבר בהחייאה.

יוליה מלינובסקי: על מה אנחנו אומרים פה תודות לסגני שרים, למנכ"לי המשרדים, לפקידי האוצר?

יוליה מלינובסקי: על זה שהם הביאו לכזה מצב?

יוליה מלינובסקי: על זה שמנהלי בתי החולים עשו את אוהל המחאה הזה?

יוליה מלינובסקי: מנכ"ל משרד האוצר אומר: תודה רבה למנהלי בתי החולים, שעשיתם כזו מחאה.

יוליה מלינובסקי: איפה נשמע דבר כזה?

יוליה מלינובסקי: אנחנו קצת איבדנו את השפיות בכל הסיטואציה הזאת.

יוליה מלינובסקי: מי שהיה צריך מלכתחילה לטפל בנושא ולא להביא את החולה הזה להחייאה זה מנכ"ל משרד הבריאות, עם שר הבריאות, עם שר האוצר, סגן שר האוצר ומי שאתם רוצים.

יוליה מלינובסקי: ועכשיו אנחנו יושבים פה ומספרים איזה יופי.

יוליה מלינובסקי: מה יופי בזה?

יוליה מלינובסקי: שמו פלסטר, אחרי שהם לא קיבלו חולים.

יוליה מלינובסקי: רק בירושלים לפני כמה ימים קראתי שחולת קורונה מבוגרת ממרכז גריאטרי נפטרה באמבולנס.

יוליה מלינובסקי: יש לזה מחיר?

יוליה מלינובסקי: מי ישלם על זה מחיר?

יוליה מלינובסקי: מישהו יישא על זה באחריות פלילית או מנהלית, על מה שקרה שם?

יוליה מלינובסקי: כמה שעות הם בזבזו באוהל הזה?

יוליה מלינובסקי: כמה הצוותים הרפואיים שלהם היו פה במחאות?

יוליה מלינובסקי: בושה וחרפה.

יוליה מלינובסקי: אין על מה להגיד תודה.

יוליה מלינובסקי: תודה אומרים כשעזרת למישהו להרים מזוודה.

יוליה מלינובסקי: כשאתה ביצעת את העבודה שלך - - -

משה גפני: אני אמרתי תודה גם כשהיו בעיות מהסוג הזה, הבעיות האלה הן כבר הרבה שנים, כשאתם הייתם בקואליציה.

משה גפני: אמרתי גם אז תודה.

משה גפני: אמרתי, זה לא דבר חדש.

יוליה מלינובסקי: כבוד הרב משה גפני יו"ר הוועדה, הנושא הזה חוצה מפלגות.

משה גפני: נכון.

יוליה מלינובסקי: בסופו של דבר אתה ואני יכולים למצוא את עצמנו באותו בית חולים, חס וחלילה, לא באותו חדר.

ינון אזולאי: במעייני הישועה אף פעם לא תהיי.

יוליה מלינובסקי: אז אני מבקשת לא לעשות פה מניפולציות, בסדר?

משה גפני: כן.

יוליה מלינובסקי: כי זה מה שעשית, זה לא ראוי עכשיו.

משה גפני: מה לא ראוי?

משה גפני: אני מודיע לך, יש לי ניסיון של הרבה שנים: כל הממשלות הזניחו את העניין הזה.

משה גפני: זה מה שאמרתי.

יוליה מלינובסקי: אנחנו נגלוש למי היה שר הבריאות הרבה מאוד שנים?

יוליה מלינובסקי: עזוב את זה.

משה גפני: לא חשוב, אני לא אומר באופן אישי חס וחלילה.

יוליה מלינובסקי: אל תכניס אותי למשהו לא בריא.

משה גפני: לא, בסדר.

יוליה מלינובסקי: אני אומרת שהנושא הזה הוא חוצה מפלגות.

משה גפני: נכון.

יוליה מלינובסקי: כי בסופו של דבר באותו בית חולים בו אבא של בעלי היה כשהוא מאוד חלה, על ידו היה חסיד גור ובחור ערבי.

יוליה מלינובסקי: מה זה משנה?

יוליה מלינובסקי: זה לא קשור.

קטי קטרין שטרית: זה מה שיפה במדינה שלנו.

יוליה מלינובסקי: אני לא מתכוונת להגיד תודה לאף אחד, כי הפקידים האלו ונבחרי הציבור האלו עשו אך ורק את העבודה שלהם, ובאיחור ניכר.

משה גפני: מאה אחוז.

יוליה מלינובסקי: מה שכן, החברים פה התייחסו, ואני מקווה מאוד שבממשלה הבאה, בכנסת הבאה, בתקציב הבא, אנחנו נמצא מענה ראוי ונפתור את הבעיה הזאת לתמיד, כי גם כן מאוד לא אהבתי את השפה של מנכ"ל משרד הבריאות, שהוא ממש עושה הבדלות.

משה גפני: אמרת את זה.

יוליה מלינובסקי: זה לא נכון.

יוליה מלינובסקי: בגלל זה יש הבעיות האלו, כי ברגע שזה חוט המחשבה זה יוצר את הבעיות האלו.

יוליה מלינובסקי: ואני מקווה מאוד שפה בוועדת הכספים או בכל ועדה אחרת של הכנסת אנחנו נמשיך לעקוב אחרי ההמלצות של הועדה הבאה שהם הקימו שם, כנראה הוועדה העשירית או ה-11 במספר, ושזה באמת יבוא לידי פתרון.

יוליה מלינובסקי: אבל אני יותר מאמינה שהפתרון יבוא פה מהכנסת, מסדרי העדיפויות שלנו כנבחרי הציבור.

משה גפני: מאה אחוז.

משה גפני: תודה רבה, אני מודה לך.

ינון אזולאי: שנייה, הרב גפני, אמרו לי שאני לא הודיתי לשר האוצר.

ינון אזולאי: אז קודם כול, חשבתי שכן הודיתי.

ינון אזולאי: עכשיו לא נעים לי להודות אחרי יוליה, אבל אני בכל אופן אומר ששר האוצר מתכלל את הכול, ולכן אני חייב גם להודות לו.

ינון אזולאי: זו הבהרה.

משה גפני: מאה אחוז.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: פרופ' זאב רוטשטיין, מנכ"ל בית החולים הדסה, בבקשה.

זאב רוטשטיין: כדי להימנע מצרות אני אדלג על הקטע של התודות.

משה גפני: בסדר, אתה מצטרף אלינו לתודות.

משה גפני: לא חשוב.

זאב רוטשטיין: אמרתי מה שאמרתי, ויבין מי שיבין.

משה גפני: בבקשה.

זאב רוטשטיין: אני חושב שאני, כשאני יושב כרגע בוועדת הכספים, צריך להתייחס קודם כול לוועדת הכספים עצמה.

זאב רוטשטיין: אם מישהו חושב שלוועדת הכספים אין אחריות על המצב שבו אנחנו נמצאים אז הוא טועה.

זאב רוטשטיין: ואני רוצה להסביר לכם, יש הרבה פעמים שאתם דנים בדברים, ופשוט כשאתם מצביעים על כך אתם לא שמים לב שזה גם קשור בסופו של דבר בחיים ובמוות, ובדיוק באירוע שקרה לנו המקור של הנושא היה ועדת הכספים עצמה.

זאב רוטשטיין: ושוחחתי על כך גם בעבר, וגם לאחרונה עם חבר הכנסת גפני, וניסיתי להסביר לו מה קורה.

זאב רוטשטיין: אתם יושבים פה ואתם מדברים על תקציב, שאין תקציב לבתי החולים הציבוריים.

זאב רוטשטיין: בתי החולים הציבוריים לא חיים מתקציב, גם לא בבתי החולים של המדינה.

זאב רוטשטיין: למרות שזה עובר בחוק התקציב, זה משהו מלאכותי, זה תקציב תלוי בהכנסות.

זאב רוטשטיין: אז צריך גם להבין על מה מדובר.

זאב רוטשטיין: הכנסת, בתוקף תפקידה כמאשרת חוקים ומייצרת חוקים, קובעת את כללי המשחק במדינת ישראל.

זאב רוטשטיין: עכשיו, אני לפחות מרגיש כאילו שאנחנו ברומא העתיקה.

זאב רוטשטיין: הגלדיאטורים יושבים פה, רבים אחד עם השני, נותנים איזה מפית קטנה ואומרים: סליחה, תמשכו אותה לכל הצדדים.

זאב רוטשטיין: מצד אחד, אם נקבל כללי תגמול שאפשר לחיות איתם, אז קופות החולים יצעקו: אין לנו כסף.

זאב רוטשטיין: אז מנסים למשוך את השמיכה מבתי חולים ציבוריים לבתי חולים של קופת חולים, שיש לה כובע כפול כמו למשרד הבריאות, והיא צריכה לדאוג גם לבתי החולים וגם לכיס שמשלם, לבתי החולים הממשלתיים שמחפשים – בקיצור, יש מערכת שאיננה מאורגנת.

זאב רוטשטיין: הארגון נולד כתוצאה מאבולוציה פוליטית במדינה, לא כתוצאה מאיזה תכנון כלשהו.

קטי קטרין שטרית: לפני 70 שנה.

זאב רוטשטיין: זה הדרגתי.

זאב רוטשטיין: זה לא רק לפני 70 שנה, זה התחיל עוד הרבה קודם, לפני שהייתה מדינת ישראל.

זאב רוטשטיין: זה פשוט נמשך בכוח האינרציה.

זאב רוטשטיין: אבל לא קם מנהיג שהוביל רפורמה שתארגן את המערכת, תייעל אותה בצורה כזו שתושב נצרת יקבל אותו טיפול באותה רמה בבית החולים האזורי שלו, כמו תושב באר שבע ותושב תל אביב.

זאב רוטשטיין: זה לא קרה עדיין.

זאב רוטשטיין: והמערכת עצמה מלאה בעיות קשות – זה שלי, זה לא שלי, אני אפנה, לא אפנה, בזה השקעתי כסף, בזה לא – שיקולים שאינם ממין העניין.

זאב רוטשטיין: אני רוצה לתת לכם דוגמה.

זאב רוטשטיין: יש צמוד לחוק התקציב את חוק ההסדרים, שהוא מכיל את המילה המפוארת הזאת שנקראת cap.

זאב רוטשטיין: מה הסיפור?

זאב רוטשטיין: אתם מבינים שחוקקתם חוקים שבית חולים לא יכול לחיות ממה שהוא עושה, גם כשיהיה היעיל ביותר?

זאב רוטשטיין: זה חוק.

זאב רוטשטיין: אם עולה לי שקל לייצר את זה, ובאה הכנסת ואומרת: תייצר את זה בחצי שקל – אי-אפשר לייצר את זה בחצי שקל, אז כל מוצר כזה אני מפסיד חצי.

זאב רוטשטיין: עכשיו, זו השיטה.

זאב רוטשטיין: השיטה הבולשביקית, דרך אגב.

זאב רוטשטיין: זאת אומרת, נכון, אתה לא - - - מזה, אז תבוא, תעשה ככה.

זאב רוטשטיין: אז אתה תקבל ואתה תקבל, ואתה לא תקבל ואתה כן תקבל.

זאב רוטשטיין: אנחנו לא יכולים לחיות מהפעילות שלנו.

זאב רוטשטיין: למה?

זאב רוטשטיין: כי אנחנו מקבלים חצי מהתמחור הנומינלי שקבעה ועדת התמחור של מדינת ישראל.

זאב רוטשטיין: איך קורה כזה דבר?

זאב רוטשטיין: איך נתתם את היד שזה יקרה?

זאב רוטשטיין: אני אמרתי שאני מוותר על התודות כי יש לי דברי תוכחה.

זאב רוטשטיין: דברי התוכחה הם המצב שאליו הגענו.

זאב רוטשטיין: ולא כך המציאות, אפשר היה לחשוב על זה קודם.

זאב רוטשטיין: בלילה המפורסם דיברתי עם יושב-ראש הוועדה הרב גפני, והופעתי אצלו לפני שהצבעתם על נושא ה-cap עוד בשנת 2017.

זאב רוטשטיין: בלילה, כשהוא שמע אותנו, בין ההסכמות למה שהחליטה הוועדה, העסק קוצץ.

זאב רוטשטיין: ברגע שהעסק קוצץ היה ברור לגמרי שאנחנו – ואני אתן דוגמה מהדסה, כי אני מכיר את המספרים מאוד טוב בהדסה – אנחנו נותנים הנחה סטטוטורית, על פי החוק, לקופת חולים בשנת 2020 של 630 מיליון שקל.

זאב רוטשטיין: אתם מבינים שאם לא הייתי נותן את ההנחה לקופת חולים, כדי שהם ישרדו, לא הייתי צריך טובות, לא היינו יושבים פה?

זאב רוטשטיין: תודה רבה, אנחנו בתי החולים היעילים ביותר במדינה, אמרו את זה.

זאב רוטשטיין: זה לא רק בגלל התרומות, זה בגלל שאנחנו יעילים, בגלל שיש accountability, בגלל שיש לי מועצת מנהלים מעל הראש שלי.

זאב רוטשטיין: וככה זה נכון לגבי כולם.

זאב רוטשטיין: אנחנו חתולי רחוב, שלמדנו להרים פחי זבל כדי לחיות, ולא חתולים סיאמיים שכל האספקה שלהם - - - מהבית.

משה גפני: אוקיי, זאב, הנושא ברור.

זאב רוטשטיין: אז לכן האחריות שלכם – אי-אפשר לטאטא אותה.

זאב רוטשטיין: כשתדונו עוד פעם בחוק - - -

קטי קטרין שטרית: אבל גם לכם יש אחריות.

קטי קטרין שטרית: אתה יודע למה?

קטי קטרין שטרית: אילולא המעורבות של פרופ' עופר מרין, שפנה אלי ועדכן אותי, ואני ביקרתי והגעתי, לא הייתי מבינה את מה שהיום אני מבינה.

קטי קטרין שטרית: אז מדברי את התוכחה שלך גם צריך לעשות בדק בית, כי אנחנו, חברי הכנסת, שלא כל כך מבינים, יכולים להבין אם אתם תערבו אותנו בדברים שמטרידים אתכם.

קטי קטרין שטרית: אנחנו יכול להגיע לוועדת הכספים מוכנים יותר, ולקצר, רק לקצר, את הלמידה.

משה גפני: הבנו, קטי.

משה גפני: אני בדרך לסיום.

משה גפני: זאב.

משה גפני: בסדר, הנושא היה ברור.

משה גפני: הנושא של ה-cap, אם לא היינו מאשרים בשעתו את ה-cap היה פי אלף יותר גרוע.

זאב רוטשטיין: אני לא בטוח.

משה גפני: בסדר, אני אומר לך.

זאב רוטשטיין: אני לא בטוח, כי יש גם תחליפים.

משה גפני: אתה מבין בבתי חולים יותר ממני, אני מבין בכנסת יותר ממך.

פהד חכים: סך כל הגירעונות של בתי החולים בישראל זה דומה לסך כל ההנחות, נקודה.

ינון אזולאי: אגב, השנים שלך בבתי חולים זה השנים שלו בכנסת.

פהד חכים: - - - זה משחק בסכום אפס.

זאב רוטשטיין: תן לי לסיים, חבר הכנסת יושב-ראש הוועדה.

משה גפני: כן, בבקשה.

זאב רוטשטיין: לכן אני בכוונה צמצמתי את עצמי למשהו שהוא באחריות הוועדה.

זאב רוטשטיין: כל חברי הכנסת מוזמנים לסיורים, גם אצלי וגם אצל ידידי עופר, ללמוד את הנושא הזה לעומק.

משה גפני: מאה אחוז.

זאב רוטשטיין: אני מוכן לבוא, לקיים כל מה שאפשר, ובלבד שבסופו של דבר תהיה איזו מערכת הגיונית עם תמריצים נכונים, וזה יציל אותנו יותר מכל דבר אחר, וזה בידיים שלכם.

משה גפני: תודה רבה, אני מודה לך.

משה גפני: אני אמרתי את זה בתחילת הישיבה, אני אומר את זה גם עכשיו: אנחנו, חברי הכנסת מכל המפלגות, קואליציה ואופוזיציה, זה דבר שהוא בלתי מתקבל על הדעת בעליל, אנחנו צריכים לקבל על עצמנו שיחד עם תקציב המדינה, שיצטרכו להביא אותו מיד אחרי הקמת הממשלה, אנחנו עושים סדר בבתי החולים.

קטי קטרין שטרית: גפני, עשינו את זה עם החינוך המיוחד.

משה גפני: נכון, נכון.

קטי קטרין שטרית: נכון שזה קטן וזה מינורי לעומת הנושא הזה, אבל כשהוכחנו שכולנו, בלי יוצא מן הכלל, מאמינים במשהו - - -

משה גפני: פרופ' רוטשטיין, אנחנו מקבלים את ההצעה.

קטי קטרין שטרית: אני גם בטוחה שזה לא יעלה הרבה כסף.

קטי קטרין שטרית: אני אומרת לך שזה לא יעלה הרבה כסף.

משה גפני: פרופ' עופר מרין מנכ"ל שערי צדק.

ינון אזולאי: הרב גפני, אמרת דבר נכון, יש את הוועדה של ה-90 ימים.

ינון אזולאי: אבל אני אומר, שיקימו אצלם ועדה שלהם, שיגישו לנו כחברי הכנסת את התוכנית שלהם, שזה יהיה הפלטפורמה שלנו לקואליציה הבאה.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: זה בידיים שלהם, הם יחליטו.

קטי קטרין שטרית: אני הייתי בנצרת - - -

משה גפני: עופר מרין.

משה גפני: קטי, אני חייב לסיים את הדיון הזה.

קטי קטרין שטרית: לא, אני אומרת, גם צריך התמחויות, גם צריך חלוקה.

קטי קטרין שטרית: צריך גם תוכנית רפואית - - -

משה גפני: כן, אני יודע.

משה גפני: אבל, קטי, ב-11:30 אנחנו צריכים לדון בתקציב של בנק ישראל.

קטי קטרין שטרית: הרגת אותי היום.

קטי קטרין שטרית: הרסת לי את יום חמישי.

משה גפני: מה רצית שאני אעשה?

קטי קטרין שטרית: מה קרה?

קטי קטרין שטרית: כמה דיונים ביום אחד?

משה גפני: בסדר, קטי.

משה גפני: בבקשה, עופר מרין.

עופר מרין: תודה על הזכות.

עופר מרין: חברים, אני רופא ולא נואם, אז ברשותכם אני פשוט אדבר מהלב, לא באתי עם שום דבר מוכן.

עופר מרין: קודם כול, אני רוצה להגיד לכולם שריגשתם אותי, שלא יהיה לרגע ספק.

עופר מרין: האנשים נתנו לנו גיבוי מלא, אני מודה לכולם על זה.

עופר מרין: אתם מכירים את הנתונים, אין סיבה שאני אחזור על הנתונים.

עופר מרין: אני כן רוצה להגיד משהו אחד: חברים, מרוב יער אתם לא רואים את העצים, אני יודע היטב מה אני אומר.

עופר מרין: נורא קל עכשיו להגיד: זה היער, הכול בסדר.

עופר מרין: חברים, אני רוצה להוביל אתכם בדקה אחת לתוך העצים האלה.

עופר מרין: כדי לגמור את שנת 2020 הייתי צריך לעבור עץ-עץ, חודש-חודש, לבוא לחברים מהאוצר ולהגיד: עכשיו אני צריך לשלם מיסים, עכשיו אני צריך לשלם משכורות.

עופר מרין: חברים, שנת 2020 בעולם הרפואה נצרבה אצל עובדי הרפואה ביום ובלילה, שעובדים עם החולים הקשים, עם מגפה שלא ידענו בכלל איך אנחנו מתמודדים איתה, איך אני לא נדבק, איך אני שולח אנשים לקרב.

עופר מרין: כשהגעתי עשרות פעמים למשרד האוצר, שלוש דקות מפה, כל דקה שהייתי שמה, אני אומר לכם, פגעה בחולים של שערי צדק, כל דקה שהחברים שלי פה קרה אותו דבר.

עופר מרין: תסתכלו על העצים האלה.

עופר מרין: המחזה הזה חייב להיפסק.

עופר מרין: אמרתם את זה, ואני חייב להגיד את זה בצורה ברורה: אני לא מתכונן לעבור יותר עצים.

עופר מרין: אל תגידו: גמרתם את השנה.

עופר מרין: אני מבקש שהדבר הזה יהיה ברור לכם.

משה גפני: מאה אחוז.

עופר מרין: ההישג של הוועדה – הבוקר נכנסתי ב-06:30 בבוקר לשערי צדק, ואנשים פוגשים אותי, שמעו בחדשות שהסתיים, ואומרים לי: עופר, תסביר לי את המשמעות.

עופר מרין: אנשים אומרים: וואי, יש כסף.

עופר מרין: חברים, הפעם הראשונה שאני יכול להגיד בחודש ינואר ל-5,000 עובדי שערי צדק: יהיה לכם השנה משכורות.

עופר מרין: זה כל מה שאני יכול להגיד לכם.

עופר מרין: לא קיבלנו פה איזה הסכם - - - קיבלנו ודאות למשכורות במשך שנה.

עופר מרין: לזה אנחנו צריכים להגיע?

עופר מרין: חברים, אני מבקש, ואני לא רוצה להאריך, כולם אמרו כבר את הדברים: לא קיבלנו פה איזה מתנות, קיבלנו כסף לעובדים שיעבדו.

עופר מרין: אני מבקש שתהיה רפורמה ברורה.

עופר מרין: אי-אפשר להמשיך מערכת בריאות כזאת, שאנחנו הולכים יום אחרי יום לבקש מהאוצר - - -

קטי קטרין שטרית: חד משמעית.

משה גפני: תודה רבה.

עופר מרין: אני מבין את חברי האוצר שתפקידם להיות שומרי סף – לא על חשבון החולים שלנו.

עופר מרין: נורא קל, ואתם מכירים את הנתונים, אין לי מה לחזור עליהם, הפערים הם לא נגיד עוד מיליארד, פחות מיליארד.

עופר מרין: הפערים האלה מגיעים אל המטופלים שלנו.

עופר מרין: אתם מזניחים את 2 מיליון המטופלים בבתי חולים - - -

משה גפני: מאה אחוז.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: שלמה רוטשילד ביקש לדבר?

פהד חכים: אני מייצג אותו.

פהד חכים: אני מהאנגלי בנצרת.

משה גפני: בבקשה, פהד חכים, מנהל בית החולים האנגלי בנצרת.

פהד חכים: קודם כול, תודה, אדוני היושב-ראש ולכל מי - - -

משה גפני: מר חכים, אם אפשר בתמצית.

פהד חכים: טוב, סליחה.

פהד חכים: אירוע קשה היה פה השבוע, אירוע קשה מאוד היה פה השנה.

פהד חכים: ואמרו ידידיי שנשמע כאילו שסיימנו – זו רק ההתחלה.

פהד חכים: הצינור קיים פה, הכסף אצלכם, והמטופלים זה של כולנו.

פהד חכים: אין פה מישהו בחדר הזה שלא היה צרכן של מערכת הבריאות – או שנולד בבתי החולים שלנו או שאנחנו הספקים שלו.

פהד חכים: חבר'ה, הכסף פה לא עובר לשום דבר, הוא פשוט הופך להיות בריאות.

פהד חכים: כרגע לא נבנים בניינים נוספים בהדסה ולא בשערי צדק, לא מביאים רובוטים, לא שום דבר.

פהד חכים: אנחנו מבקשים פשוט לתת להורים שלנו ושלכם את הרפואה שלהם.

פהד חכים: זה מה שבאנו לבקש.

פהד חכים: לא ייתכן שבשנה כזאת, שהיא שנת מלחמה, החיילים יהיו מופקרים בשטח.

ינון אזולאי: ואני אגיד משהו על בתי החולים בנצרת: השנה הזאת בתי החולים האלה נכנסו חזק מתחת לאלונקה.

ינון אזולאי: אני מנהל בית חולים ש-30% ממיטות האשפוז שלו מלאות בחולי קורונה.

ינון אזולאי: אין בית חולים במדינת ישראל שיש לו את המצב הזה, אין בית חולים במדינת ישראל שעובד כל כך קשה.

ינון אזולאי: ובשבוע שעבר כשישבתי באוהל התביישתי, וקראתי לשר האוצר, שאני מתבייש לשבת באוהל.

ינון אזולאי: הייתי צריך להיות עם החיילים, שהם מסתכלים לווירוס בעיניים.

ינון אזולאי: זו הבושה והחרפה שלנו כאזרחי מדינה.

ינון אזולאי: 2 מיליון תושבים – להשאיר אותם, להפקיר אותם.

ינון אזולאי: אני אגיד לכם משהו: נכנסתי למחלקת קורונה עם אנשים, שלוש גופות חיכו לי.

ינון אזולאי: הסתכלתי על המתמחים ואמרתי: קיבינימט, סליחה על הביטוי, איך אנחנו עושים להם את זה?

ינון אזולאי: איך אנחנו מפקירים אותם?

ינון אזולאי: הרגולטור נותן קופסה.

ינון אזולאי: קופסה.

ינון אזולאי: החלטות.

ינון אזולאי: ואנחנו – אחריות.

ינון אזולאי: כסף לא מגיע.

ינון אזולאי: אני אחראי על זה שפחות ופחות פה - - -

ינון אזולאי: תודה.

פהד חכים: לא ייתכן שהמצב הזה קיים במדינת ישראל ב-2021.

פהד חכים: אנחנו לא מדינת עולם שלישי, תפקידנו להסתכל על innovation, להסתכל על החזון, להחזיר מוחות מחו"ל, תפקידנו לא לקבץ נדבות.

פהד חכים: התביישו האנשים להגיד פה, ששלחו אותם לקושש נדבות - -

ינון אזולאי: פרופ' חכים, תודה.

פהד חכים: סליחה שנייה, אדוני היושב-ראש.

פהד חכים: - - להביא כסף מחו"ל בשביל לשלם משכורות, בשביל לנקות רצפות בבתי חולים.

יוליה מלינובסקי: בושה וחרפה.

פהד חכים: נשמע לכם הגיוני במדינת ישראל?

פהד חכים: יש פה שיטת תקצוב לא תקינה, שיטת תמחור לא תקינה.

ינון אזולאי: אמרנו.

פהד חכים: זה משחק בסכום אפס, והוא חייב להיפסק.

פהד חכים: ה-5.6 מיליארד, שהם גירעונות של כל בתי החולים במדינת ישראל, זה הכסף שאנחנו נותנים גם כתמחור.

פהד חכים: לא ייתכן שזה המצב, כשכולנו ממשיכים לטפל בחולים.

פהד חכים: אני חייב להגיד משפט אחרון: בנצרת, שזה גם פריפריה, וגם פריפריה של הפריפריה, כשאתה אומר לחולה תלך הביתה ב-20:00 – כל מדינת ישראל מחכה ללכת הביתה, החולים לא רוצים ללכת הביתה ב-20:00.

פהד חכים: ב-12:30.

פהד חכים: אתם יודעים למה?

פהד חכים: אין להם מה לאכול בבית, הם רוצים לחכות לאוכל של בית חולים.

פהד חכים: אז תסתכלו לחולים האלה בעיניים ותעשו את ההחלטות הנכונות.

פהד חכים: תודה רבה לכם.

ינון אזולאי: תודה רבה.

ינון אזולאי: מנכ"ל בית החולים לניאדו נדב חן.

יוליה מלינובסקי: ללניאדו לא היה כסף לשלם חשבון מים, אם אני זוכרת נכון, ולך מס הכנסה.

קריאה: את זוכרת היטב.

נדב חן: באופן כללי אני חושב שהדברים נאמרו, ונאמרו בצורה מאוד מדויקת.

נדב חן: אני חושב שעכשיו הסיפור צריך להיות היישום: איך אנחנו מיישמים את הדברים שנאמרו?

נדב חן: איך אנחנו מגיעים למצב שבו הדברים שנסגרו מטופלים?

נדב חן: כי המצב הזה, שצריכים להגיע מחר בבוקר, ולבזבז 70% או 80% מהזמן שלנו בלמצוא פתרונות מול ספקים, או למצוא איך אנחנו מצליחים לגייס אנשים שאין לנו כסף לשלם בשבילם – צריך להיפסק.

נדב חן: צריך פתרון ארוך טווח.

נדב חן: כרגע זה פלסטר, אולי זה פלסטר יפה.

נדב חן: צריך לבדוק שהפלסטר הזה באמת עוזר לכולנו כדי שנוכל להחזיק את הראש מעל המים, אבל זה לשנה אחת, כי מובטח כרגע לחצי שנה ולחצי שנה נוספת.

נדב חן: אבל אתם בוועדה חייבים, הוועדה היא כל כך חשובה, לדאוג שהדברים האלה מיושמים והוועדה פותרת את הבעיה של השוויון, כי הבעיה של השוויון היא מאוד מאוד קשה, היא צריכה להיפתר.

נדב חן: לא יכול להיות שאנחנו צריכים לסגור את הפערים האלה, להביא תרומות לשוטף.

נדב חן: זה לא הגיוני בכלל.

נדב חן: אנחנו צריכים להשקיע בפתיחת שירותים, בטיפול בחולים, ובסופו של דבר להביא מזור לעם ישראל, ולא לחפש פתרונות מתחת לאדמה, איך אנחנו מחזיקים עוד חודש או עוד יומיים או עוד שלושה; איך אני עכשיו מבקש מספק: תביא לי, ואני משלם שוטף 150 ו-180 יום, וכשאני לא משלם לו הוא קורס בגללי בחוץ, הוא בא לקבל עזרה מהמדינה.

נדב חן: תביאו לנו מה שמגיע לנו באופן שוויוני.

נדב חן: אנחנו יודעים לעשות את זה מצוין, אנחנו יודעים לטפל בחולים שלנו מצוין.

נדב חן: תנו לנו להמשיך את זה לשלב הבא, נצליח לצאת מהסיפור הזה.

נדב חן: אנחנו באמת יכולים להביס את הנגיף הזה, אנחנו יכולים לנצח אותו.

נדב חן: אנחנו צריכים אמצעים ואת העזרה שלכם כדי להביס אותו.

נדב חן: צריכים להגיע לקרב הזה עם מחסניות מלאות עם תחמושת ולא ריקות, כי גם אם נמשיך ללטף את החולים, זה מה שנעשה בסוף, אבל רוצים כבר להגיע מוכנים.

נדב חן: אני רוצה להודות לכולכם, הוועדה הזאת היא חשובה מאוד מאוד.

ינון אזולאי: תודה.

נדב חן: זה רגע היסטורי.

נדב חן: צריך לדאוג שהוא ממשיך ולא נגוז ונעלם כמו שהיה בעבר.

ינון אזולאי: תודה רבה.

ינון אזולאי: שלמה רוטשילד, מנכ"ל המרכז הרפואי מעייני הישועה – לא נמצא?

אוסאמה סעדי: ינון, אני רשום?

אוסאמה סעדי: פשוט הייתי בוועדת הכנסת.

ינון אזולאי: דיברת.

אוסאמה סעדי: לא.

אחמד טיבי: לא, הוא לא דיבר.

ינון אזולאי: לא דיבר.

ינון אזולאי: אוקיי, חבר הכנסת אוסאמה, לפני שנעבור לאוצר.

אוסאמה סעדי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, אני אקצר.

אוסאמה סעדי: אני מצטרף לברכות לכל חברי הכנסת מכל סיעות הבית, שהתגייסנו למאבק הצודק של בתי החולים הציבוריים, ליושב-ראש הוועדה גפני.

אוסאמה סעדי: אנחנו ברשימה המשותפת תמכנו לא רק במאבק האחרון, אלא לאורך כל השנים האחרונות במאבקם של בתי החולים הציבוריים בכלל, ושלושת בתי החולים בנצרת בפרט – בית החולים האנגלי, בית החולים הצרפתי ובית החולים המשפחה הקדושה.

אוסאמה סעדי: אני חושב שהמאבק הזה – פרופ' רוטשטיין עזב, אבל פרופסור מרין וד"ר חכים, אני רוצה לברך אתכם על המאבק הזה.

אוסאמה סעדי: ניהלתם מאבק נכון, שכמו שאמרתם וכמו שאמרנו באוהל, כשבאנו והיינו בימים האחרונים אתכם, בחלוקים ובהפגנות: זה מראה לא רגיל, לא שגרתי.

אוסאמה סעדי: אנחנו רגילים לראות אתכם בבתי החולים שלכם – אני בשני כובעים, גם פריפריה, אבל עכשיו אני גם מתגורר בירושלים בבית צפאפא – אז אני מקבל שירותים גם בשערי צדק, גם בהדסה וגם בבתי חולים בנצרת.

משה גפני: המאבק הזה, המאבק הערבי היהודי, המאבק של בתי החולים בנצרת, בפריפריה, עם בתי החולים לניאדו, מעייני הישועה, שערי צדק והדסה – כל הכבוד לכם.

משה גפני: מגיעות כל הברכות וכל המילים לצוותים הרפואיים, שנלחמים בתנאים קשים מאוד, ואני יודע באיזה תנאים קשים אתם עובדים.

משה גפני: חבל שהגענו למצב שאתם צריכים לא לקבל מטופלים ולא לקבל אמבולנסים, ולהעביר לבתי חולים במרכז.

משה גפני: טוב שהמדינה התעשתה, כמו שאמרתי, מוטב מאוחר מאשר לעולם לא.

משה גפני: אבל אי-אפשר לחזור על הרוטינה הזאת כל שנה ושנה.

משה גפני: ואני כבר כמה שנים בכנסת הזאת, מאז 2015, וכל הזמן אנחנו שומעים על הריטואל הקבוע הזה של בתי החולים הציבוריים.

משה גפני: צריך למצוא פתרון קבוע, כי מגיע לכם.

משה גפני: לא בחסד, בזכות.

משה גפני: אוקיי, תודה רבה.

משה גפני: רועי רייכר ממשרד האוצר נמצא?

רועי רייכר: כן, שלום.

משה גפני: כן, בבקשה, ואני רוצה לסיים את הדיון.

משה גפני: בבקשה, רועי.

רועי רייכר: האמת שלא נשאלה שום שאלה.

משה גפני: לא, השאלה שאני שואל: האם היה ויכוח בין שר האוצר לבין אנשי אגף התקציבים?

מיקי לוי: שיגיד לנו שהכול בסדר - - -

רועי רייכר: סליחה, לא הבנתי את השאלה, כבוד היושב-ראש.

משה גפני: השאלה היא האם היה ויכוח עד שהגיעו להסכם בין שר האוצר לבין אנשי משרד האוצר, אנשי אגף התקציבים?

ינון אזולאי: זה תראה בתוכנית "עובדה".

משה גפני: אני לא מסתכל טלוויזיה.

משה גפני: בבקשה.

ינון אזולאי: אני גם לא, שלחו לי בסמ"ס.

משה גפני: בבקשה, אני שואל האם יש לכם עמדה - - -

רועי רייכר: אני מנסה לענות, אני ממתין.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: אני רוצה לדעת, אני לא שואל את זה להקניט.

רועי רייכר: כן, אני לא נעלב, הכול בסדר.

משה גפני: לא התכוונתי להעליב אותך, עם כל הכבוד.

משה גפני: לא, אם הייתי מתכוון להעליב, הייתי אומר מראש.

משה גפני: בגלל שזה משנה לגבי העתיד, והעתיד הוא לא רחוק, אני רוצה לדעת, האם מקצועית יש לאגף התקציבים עמדה שונה מהשר?

משה גפני: כשנצטרך לדון על העניין הזה, אנחנו או הבאים אחרינו, נצטרך לדון על פתרון הבעיה, ופתרון הבעיה יעלה כסף, אני רוצה לדעת האם יש לכם עמדה מקצועית אחרת?

משה גפני: פשוט.

רועי רייכר: אני אתייחס לשאלה.

רועי רייכר: לגוף השאלה, אין מחלוקות בין שר האוצר לאנשי המקצוע במשרדו.

רועי רייכר: יש עמדה מקצועית שאנחנו משקפים אותה, אנחנו מציגים אותה לשר, ובסופו של דבר השר וחברי הכנסת מקבלים את ההחלטות תחת המסגרות החוקיות שהם חוקקו.

רועי רייכר: באופן נקודתי אנחנו לא חושבים שאין בעיה שקיימת - - - דרך אגב, מושמטים קצת מהדיון בתי החולים של הכללית, אני חושב שראוי לשים גם אותם בתוך הדיון הזה, בסדרי הגודל הם משמעותיים לא פחות והם חלק מהדיון הנרחב.

רועי רייכר: קיימת בעיה שאף אחד לא התייחס אליה והיא שיש פערים - - - הבעיה היא לא רק בעולמות - - - הבעיה היא גם במבנה הבעלות.

רועי רייכר: יש פה מבנה בעלות שונה, כמו שהזכיר חבר הכנסת ניר ברקת.

משה גפני: טוב, הבנו.

משה גפני: רק שנייה, רועי, תהיה ממוקד בעניין.

משה גפני: אנחנו יודעים את כל זה, קופת חולים וציבוריים וממשלתיים – הכול בסדר.

משה גפני: אני שואל: האם לדעתכם המצב הזה יכול להימשך, שבו בתי החולים הציבוריים מקבלים הרבה פחות ממה שמקבלים בתי החולים הממשלתיים?

משה גפני: אנחנו נדבר גם על קופת חולים.

משה גפני: אבל אני שואל: האם אתם שלמים עם הדבר הזה?

משה גפני: אתם אף פעם לא נתתם לשנות.

רועי רייכר: אז אני אענה בשני מישורים: ראשית, לשים את כולם תחת קבוצה אחת של בתי החולים הציבוריים, ברמה המקצועית הדבר הזה הוא טיפה שגוי, ואני אסביר למה.

רועי רייכר: אני חושב שיש הפרדה והבחנה מאוד חדה וברורה בין בתי החולים מבין הקבוצה הזאת שמקבלים בדיוק כמו מקביליהם או אף יותר ממקביליהם במשקים השונים, לבין אחרים שאכן מקבלים פחות ותנאי הכלכלה שלהם שונים.

רועי רייכר: האם יש בעיה שצריך לפתור?

רועי רייכר: התשובה היא כן.

רועי רייכר: מהם דרכי הפתרון והאם הם - - -

משה גפני: טוב.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: אני מקווה שנהיה חזקים יותר.

משה גפני: רועי, אני מודה לך, אתם בעד שינוי.

רועי רייכר: - - - לעומקם של דברים - - - במה יש אפליה כביכול - - -

משה גפני: בסדר, הבנו, רועי, אתם בעד שינוי, אתם רוצים להיכנס לפרטים.

משה גפני: אנחנו ניכנס לפרטים ברגע שזה יהיה על סדר-היום.

משה גפני: יש ועדה ציבורית, וזה גם צריך להגיע לכאן לאישור תקציב.

מיקי לוי: - - - לוועדת כספים, מה שסיכם שר האוצר.

מיקי לוי: מספיק עם המילים.

מיקי לוי: מתי אתם מביאים את העברת התקציב, שנרים יד? מתי?

מיקי לוי: מתי?

מיקי לוי: אני שואל.

מיקי לוי: הוא לא יכול לספק ארוחות צוהריים, הוא אומר.

מיקי לוי: אז תגידו לי מתי.

מיקי לוי: זה אחד.

מיקי לוי: רגע, רועי.

מיקי לוי: אחרי שנפתור את הבעיה הזו, מתי יעבור הכסף?

מיקי לוי: השאלה השנייה, ותדע שוועדת הכספים לא תרד מהעניין הזה, כשייגמרו הבחירות אנחנו מבקשים מכם לעשות תוכנית רפורמות רחבה מאוד.

מיקי לוי: מספיק עם אספירין.

מיקי לוי: מספיק.

מיקי לוי: אבל עכשיו דחוף לאתמול, לא למחר, מתי יובא התקציב לוועדת הכספים?

משה גפני: להעביר את הכסף.

משה גפני: טוב, תודה רבה.

משה גפני: אתה יודע לענות?

משה גפני: מתי עובר הכסף?

רועי רייכר: חלק מהתקציבים הועברו כמקדמות כבר אתמול על בסיס הסיכום שהיה בין סגן שר האוצר ושר האוצר לבין בתי החולים.

רועי רייכר: חלק מהכספים כבר הועברו היום - - -

משה גפני: חלק מהכספים עברו היום?

רועי רייכר: כן.

משה גפני: מתי עובר השאר?

רועי רייכר: השאר הוא על בסיס מבחני התמיכה והתנאים שמופיעים בהם.

רועי רייכר: זה תהליך מסודר, לא מעבירים כסף - - -

משה גפני: טוב.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: רות רלבג מקופת חולים.

רועי רייכר: - - -

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: הבנו.

רועי רייכר: - - - משרד הבריאות, והם יועברו באופן מיידי לאחר שיעמדו בתנאים האלה.

משה גפני: אוקיי, תודה רבה.

משה גפני: רות רלבג, אם אפשר בקצרה, בגלל שאנחנו לא דנים עכשיו על כל המכלול.

משה גפני: בבקשה, גברת רלבג, אם אפשר במשפט שניים.

רות רלבג: תודה רבה לכבוד יושב-ראש הוועדה.

רות רלבג: אני רק אגיד שבית חולים ציבורי הוא בית חולים שפועל מכוח רישיון של משרד הבריאות, ובתי החולים של כללית הם בתי חולים ציבוריים לכל דבר ועניין.

משה גפני: אוקיי.

רות רלבג: ואותו דוח שדיברו עליו של משרד הבריאות מראה – ציטטו ממנו חלק – כתוב שאנחנו נמצאים עם 2 מיליארד שקל גירעון.

רות רלבג: אותו גירעון, אותו מבנה, אותה פונקציה, אותן הבעיות.

רות רלבג: ההבדל הוא שאנחנו לוקחים כסף מהקהילה, מהסל, ממה שאנחנו צריכים לתת בשביל תורים, ומממנים את הגירעון של בתי החולים.

משה גפני: מאה אחוז.

רות רלבג: בגלל שאנחנו לא יושבים באוהל כאילו לא שומעים.

רות רלבג: הבעיה מאז ומתמיד הייתה בדיוק אותו דבר.

רות רלבג: יש ממשלתיים - - -

משה גפני: בסדר, גברת רלבג.

מיקי לוי: היא קיבלה כסף עכשיו או לא ל-11 בתי החולים שלה?

מיקי לוי: זו השאלה.

רות רלבג: לא, לא קיבלתי.

רות רלבג: וגם לא - - -

משה גפני: גברת רלבג, אבל תקשיבי מה שאני אומר לך.

רות רלבג: אני מבקשת - - - אנחנו בסוף מייצגים שליש ממערכת האשפוז במדינת ישראל.

רות רלבג: ואנחנו גם מייצגים את רוב הפריפריה, אנחנו מחזיקים את באר שבע כבית חולים יחיד - - -

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: זהו, הדיון הזה הסתיים.

רות רלבג: ובית חולים העמק - - -

משה גפני: אני מדבר לקיר.

משה גפני: רות, את מקשיבה לי רגע?

רות רלבג: אני מקשיבה.

משה גפני: אוקיי.

משה גפני: אנחנו נקיים את הדיון הזה, אני מבטיח לך, כל עוד שזה בידיים שלי, לא ייפקד מקומם של בתי החולים של קופות החולים.

משה גפני: צריך לעשות סדר לאורך כל החזית.

משה גפני: אני מקבל את העיקרון הזה, והעיקרון אומר שאנחנו צריכים לעשות סדר במכלול הנושאים.

רות רלבג: אני מבקשת עוד חצי דקה ברשותך.

רות רלבג: בסופו של דבר בשנת 2016 החליט השר ליצמן לעשות מעשה ולייצר מבחן תמיכה לבתי חולים ציבוריים.

רות רלבג: המבחן הזה אמור לשרת את כל מי שאיננו ממשלתי.

רות רלבג: והפתרון ודרך המלך הוא המבחן הזה.

רות רלבג: ולא – איך אמרו פה?

רות רלבג: – עומדים כמו עניים בפתח.

משה גפני: תודה רבה.

רות רלבג: המבחן הזה הוא הפתרון.

רות רלבג: ואם הכסף היה הולך דרך המבחן הזה, במקום כל מיני המצאות והסכמים, אז היינו כולנו מתברכים - - -

משה גפני: רות, ברור.

רות רלבג: היינו הולכים בדרך המלך.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: אופיר, תגיד מילה, אני רוצה לסכם את הדיון.

אופיר כץ: אני רוצה רק הערה לגבי מה שרות אמרה.

אופיר כץ: זו בעיה שאנחנו גם לא צריכים להתעלם ממנה, כי גם להם יש גירעון, והגירעון שלהם בסוף ייפול על התושבים, ובעיקר תושבי הפריפריה, שגם ככה מקבלים שירות פחות טוב.

אופיר כץ: אם הם לא יקבלו כסף, זה יבוא על חשבון אותם חולים שמקבלים גם ככה שירות לא טוב בפריפריה.

משה גפני: טוב, אני מסכים לחלוטין, אני גם אמרתי את זה.

משה גפני: אני אומר את זה הלאה: אנחנו נקיים את הדיון, מקומם של בתי החולים של קופת חולים יהיו בתוך העניין הזה.

משה גפני: ההסדר צריך לכלול את בתי החולים הציבוריים, את בתי החולים הממשלתיים ואת בתי החולים של קופת חולים.

משה גפני: אני יכול להגיד את זה, אני גם נוגע בדבר, אני חבר בקופת חולים כללית מאז היותי תושב אופקים.

משה גפני: אנחנו היינו כולנו בקופת חולים כללית, ואין ויכוח לגבי העניין הזה.

משה גפני: אני מבקש להודות למנהלי בתי החולים, אני מבקש להודות לצוותים הרפואיים והמנהליים וכל מי שעוסק בעניין הזה בתקופה הקשה הזאת, כאשר יש עומס כזה נורא בבתי החולים, כאשר אנשים נמצאים במצב קשה.

משה גפני: אנחנו מתפללים לקדוש ברוך הוא שהנגיף הזה יסתיים, שיעזוב אותנו, שיעבור מאיתנו, אבל אנחנו מודים לכם על העבודה המסורה שאתם עושים.

משה גפני: אנחנו מצטערים שבאמת היו מוכרחים את הפתרון הזה, שהגיע באיחור.

משה גפני: זה נגזר מהמצב הפוליטי שאנחנו מצויים בו – אין תקציב למדינה, יש המון בעיות.

משה גפני: כשזה מגיע לבתי החולים זה שאלה של פיקוח נפש, כפי שאמרתי בתחילת הדיון.

משה גפני: אנחנו שמחים, ואני מודה לשר האוצר, אני מודה לכל האנשים שעסקו בעניין הזה, שבסופו של דבר יש פתרון די מהר ממה שפחדתי שיקרה.

משה גפני: יש פתרון, ואנחנו לא נרפה מהעניין.

משה גפני: אני יכול להודיע בשם יהדות התורה, אנחנו לא נסכים בשום פנים ואופן שתהיה קואליציה שאנחנו נהיה חלק ממנה, אם בכלל, בלי שיהיה פתרון לנושא של מערכת הבריאות.

משה גפני: זאת אחת ממערכות הבריאות הטובות ביותר בעולם, הטובות ביותר בעולם.

משה גפני: והאמצעים, המשאבים, כל הנושא שעומד שמה לפתרון, שהמדינה צריכה להתערב בזה, זה נעשה במין העברה של עוד פעם cap, ועוד פעם דיון כזה ועוד פעם הוספה.

משה גפני: אני מודה על מה שנעשה עכשיו, ואני אומר בשם יהדות התורה שלא נוותר בעניין הזה.

משה גפני: זה הכול.

אוסאמה סעדי: לא רק בשם יהדות התורה, בשם כולנו.

משה גפני: בשם כולם, בסדר, הכי טוב.

אחמד טיבי: גם יהדות ערב.

משה גפני: תודה רבה, רבותי, אני מודה לכם.