ועדת הכספים, כנסת 23, פרוטוקול מספר 238, 2021-02-01 11:55

משה גפני: שלום לכולם, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת הכספים.

משה גפני: אנחנו עוסקים בעניין של העברת הרשות לזכויות ניצולי השואה למשרד לשוויון חברתי.

משה גפני: אני לא נתקלתי בתופעה כזאת שבה אנחנו מדברים פעם אחר פעם, גם קיבלנו החלטה כאן בוועדה.

משה גפני: חברים נכבדים גם דיברו במליאת הכנסת, כמו מיקי לוי, וגם אתה ינון.

ינון אזולאי: אני גם דיברתי עם השר איציק שמולי.

משה גפני: העברת הטיפול בניצולי השואה, העברתם למשרד לשוויון חברתי.

משה גפני: הנושא הזה הוא נושא שהוא בלתי מתקבל על הדעת.

משה גפני: אנחנו נמצאים באמת בתקופה שבה לא ברור לנו מה יהיה בהמשך.

משה גפני: בינתיים, אנחנו מדברים על אנשים מבוגרים.

משה גפני: אנשים שהמדינה והעם חייבים להם לסייע להם בעניין הזה, והם מתעקשים על זה שעכשיו זה יעבור למשרד לשוויון חברתי.

משה גפני: ובינתיים, השרה לשוויון חברתי, שהייתה בעניין הזה, שהיא דיברה איתי בשעתי, שגם כן, הכול ייעשה באיזשהו תיאום, או משהו, היא התפטרה.

משה גפני: אין שרה לשוויון חברתי.

משה גפני: העבירו את המשרד לשר העבודה והרווחה.

משה גפני: אבל אין שר שנמצא במשרד לשוויון חברתי.

משה גפני: המציאות היא מציאות שניצולי השואה, שיכול להיות, לצערנו הרב, שהם כבר לא יוכלו ליהנות מהעניין הזה, ברגע שיימצא פתרון ויעבירו את המחשוב ואת כל הדברים האלה, הם כבר לא יהיו אתנו.

משה גפני: אני ראיתי קול קורא לחברי הממשלה ולחברי הכנסת של הארגונים של ניצולי השואה, שהם כולם מבקשים להשאיר כרגע את הטיפול בעניין הזה, להקפיא את זה במציאות שבה הייתה עד עכשיו במשרד האוצר.

משה גפני: מכל בחינה אפשרית, אני לא אחזור על מה שאנחנו דיברנו כבר הרבה פעמים.

משה גפני: המציאות הזאת היא מציאות שאנחנו יודעים שהטוב ביותר לניצולי השואה, זה שזה יהיה במשרד האוצר.

משה גפני: אני לא מבין את ההתעקשות הזאת.

משה גפני: אני לא מבין למה עושים את זה.

משה גפני: זה דבר שהוא בלתי מתקבל על הדעת.

משה גפני: אני גם לא יודע מי זה שרוצה להעביר את זה למשרד לשוויון חברתי.

משה גפני: מי רוצה להוציא את זה ממשרד האוצר.

משה גפני: ולכן, אנחנו מבקשים, וחוזרים ומבקשים להשאיר את הטיפול ברשות לזכויות ניצולי השואה, במשרד האוצר.

משה גפני: בבקשה, חבר הכנסת מיקי לוי.

מיקי לוי: תראו, אני גם פניתי לשר האוצר שהיה כאן, ואמר, אני עושה את כל המאמצים להעביר את זה.

מיקי לוי: סגן שר האוצר, כל המאמצים להשאיר את זה חזרה באוצר.

מיקי לוי: כל מערכת המחשוב נמצאת במשרד האוצר.

מיקי לוי: מה ההיגיון לנהל את זה באולם אחר כאשר הכול, הבק-אופיס שלו נמצא במשרד האוצר?

מיקי לוי: למה אני מתרגז – כי אני מכיר את זה מקרוב, מזמן היותי סגן שר האוצר, והטיפולים שלנו שנעשו.

מיקי לוי: באותו זמן זה היה הפעם הראשונה שבאנו, דפקנו על השולחן, העברנו מיליארד שקל במכה אחת עבור ניצולי השואה.

מיקי לוי: אני לא הרבה מתחנן.

מיקי לוי: אני יודע להילחם.

מיקי לוי: הפעם התחננתי בשביל הניצולים, גם למנכ"לית ששומעת מה אנחנו אומרים, והולכת למשרד ואומרת – אל תשמעו, שום דבר לא קורה.

מיקי לוי: שום דבר לא קורה, ממשיכים.

מיקי לוי: עכשיו, עוד העניין נמצא יותר חמור.

מיקי לוי: אני לא מקנא בשר הרווחה עם כל הצרות שיש לו עם הקורונה, והטיפול השוטף במשרד שלו, צורת הלב שלו אינה נתונה לניצולי השואה כלל וכלל.

מיקי לוי: חברים, ארבעים ומשהו יום לבחירות, תשאירו את זה באוצר.

מיקי לוי: ממשלה שתקום באשר היא שתקום – זה לא הזמן לכיפופי ידיים פוליטיים על גבם של ניצולי השואה.

מיקי לוי: אני לא הרבה פעמים בחיים שלי מתחנן.

מיקי לוי: אני הפעם מתחנן לכל אלה שחושבים אולי אחרת, וחושבים שהשררה ניתנה בידם.

מיקי לוי: תשאירו את הרשות במשרד האוצר, היא שם – חמישים שנה כבר, זה הזמן למשחקים פוליטיים בממשלת מעבר על גבם של ניצולי השואה?

מיקי לוי: גם אתה, גם חברי הכנסת, גם השרים, קיבלנו מכתבים מכל הארגונים עצמם שמבקשים להשאיר את זה.

מיקי לוי: לא הגיוני.

מיקי לוי: אני כבר לא רוצה להגיד ניתנו 50 מיליון שקלים למשרד, לאזרחים ותיקים, כך דווח לי מהאוצר.

מיקי לוי: לשאלתי, מה נעשה עם הכסף?

מיקי לוי: כמה ניתן לניצולי השואה?

מיקי לוי: כשאני פותח את "ידיעות אחרונות", כל יום, ואני רואה סיפור אחר על ניצול שואה, מה נעשה עם הכסף?

מיקי לוי: נתנו כמה שקלים לניצולי השואה מה-50 מיליון, גם זה השאלות אליכם.

מיקי לוי: אני מדבר מכאב ליבי, מדם ליבי.

מיקי לוי: תשאירו, אני פונה למנכ"לית.

מיקי לוי: אולי היא מרגישה שהיא בעמדת כוח בחמישים הימים הבאים, אולי.

מיקי לוי: אבל הוועדה הזאת לא הולכת לשום מקום.

מיקי לוי: ויש כאן חברי כנסת שלא הולכים לשום מקום.

מיקי לוי: אני מעביר בקשה אישית מדם ליבי.

מיקי לוי: אני לא רוצה להגיד מה, לא רוצה לאיים, אבל אנחנו לא הולכים לשום מקום ואנחנו - - -

משה גפני: תודה רבה.

גליה מאיר אריכא: אם אפשר לתת כמה נתונים.

ינון אזולאי: קודם כל, אני מצטרף לחברי מיקי לוי על הדברים.

ינון אזולאי: מה שאני גם קיבלתי וראיתי, שמעתי שיש בערך 50 מיליון של הקורונה שעדיין לא מומשו בכלל, שעדיין לא יודעים איפה הם נמצאים.

ינון אזולאי: עדיין לא הגיעו לניצולים.

ינון אזולאי: אני שומע שטיפולים נפשיים לא נותנים.

ינון אזולאי: שאלונים לא ממלאים בשביל לדעת איפה נמצא כל ניצול שואה שאפשר להגיע אליו בתקופה הזאת.

ינון אזולאי: אגב, אולי זה גם המקום להגיד איזושהי מילה טובה.

ינון אזולאי: אתה יודע, "איחוד הצלה", יצאו עכשיו בפרויקט ענק של מבודדים בבית, והם שמו בראש מעייניהם את ניצולי השואה.

ינון אזולאי: אולי כדאי שתעשו איתם איזשהו חיבור, או שאתם כבר עושים איתם.

ינון אזולאי: הם לוקחים אותם לחיסונים באמבולנסים.

ינון אזולאי: אני מאמין שאם אין סדר במקום, הם לא היו יכולים להגיע למקום הזה.

ינון אזולאי: אני דיברתי עם איציק שמולי, שר הרווחה, ולצערי, אמר שיבדוק ויחזור, ולא חזר.

ינון אזולאי: יכול להיות שהוא לא חזר בגלל טרדות, או שיכול להיות שהוא מסכים איתנו ולא יכול להגיד את זה.

ינון אזולאי: אבל לא יכול להיות שבתקופה כזאת, נכון, תגידו שזה בחוק, זה בהסכם הקואליציוני.

ינון אזולאי: אבל גם חוקים שאנחנו יודעים שאפשר לעצור לפעמים כשהדבר הוא לא ראוי ולא נכון.

ינון אזולאי: לא יכול שבתקופה כזאת, גם קורונה, גם תקופת בחירות, כל זה, אנחנו עושים את המעבר הכי חשוב בחיים של האנשים האלה שחמישים שנה באותו מקום.

ינון אזולאי: לא יכול להיות שאותם אנשים מסכנים – סליחה שאני כל פעם אומר את זה, עלולים לסיים את חייהם שלא בכבוד.

ינון אזולאי: 5.5 מיליארד תקציב, לעומת 450 מיליון, כלומר, הייתי פותח את המשרד לניצולי השואה, ושם שם את המשרד לשוויון חברתי.

ינון אזולאי: זה הדבר שצריך להיות.

ינון אזולאי: תודה.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: קטי, בבקשה.

קטי קטרין שטרית: אמרת את זה גם, אדוני היושב-ראש, שזה באמת היה במסגרת ההסכם הקואליציוני.

קטי קטרין שטרית: אבל גם היה מאוויים של אותה שרה - מירב כהן, שרצתה מאוד.

קטי קטרין שטרית: היא הרי בנתה קריירה פוליטית שלמה על הנושא הזה, והיא רצתה שזה יהיה תחת חסותה כדי שהיא תוכל להמשיך למנף את זה.

קטי קטרין שטרית: הרי רם שפע, בנה קריירה לסטודנטים, והוא לא היה בשום דיון של הסטודנטים.

קטי קטרין שטרית: היא בנתה על זה, והיום היא איננה.

קטי קטרין שטרית: וחבל מאוד שאנחנו צריכים בגלל ההסכם הזה - אנחנו לא מתחשבים בגורם אחד שהוא רציני – ניצולי השואה, מה הם רוצים.

קטי קטרין שטרית: הם רוצים להישאר במסגרת הרגילה שהייתה במשרד האוצר, והם בטוחים שבמשרד האוצר הם יוכלו להיות מטופלים.

קטי קטרין שטרית: יש לי חברה טובה שעובדת ברשות הזו, קוראים לה רותי זיני.

קטי קטרין שטרית: היא שוחחה איתי לפני פחות מחצי שנה, וסיפרה לי עד כמה זה קשה.

קטי קטרין שטרית: מפני שכל המסגרת הזאת שנמצאת במשרד האוצר מעל לחמישים שנה, היא כבר מסגרת בנויה, היא כבר עומדת על תילה.

קטי קטרין שטרית: כבר יודעים איך מטפלים, מה עושים.

קטי קטרין שטרית: עכשיו, ברגע שמעבירים את זה למשרד אחר, אתה יודע, זה עודף של פקידות.

קטי קטרין שטרית: עוד פעם – להביא לשם ממונה, להביא לשם זה, וזה, הסרבול הזה, צריך למחוק אותו.

קטי קטרין שטרית: פשוט, המעבר של הרשות למשרד אחר דווקא בעיצומה של תקופה של בחירות, לא יודעת, זה לא אחראי בעיניי.

קטי קטרין שטרית: מי מבטיח בכלל שבהסכם הקואליציוני הבא, אכן, הרשות הזאת תמשיך להיות במשרד העבודה.

קטי קטרין שטרית: למשרד העבודה והרווחה יש כל כך הרבה עבודה, כל כך הרבה נושאים שם.

קטי קטרין שטרית: אני בעצמי הייתי מעורבת בכל כך הרבה נושאים במשרד הזה - תוסיף להם עוד משהו, זה ייראה באמת איזשהו - אנחנו חייבים חובה מוסרית וערכית לאותם ניצולי שואה.

קטי קטרין שטרית: צריך להשאיר את זה במשרד האוצר.

קטי קטרין שטרית: תודה.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: ניר ברקת.

משה גפני: בבקשה.

ניר ברקת: מה שנשמע לי שחסר כרגע זה קצת שכל ישר, במיוחד כשמדובר על טיפול בניצולי שואה, להזכיר, הם לא בדיוק הצעירים בחבורה.

ניר ברקת: כל שינוי הוא לרעה, במיוחד אם זה לא מקולקל.

ניר ברקת: יש כלל שאומר בעסקים, אם זה לא מקולקל, אל תתקן.

ניר ברקת: זה לא מקולקל.

ניר ברקת: ובוודאי כשרוצים לעשות שיפורים, אז לעשות שיפורים על הקיים.

ניר ברקת: להתחיל היום להעביר את כל המנגנון הזה בתקופת בחירות, אני יודע, מהפניות שאני קיבלתי, כמה באמת ניצולי השואה לא מעוניינים בצעד הזה.

ניר ברקת: אף אחד מהדרג המקצועי לא מעוניין בצעד הזה.

ניר ברקת: אנחנו יודעים שהוא נעשה משיקולים פוליטיים, לא מקצועיים נטו.

ניר ברקת: עכשיו, אני לא אומר ששיקולים פוליטיים לא רלבנטיים, אבל הם הפכו ללא רלבנטיים.

ניר ברקת: ברגע שהשרה פרשה שהיא הייתה המוטיבציה, וכחול לבן, שהם היו המוטיבציה בכלל לא רלבנטיים היום, אז אנחנו צריכים - - -

איתן גינזבורג: חוסר הרלבנטיות ייקבע בבחירות.

איתן גינזבורג: אל תקבע עכשיו מי רלבנטי, מי לא רלבנטי.

ניר ברקת: אל תיעלב.

ניר ברקת: אני לא כחול לבן של 35 מנדטים.

איתן גינזבורג: מה זה רלבנטי בכלל?

ניר ברקת: בכל אופן, לכן אני טוען שזה הזמן לא לעשות את השינוי ברוח הקפאה של כל התהליכים הפוליטיים, ברוח זאת, לקבל את ההמלצה של החברים, ולא להעביר אותם.

ניר ברקת: נקודה.

אופיר כץ: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, אני מצטרף לדברים שנאמרו כאן.

אופיר כץ: נכון שהיה הסכם קואליציוני, זו הייתה החלטה.

אופיר כץ: אבל מה לעשות, המציאות השתנתה ואנחנו הולכים לבחירות.

אופיר כץ: כמו שנאמר, גם השרה שהייתה בעלת מוטיבציה לעניין הזה, היא כבר לא בתפקיד.

אופיר כץ: קיבלתי מספר רב של מכתבים כמו שאר חברי הוועדה מכל הארגונים שמטפלים בנושא הזה, באמת, הם מנמקים למה זה טוב שזה יישאר איפה שזה.

אופיר כץ: אני אמנם לא כזה ותיק פה בכנסת, אבל אני לא זוכר שהיו מכתבים לטובת הגוף הממשלתי שאחראים עליהם, בדרך כלל, זה ביקורת.

אופיר כץ: אז אם יש פה דבר שהוא שונה, שטוב לאיפה שהם נמצאים, אז כל שינוי, במיוחד בתקופה הזאת, יכול לפי דעתי להיות רק לרעה.

אופיר כץ: צריך להקפיא את זה, לא להעביר את זה.

אופיר כץ: תקום הממשלה הבאה, תחליט מה שתחליט.

אופיר כץ: בנקודת הזמן לעשות את העברה הזאת, זה יכול לעשות רק נזק ולא תועלת.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: איתן, אני שמח שאתה כאן.

משה גפני: אני רוצה להגיד את מה שלא חשבתי להגיד.

משה גפני: אבל אמרתי בתחילת הישיבה, ואני רוצה להגיד בכלל שאתה כאן.

משה גפני: תראה, תמונת המצב העובדתית, אני יש לי פה ניסיון בוועדת הכספים, הטיפול בנושא של ניצולי השואה.

משה גפני: עד שהגענו למנוחה והנחלה עם הנושא הזה של הרשות לזכויות ניצולי השואה במשרד האוצר, על כל המשתמע מכך, עם התוספות של התקצוב לקח זמן.

משה גפני: זה לא דבר שהיה מובן מאליו.

משה גפני: אנחנו מדברים על אנשים מבוגרים, חלקם לא בקו הבריאות, זה פשוט הציל אותם.

משה גפני: זו תמונת המצב.

משה גפני: אנחנו קיימנו פה דיון מסיעות שונות, ממקומות שונים.

משה גפני: לא כל אחד בא כאילו זה נושא פוליטי שאנחנו מעוניינים לעשות את זה.

משה גפני: אף אחד מאיתנו לא מרוויח פוליטית מזה, הכול היה מדובר מקצועית.

משה גפני: עכשיו, אני פונה אליך.

משה גפני: אני ישבתי עם מירב כהן, בתחילת הדרך.

משה גפני: היא העלתה את הדברים האלה, והיא אמרה – אנחנו נעשה את הדברים בתאום, וזה בסדר.

משה גפני: אני אמרתי לה, לדעתי, זה לא נכון להעביר את זה.

משה גפני: זה נכון אז, כשהכול עוד היה בסדר, ולא היה ערב בחירות, ולא היה את כל מה שנלווה לעניין הזה.

משה גפני: אמרתי לה, אני חושב שזה לא נכון.

משה גפני: היא אמרה בסדר, אני אעשה את זה לאט לאט.

משה גפני: אנחנו נראה.

משה גפני: היא לא אמרה לי שהיא מביאה מנכ"לית.

משה גפני: אחרי זה, היא הביאה מנכ"לית למשרד, שדואגים שם גם לנושא של הקשישים, הגימלאים, וכל מה שנלווה לעניין הזה.

משה גפני: אלה דברים חשובים, אבל אז ניצולי השואה הם לא במרכז העניין בניגוד למה שהיה במשרד האוצר.

משה גפני: עכשיו, אתה מייצג מפלגה.

משה גפני: ואני לא מדבר על מפלגה עד אחרי הבחירות – מה שיהיה בבחירות, יהיה בבחירות.

משה גפני: אבל אתם כל הזמן מדברים על הממלכתיות.

משה גפני: לא הנושא הפוליטי הקטן – עובדה, שאתם הפרתם הסכם קואליציוני שהיה איתנו, הפרתם אותו על סטטוס קוו, על כל מיני נושאים.

משה גפני: הפרתם אותו, בגלל שאמרתם – אתם דואגים למדינה.

משה גפני: אתם דואגים לממלכתיות של המדינה.

משה גפני: שמעתי את בני גנץ, כמה פעמים אחרי מה שהוא אמר לי, והוא אמר את ההיפך, הוא אמר פומבית ממלכתי.

משה גפני: הנה, המקרה הממלכתי.

משה גפני: אין ספק בכלל בעניין הזה.

איתן גינזבורג: למה אין ספק?

איתן גינזבורג: לא הבנתי.

איתן גינזבורג: אין ספק.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: נכון לפני הבחירות יש לי חסינות, אז מותר לי להגיד מה שאני רוצה.

משה גפני: אבל אני אומר את זה.

משה גפני: הקדמתי ואמרתי את זה גם קודם.

משה גפני: יש לי ניסיון, אולי אפילו קצת יותר מאחרים עם מה שהיה עם הנושא של ניצולי השואה.

משה גפני: עם העברה הזאת לרשות הזאת שאין מישהו שעכשיו נמצא בתוך העניין, שצריך להעביר את המחשוב, תיכף נשמע מאנשי המקצוע בעניין הזה.

משה גפני: כולם ללא יוצא מן הכלל עובדי הרשות, עובדי משרד האוצר, הארגונים, ניצולי שואה שהיו כאן גם בישיבה הקודמת.

משה גפני: מכתב שקיבלנו מאנשים שהם ממפלגות שונות, אין להם צבע אחד שאתה יכול להגיד – יש פה איזה ניסיון לפגוע או בכחול לבן, או לתת איזה בונוס למפלגה אחרת.

משה גפני: מדובר מקצועית לחלוטין.

משה גפני: עמדתי, ותאמין לי, אין לי שום עניין בזה.

משה גפני: עמדתי, שאסור כרגע לגעת.

משה גפני: יעברו הבחירות, יבוא שר או שרה לשוויון חברתי ויגידו – אנחנו רוצים שזה יעבור, זה כבר סיפור אחר.

משה גפני: היום אתה לא יודע מה יהיה אחרי הבחירות.

משה גפני: אתה לא יודע מה יהיה בתקופה הזאת.

משה גפני: אתה יודע שהבעיות הן מכאן ועד להודעה חדשה.

משה גפני: אני פונה אליך בשם הממלכתיות.

משה גפני: זאת עמדתי.

משה גפני: אני לא יכול לדבר בשם מישהו אחר.

משה גפני: תוותרו על העניין הזה.

משה גפני: תקפיאו את זה לתקופה עד אחרי הבחירות.

משה גפני: לא לבטל.

ניר ברקת: ואם היה בזה איזה היגיון מקצועי, היינו זורמים איתך.

משה גפני: בסדר.

מיקי לוי: - - - אין לכם שליטה לא על הכסף, לא על המחשבים, לא על כלום.

מיקי לוי: על כלום אין לכם שליטה.

מיקי לוי: אני מכיר את הרשות, אני טיפלתי בה כסגן שר אוצר.

ינון אזולאי: איתן, רק להגיד שהיו פה כמה דיונים, זה לא דיון אחד.

ינון אזולאי: כל אנשי המקצוע באו ודיברו פה, ואמרו, שזה לא מתאים המקום.

ינון אזולאי: עכשיו, במיוחד בתקופה הזאת, זה עבר ממשרד, מיד זה ליד זה.

ינון אזולאי: זה לא נושא חלילה דווקא נגד כחול לבן או משהו אחר, ממש לא.

ינון אזולאי: נטו במקום הטוב להם לניצולי השואה, שהם באים ואומרים – גם הרשות, גם הניצולים עצמם והיו פה נציגים של הניצולים וגם של הארגונים.

ניר ברקת: אין כאן שום רווח או הפסד פוליטי.

ניר ברקת: לא לכם ולא לנו, אין לאף אחד לא רווח ולא הפסד פוליטי.

ניר ברקת: רק צריך לזרום עם הבקשות של החברים.

ניר ברקת: זה עניין שאני קורא לה חצי הומניטרי בכלל.

ניר ברקת: באמת, אין לזה שום משמעות פוליטית.

משה גפני: בבקשה, איתן.

איתן גינזבורג: תודה, אדוני.

איתן גינזבורג: אל"ף, אני מאוד מכבד אותך.

איתן גינזבורג: אתה וראש הממשלה הם ותיקי הכנסת.

משה גפני: לא צריך להגיד את זה פעמיים באותה ישיבה, כבר אמרו את זה קודם – מה יוצא לי מזה?

איתן גינזבורג: אז באמת, הרבה מאוד אפשר ללמוד ממך, וגם מניסיונך, וגם מהדברים שעברת לאורך כל השנים.

משה גפני: צריך לומר את האמת, שהרשות לניצולי שואה כבר עברה לאחריות המשרד לשוויון חברתי, היא עברה.

משה גפני: היא עברה בחודש יוני או יולי השנה.

משה גפני: מליאת הכנסת הצביעה כך, כך שאני לא יודע על מה הדיון.

משה גפני: המשרד לשוויון חברתי, עוסק בהרבה מאוד תחומים, ובהם גם הנושא של אזרחים ותיקים.

משה גפני: ניצולי השואה, לדעתי, הם כאלה.

משה גפני: היום, מי שעומד בראש המשרד הזה, הוא שר הרווחה איציק שמולי, שנראה לי שהוא אחד מחברי הכנסת שעסקו בנושא הזה גם לאורך שנים.

מיקי לוי: בניצולי שואה הוא לא עסק אף פעם, באחריות.

איתן גינזבורג: כך שאי-אפשר לומר, שהנושא הזה נמצא במקום פוליטי וכו'.

איתן גינזבורג: מאז שהרשות עברה, אני יודע, כי דיברתי בזמנו גם עם מירב, המשרד העביר הרבה מאוד תכניות לטובת ניצולי השואה.

איתן גינזבורג: אני יודע שיש חילוקי דעות גם בקרב הניצולים, אבל לא, מה שנקרא, לא כולם בדעה אחת, לא כולם בעמדה אחת.

איתן גינזבורג: השבוע, או שבוע שעבר, אושרה תוספת לשיפוץ בתים של ניצולי שואה, ויצאו שיחות סיוע ועידוד ל-70 אלף ניצולים, המשרד פנה למשרד האוצר עם תכניות מפורטות להגדיל הקצבות והקצאות לאותם ניצולי השואה.

איתן גינזבורג: האוצר מסרב לאשר אותם.

איתן גינזבורג: הוא מסרב.

איתן גינזבורג: עכשיו, אני לא מבין את האמירה הזאת, שלמרות שעושים פה דברים טובים לטובת ניצולי השואה, ויש פה משרד שמתמחה באזרחים ותיקים, מתמחה בכל הספקטרום של אזרח ותיק על אופניו השונים שחלקם גם ניצולי שואה, והרשות לא מתעניינת, היא פשוט עוברת לאחריות מיניסטריאלית אחרת, אגב, נראה לי שעברו כמה אחראויות מיניסטריאליות ממשרד למשרד, גם שחלק מהיושבים שמייצגים את הסיעות שיושבות כאן, אז לומר שכדאי לרשות להיות באוצר כי זה קרוב לצלחת, כי שם מתקצבים תקציבים - - -

משה גפני: לא אמרנו את זה.

איתן גינזבורג: אלה הטענות שעלו.

איתן גינזבורג: אז המשמעות היא שהאוצר ייתן יותר תקציבים – אני לא חושב שזאת טענה שיכולה להישמע, היא בעיקר טענה פוליטית.

איתן גינזבורג: אני לא חושב שהסיפור פה הוא פוליטיקה.

מיקי לוי: ניצולי שואה פוליטיים.

מיקי לוי: .

איתן גינזבורג: ולא יכול להיות שהם יקבלו יותר תקציבים שנתון תחת שר אחד, ויקבלו פחות תקציבים שיקבלו תחת שר אחר.

איתן גינזבורג: ולכן, אני חושב אדוני, אם התקבלה החלטת ממשלה בנושא הזה, הכנסת, במליאה הצביעה על זה.

איתן גינזבורג: אני חושב שצריך להשאיר את הדברים כפי שהם, ולסייע באופן ענייני לניצולי השואה מבלי להכניס פוליטיקה.

איתן גינזבורג: אם תבוא ממשלה חדשה ואחרת, שתחליט איזו החלטה שהיא רוצה.

משה גפני: אני אומר לך, אתם עושים טעות גדולה.

משה גפני: הייתה החלטת ממשלה, והייתה החלטת כנסת.

משה גפני: אני אביא לך עוד כמה דוגמאות שאתה הבאת במליאת הכנסת, דברים שהם בניגוד להחלטות ממשלה.

משה גפני: החלטות הממשלה לא הפכו להיות דבר קדוש אצלכם.

משה גפני: אמרתם ממלכתיות - אין אינטרס ליש עתיד וליהדות התורה, אין אינטרס, אני לא אומר פה את כל החברים – או ש"ס, או הליכוד, או כל אחד אחר, אינטרס שזה יישאר במשרד האוצר.

משה גפני: לא אמרנו שבגלל שזה קרוב לצלחת, אז יהיה יותר.

משה גפני: התהליך היה כבר מזמן.

משה גפני: עד שזה בא אל המנוחה ואל הנחלה, עד שזה הגיע למצב כזה שזה נמצא במשרד, אם זה היה עכשיו במשרד לשוויון חברתי במשך כל השנים האלה, הייתי דורש שזה יישאר שם, לא להזיז אותו עכשיו.

משה גפני: ועכשיו, במשרד האוצר, לא להזיז אותו.

משה גפני: אנחנו מדברים על מציאות שהמציאות הזאת חייבת להישאר עכשיו בגלל שאין פתרון.

משה גפני: זה שיש גימלאים במשרד של הגימלאים, זה במשרד לשוויון חברתי, יש הרבה דברים חשובים.

משה גפני: אבל אז ניצולי השואה, הופכים להיות סעיף משנה.

משה גפני: ברשות של זכויות ניצולי השואה במשרד האוצר, הם מרכז העניין.

איתן גינזבורג: משרד האוצר, הם מרכז העניינים.

איתן גינזבורג: משרד האוצר זה ליבת - - -

משה גפני: לא משרד האוצר, זה נמצא שם.

ינון אזולאי: זה חמישים שנה נמצא שם.

ינון אזולאי: בבקשה, גליה.

גליה מאיר אריכא: אני ממלאת מקום מנהלת הרשות, וגם היועצת המשפטית של הרשות.

גליה מאיר אריכא: אני ממקום מקצועי לחלוטין.

גליה מאיר אריכא: אני רוצה לומר, שאני מלווה את תחום הטיפול בניצולי השואה עוד הרבה לפני שהמשרד לשוויון חברתי הוקם ובא לעולם.

גליה מאיר אריכא: ליוויתי את כל הרפורמות שנעשו בתחום הזה – גם 2007, גם 2014, כל התוכניות שנעשו פה, שהביאו להגדלת התקציב ממיליארד וחצי לחמש וחצי מיליארד שקלים.

גליה מאיר אריכא: אני רוצה להביא בפניכם מספר נתונים, שאני חושבת יאירו את עיניכם לגבי המעבר.

גליה מאיר אריכא: קודם כל, אנחנו מטפלים ב-200 אלף איש בהיקף תקציבי של 5.5 מיליארד שקלים.

גליה מאיר אריכא: בחלוקה של לקבוצות שונות ולהסדרים שונים.

גליה מאיר אריכא: יש לנו גם מקבלי תגמול, וגם מקבלי מענק, ויש לנו מקבלים מגרמניה, ויש לנו אלמנות, ובתוך זה יש לנו רובד סוציאלי ורובד אוניברסלי, המון תתי קבוצות.

גליה מאיר אריכא: התקציב, כמו שאמרתי, כתוצאה מרפורמות שנעשו בשנים האחרונות ותוכניות מגירה שקודמו כאן בכנסת עלה ממיליארד וחצי לחמישה וחצי מיליארד שקלים.

גליה מאיר אריכא: כנ"ל לגבי מספר הזכאים כתוצאה מהחלטות מינהליות שהתקבלו על ידי שרי האוצר בנוגע לאוכלוסיות נוספות עלה המספר מ-50 אלף ל-200 אלף.

גליה מאיר אריכא: ברשות ישנם 120 עובדים.

גליה מאיר אריכא: ועוד מאות עובדים במיקור חוץ.

גליה מאיר אריכא: סך הכול יושבים פיזית במשרדי הרשות – 145 עובדים, בחלוקה ל-12 מחלקות מקצועיות שנותנות שרות לניצולים.

גליה מאיר אריכא: עכשיו, כמה מלים על החלטת הממשלה.

גליה מאיר אריכא: החלטת הממשלה, קבעה מתווה מדויק בנוגע לאופן העברה.

גליה מאיר אריכא: קודם כל, היא קבעה שיוקם צוות בין-משרדי, שיהיו חברים בו מספר משרדים, כולל הרשות לנפגעי ניצולי השואה.

גליה מאיר אריכא: בנוסף, היא קבעה שיגובש דוח המלצות של הצוות, ותוך שמירה על עצמאות הרשות, זה עיקרון שנקבעה בהחלטת הממשלה.

גליה מאיר אריכא: נקבע שהדוח יוגש לשני השרים – השר המעביר והשר הקולט, ושכל העברה של כל רכיב ורכיב טעונה אישור של שני השרים, לאחר שיוגש להם המלצות הצוות.

גליה מאיר אריכא: בפועל, לא התקיים דיון של צוות במתכונת ובהרכב שקבעה החלטת הממשלה.

גליה מאיר אריכא: התקיים דיון אחד שאליו לא הוזמנה מנהלת הרשות בזמנו, לא חשבת הרשות, לא אחראית משאבי אנוש, גם לא אגף החשב הכללי למרות שמדובר בתשלומים ל-200 אלף איש.

גליה מאיר אריכא: ממילא שגם אין דוח המלצות מוסכם של הצוות.

גליה מאיר אריכא: ממילא שדוח כזה לא הוגש לשני השרים.

גליה מאיר אריכא: ממילא שלא ניתן אישור השרים.

ניר ברקת: למה זה לא בוצע?

גליה מאיר אריכא: למה?

גליה מאיר אריכא: למה?

גליה מאיר אריכא: אני לא יודעת למה זה לא בוצע.

גליה מאיר אריכא: כי רצו האטת התהליך, ולעשות את הדברים בצורה מואטת, לקבוע עובדות בשטח לפני שעושים את עבודת המטה.

שגית אפיק: כלומר, יש החלטת ממשלה, אבל החלטת הממשלה לא קוימה עד לרגע זה.

שגית אפיק: שום רכיב בה לא קוים עד לרגע זה.

גליה מאיר אריכא: לא קוים עד לרגע זה.

גליה מאיר אריכא: להיפך, אני כממלאת מקום, ביקשתי להגיש עמדה מסודרת של הרשות בעניינים קריטיים שלא נדונו כלל ולא קיבלתי כל התייחסות.

גליה מאיר אריכא: הפנייה הראשונה שנעשתה על ידי המשרד לשוויון חברתי, לשר האוצר, נעשתה ב-3 לינואר, עשרה ימים לאחר ההחלטה על פיזור הכנסת.

גליה מאיר אריכא: אחרי שנעשה פה דיון בוועדת הכספים, אז נעשתה הפנייה לשר האוצר שיאשר את העברה, וגם זה ללא דוח המלצות של צוות בין-משרדי כפי שקבעה החלטת הממשלה.

ניר ברקת: זאת אומרת, בנושא המהותי לא חל שום התקדמות.

ניר ברקת: טכנית, אולי הייתה החלטה.

גליה מאיר אריכא: יש שלושה נושאים שכלל לא נדונו, ולא חלה בהם שום התקדמות.

גליה מאיר אריכא: הנושא הראשון – מחשוב ומערכות מידע.

גליה מאיר אריכא: כל המערכות יושבות על תשתיות משרד האוצר שזאת מאסה כבדה, מסועפת.

גליה מאיר אריכא: יש לנו קבצים כבדים מאוד שעוברים מהרשות לשורה של גופים חיצוניים.

גליה מאיר אריכא: קופות החולים - כדי לתת כתובת רפואות לניצולים.

גליה מאיר אריכא: רשויות מקומיות – הנחה בארנונה.

גליה מאיר אריכא: רשות המים, רשות החשמל, ביטוח לאומי, ואפוטרופוס הכללי, שורה של קבצים.

גליה מאיר אריכא: אנשי המחשוב של האוצר, שהם אנשים מאוד מקצועיים, שליוו אותנו למעלה מעשר שנים, הם במידה רבה אחראים לרמת השרות הגבוהה שהגענו אליה, אמרו לנו חד-משמעית, שכל התשתיות שהן מאפשרות יצוא ויבוא של קליטה של קבצים כבדים מכל הסוגים האלה, כלל לא נמצאות במשרד לשוויון חברתי.

גליה מאיר אריכא: בנוסף, במשרד האוצר יש כלים מחשוביים מאוד מתקדמים שהם מאפשרים תהליכים מואצים, שהם עושים תיזמון תהליכים שגם הם כלל לא קיימים.

גליה מאיר אריכא: נמסר לנו ממשרד האוצר שההקמה שלהם מחדש במשרד שחקר תשתיות, הקמה מחדש במשרד לשוויון חברתי שדורשת השקעה עצומה ואדירה.

ניר ברקת: זה שנים של עבודה, אני מכיר את זה.

גליה מאיר אריכא: זה בטח לא לפני המחצית השנייה של 2021, והיא דורשת כוח אדם מקצועי, שדרך אגב, נמצא במשרד האוצר, לא במשרד לשוויון חברתי, ודורשת תקציבים גדולים.

גליה מאיר אריכא: המשרד לשוויון חברתי עצמו קבע והעריך שהעלות תהיה 15 מיליון שקלים בנוסף ל-15 מיליון שקלים חדשים שהוא הצטרך.

גליה מאיר אריכא: זה לפי מכתב שהוא עצמו הגיש למשרד האוצר ב-7 בדצמבר.

ניר ברקת: הרב גפני, אין טעם להמשיך את הדיון, אפשר להמשיך ולשמוע אותה – זה פשוט הזוי בעיניי.

ניר ברקת: אין לזה שום סיכוי.

גליה מאיר אריכא: גם נושא הפיתוח, שתבינו, ידינו כבולות ללא כל המחשוב, ללא מאסת התשלומים אנחנו יכולים לקבל החלטות, האם הם לא התבצעו, אין לזה שום משמעות.

גליה מאיר אריכא: צוות הפיתוח המקצועי שליווה אותנו נמצא במשרד האוצר, מכיר את המערכת על בוריה ונשאר באוצר.

גליה מאיר אריכא: התוצאה היא – דיברת על רכיבים מסוימים שיעברו למשרד לשוויון חברתי, אז עבר צוות פיתוח חלקי, בלי צוות הפיתוח הבכיר.

גליה מאיר אריכא: אנחנו היום מוצאים את עצמנו עם צוות שלומד את הכול מחדש.

גליה מאיר אריכא: המשמעות, זה עיכובים, זה תהליכים לא מושלמים.

גליה מאיר אריכא: זה שגיאות.

גליה מאיר אריכא: יש לנו שורה של דוגמאות.

גליה מאיר אריכא: אני מקבלת תלונות מכל אגפי הרשות על השרות שאנחנו מקבלים בתחום המחשוב.

גליה מאיר אריכא: יש לזה מחירים, אם זה עיכוב במתן מענה, כי אנחנו רוצים לתת טיפול נפשי מיידי בתקופת הקורונה.

גליה מאיר אריכא: לפני שלושה חודשים קיבלנו את ההחלטה, עד עכשיו הם מתקשים ליישם אותה, אם זה עיכוב במתן סיוע לניצולים, אם זה פנסיה, מתקשים לבצע את השליפות.

גליה מאיר אריכא: אם זה קשיים לאתר מרותקי בית.

גליה מאיר אריכא: קשיים לאתר מי זקוק להנגשה.

גליה מאיר אריכא: ארבעה חודשים שהם לא הכניסו להכניס שאלות לשאלון שביקשנו, ואם זה עיכוב על עבודה, על מערכת רשות חדשה שהייתה צריכה לעלות במרץ הקרוב, מערכת שהייתה אמורה לקצר את כל העבודה, ואף אחד לא עובד עליה כרגע.

גליה מאיר אריכא: באמת אני שואלת, עכשיו שניצולים בני 85, ו-90, עכשיו זה הזמן שלנו לקיים סדרות לימוד לצוותים חדשים שילמדו את כל הנושא מחדש?

גליה מאיר אריכא: אנחנו, ואני באופן אישי רוצה להקיף את הכול.

גליה מאיר אריכא: אנחנו רוצים ללכת קדימה, לא ללכת אחורה.

גליה מאיר אריכא: קדימה, אנחנו רוצים לתת את הזכויות כאן ועכשיו, לא בעוד חצי שנה שיתחילו ללמוד את הנושא, אלא בעוד שנתיים שהמערכת תתייצב חזרה.

גליה מאיר אריכא: עכשיו אנחנו רוצים לתת את הזכויות.

גליה מאיר אריכא: נושא נוסף שאף אחד לא נתן את דעתו עליו, זו העובדה שהמשרד הקולט הוא יותר קטן בוודאי ממשרד האוצר, וגם יותר קטן מהרשות עצמה.

גליה מאיר אריכא: אתם מבינים מה אנחנו אומרים – יותר קטן מאיתנו.

מיקי לוי: אולי שהשר לשוויון חברתי, יהיה השר לרשות.

מיקי לוי: ...

איוב קרא: 10%.

גליה מאיר אריכא: כן, בדיוק מה שאמרת, אולי אנחנו צריכים לקלוט אותם.

גליה מאיר אריכא: אנחנו היום מטופלים על-ידי עשרות עובדים במשרד האוצר, יחידות שבכלל לא קיימות במשרד לשוויון חברתי.

גליה מאיר אריכא: למשל, אין להם בכלל יחידת הדרכה מקצועית, שההדרכה הוא משהו שמאוד הכרחי לתחומי תוכן מאוד ייחודיים לנו.

גליה מאיר אריכא: אנחנו כבר שנים עובדים על תוכניות הדרכה.

גליה מאיר אריכא: זה בכלל לא קיים.

גליה מאיר אריכא: הם צריכים ללמוד את הכול מחדש.

גליה מאיר אריכא: זה מחייב שינוי מבנה ארגוני.

גליה מאיר אריכא: אנחנו הבנו, ואני, בתור מנהלת הרשות הבנתי, שאנחנו נצטרך לקלוט עובדים נוספים שיבצעו פעולות שעד עכשיו בוצעו במשרד האוצר.

גליה מאיר אריכא: עכשיו, גם המשרד לשוויון חברתי עצמו אומר שחסרים לו 15 תקנים.

גליה מאיר אריכא: 15 תקנים חסרים למשרד לשוויון חברתי, כדי לאפשר רציפות הטיפול בניצולי השואה ובעובדים.

גליה מאיר אריכא: במכתב שלהם הם מפרטים עובדים למחשוב, עובדים ללשכת המשפטית, עובדים ליחידת הלוגיסטיקה, עובדים לביטחון, עובדים לשורה של מחלקות, אני גם שומעת אותם.

גליה מאיר אריכא: בישיבות הנהלה כל אחד מהמנהלים הבכירים אומר – חסר לנו כוח אדם כי אנחנו הולכים לקלוט את הרשות.

גליה מאיר אריכא: מה נמצא בתכנית העבודה שלהם – קליטת הרשות.

ניר ברקת: שאלה, מה שאומר איתן, הרשות קיימת – נכון?

ניר ברקת: אז במקום לעשות פירוקים והרכבות מחדש, האם זה אפשרי – אני פשוט רוצה לשאול מהזווית שלו, האם זה אפשרי בלי לעשות שינוי כלשהו בנושא כוח אדם, להעביר את האחריות המיניסטריאלית לשר?

גליה מאיר אריכא: אין חיה כזאת.

ניר ברקת: תסבירי למה, כי זו הטענה.

גליה מאיר אריכא: זה המצב היום.

גליה מאיר אריכא: האחריות המיניסטריאלית, זה המצב היום.

ניר ברקת: אם אתה משאיר את הרשות כמות שהיא.

קטי קטרין שטרית: זה לא הגיוני, השתגענו, אני אומרת לך – השתגענו.

קטי קטרין שטרית: מה זה הדבר הזה?

איתן גינזבורג: קטי, כשהעבירו את רשות החברות לשר אמסלם, לשר הדיגיטל - - -

קטי קטרין שטרית: אתה מקשיב לעצמך?

קטי קטרין שטרית: אבל זה היה מזמן.

קטי קטרין שטרית: היום אין מירב כהן, היא כבר לא איתכם.

קטי קטרין שטרית: מה הקטע?

קטי קטרין שטרית: מה בוער לכם?

משה גפני: קטי, הנושא הוא לא פוליטי.

משה גפני: הרשות עברה, יש החלטה, החלטת ממשלה והחלטת כנסת, הרשות עברה.

משה גפני: עכשיו השאלה, האם אנחנו משאירים את המצב כמות שהוא, או שעכשיו מתחילים לעשות את כל השינויים שצריך לעשות מה שגליה אמרה.

משה גפני: הסמכות היא בידי המשרד השר לשוויון חברתי, שיכול להיות שעכשיו זה איציק שמולי בכלל, אבל לא לגעת עכשיו בעובדים, זה הנושא.

משה גפני: נקלענו לתקופה מאוד קשה, זה דבר שיפגע באופן חמור בניצולי השואה.

איתן גינזבורג: אני רוצה לומר לך משהו.

איתן גינזבורג: אני לא מבין בכלל את המהות שלו ומה התכלית שלו בחוק.

איתן גינזבורג: אבל מכיוון שהרשות עברה ויש את השר, יש את האחריות המיניסטריאלית של משרד מסוים, כמו שרשות החברות עברה ממשרד ראש הממשלה למשרד האוצר, עכשיו משרד הדיגיטל.

איתן גינזבורג: אני אומר, יש אחריות מיניסטריאלית.

איתן גינזבורג: יש שר ממונה, הוא אחראי עכשיו על הרשות.

איתן גינזבורג: מישהו דיבר נגד הרשות – בטח שלא.

איתן גינזבורג: הרשות חשובה, טוב שתהיה, וחשוב שתמשיך להתקדם כמו שהיא צריכה.

איתן גינזבורג: יש את האחריות המיניסטריאלית למשרד מסוים, מה אתם רוצים?

משה גפני: אני רק מבקש ממך דבר אחד – אל תדבר, כאשר אתה מדבר על הרשות לניצולי השואה, לרשות החברות הממשלתיות או כל גוף מיניסטריאלי אחר, גוף שהוא שייך למשרד ממשלתי.

קטי קטרין שטרית: אי אפשר לשים את זה בכפיפה אחת.

משה גפני: זה נושא שונה לחלוטין כרחוק מזרח ממערב.

משה גפני: אנחנו מדברים על אנשים וניצולי שואה שהם למעלה מ-90, למעלה מ-80.

איתן גינזבורג: אבל הכתובת שלהם היא הרשות.

משה גפני: הרשות, בסדר.

משה גפני: אבל אם אתה מתחיל להזיז את המחשבים, אם אתה מתחיל להזיז את כל הדברים האלה, אתה פוגע בהם.

משה גפני: תאמין לי, אתה לא תסלח לעצמך על זה שעשית את זה.

ינון אזולאי: איתן, אני אגיד לך.

ינון אזולאי: אנחנו מכירים שעברו חברות, עבר מינהל תכנון, עבר הכול.

ינון אזולאי: רק ההבדל הוא קטן.

ינון אזולאי: ברשות החברות, במינהל התכנון אפשר שיהיה חבלי לידה, פה זה יהיה הלוויה, זה ההבדל הדק, זה אתה צריך להבין.

ינון אזולאי: פה אני אומר לך את המילים הכי קשות.

ינון אזולאי: פה לקחת ניצולי שואה שבתוך שנתיים לא יהיו איתנו.

ינון אזולאי: רשות החברות תהיה, תחזור, יפטרו עובדים, יחזרו עובדים, הרשות הדיגיטלית לא תגדל, עזוב, הכול שטויות.

ינון אזולאי: אבל לשחק בנשמות האלה בשנתיים האלה אי אפשר.

ינון אזולאי: אני בטוח שגם אתה לא רוצה להיות במקום הזה, וכמו שאני וכמו שאתה, אותו דבר.

משה גפני: אנחנו מבקשים להשאיר את המצב כמות שהוא.

משה גפני: להקפיא את זה לחודשיים, שלושה.

משה גפני: בתום החודשיים שלושה להחליט מה אנחנו עושים את זה, אבל להקפיא את זה.

מרים גרייבר: כבוד היושב-ראש, אני ניצולת שואה, ואני יושבת ראש של עמותה.

מרים גרייבר: אין לי אלא לשמוע את חבר הכנסת הצעיר שממש לא מבין אותנו, הוא לא יודע על מה הוא מדבר.

מרים גרייבר: אני מאוד מודה למיקי לוי, על המילים שלו החמות.

מרים גרייבר: מודה לעו"ד גליה מאיר, שבאמת תיארה את המקום איך הוא עובד ומה הוא עושה.

מרים גרייבר: זה לקח להם שנים להיות שם ולעזור לניצולי השואה, זה לא לקח מהיום למחר.

מרים גרייבר: אני זוכרת שהייתי בכנסת ב-2010, ואז התחלנו את כל התהליך הזה.

מרים גרייבר: זה לא התחיל מאתמול למחר כמו שחבר הכנסת הצעיר חושב.

מרים גרייבר: השם שלי הוא מרים גרייבר, ואני יושבת-ראש עמותת "יש", ילדים יתומים ניצולי שואה בארץ.

מרים גרייבר: אנחנו עמותה ייחודית שכל מטרתה הוא לרווחת הסובלים והנדכאים.

מרים גרייבר: לכן, אני מרגישה בנוח לבטא את רגשותיהם של השורדים והניצולים.

מרים גרייבר: העמותה שלנו חובקת בתוכה באהבה את כל הניצולים מכל הארצות.

מרים גרייבר: אנחנו עמותה של ניצולים שנמצאים בקשר מתמיד.

מרים גרייבר: אנחנו יודעים מה מטריד אותם, ומה כל אחד צריך.

מרים גרייבר: לכן, אני מדברת בשמם, לכל אחד מאיתנו יש את הזמן בו אנחנו מתאבלים ומנציחים את יקירנו.

מרים גרייבר: אנחנו רוצים לחיות את השנים האחרונות, בלי להרגיש שהממשלה לא איכפת לה מאתנו וזורקת אותנו מתחת לגלגלים.

מרים גרייבר: כתבתי מכתב לממלא מקום ראש הממשלה מר בני גנץ, וביקשתי ממנו לחזור בו מלהעביר את ניצולי השואה ממשרד לשוויון החברתי.

מרים גרייבר: בצלצול אחד לגברת יעל מבורך, הוא היה מונע מאיתנו את כל הסבל הנורא הזה, אבל הוא שתק.

מרים גרייבר: המשרד של הרשות לזכויות ניצולי השואה, במשרד האוצר התשובה שלו דממה, והגב' יעל מבורך, ממשיכה בשלה למרר את חיי הניצולים.

מרים גרייבר: זה לקח שנים לרשות לבנות אותנו, בסוף אנחנו הגענו למנוחה, למקום שאנחנו יודעים שמקשיבים לבקשותינו.

מרים גרייבר: אתם רוצים לעזור?

מרים גרייבר: הניצולים נלחמו בעד המדינה – בנו אותה ביזע ובידיים.

מרים גרייבר: נתנו את נשמתם וגופם ואת כספם, את כספי השילומים מגרמניה למדינה.

מרים גרייבר: עכשיו, כל מה שאנחנו מבקשים – שהמדינה תתייחס אלינו, כפי שאנחנו התייחסנו למדינה.

מרים גרייבר: תנו לנו לחיות בכבוד את שארית ימינו, בלי לבקש כעני בפתח את הזכויות שמגיעות לנו.

מרים גרייבר: נשמח להיפגש עם ממלאת המקום עו"ד גליה מאיר.

מרים גרייבר: תודה רבה בעד ההקשבה.

מרים גרייבר: באמת מקווה שכל העסק הזה ייגמר היום, ואנחנו נישאר איפה שאנחנו נמצאים.

מרים גרייבר: דרך אגב, שמעתי כאן 50 מיליון שקיבל המשרד לשוויון חברתי.

מרים גרייבר: אנחנו בעמותה לא ראינו פרוטה מזה.

מרים גרייבר: לאיציק שמולי, כתבתי גם מכתב.

מרים גרייבר: אני רואה שהוא מתראיין בטלוויזיה ובכל מקום יש לו זמן להתראיין.

משה גפני: תודה רבה.

שגית אפיק: גליה, יש לי שאלה.

שגית אפיק: הניצולים מאוד מרוצים מכם, גם הוועדה מאוד מרוצה מהרשות לזכויות לניצולי שואה, אנחנו עובדים איתכם שנים רבות, ואתם עושים עבודה נפלאה, כולם חושבים כך.

שגית אפיק: מה זה משנה בסוף?

שגית אפיק: כולם מבקשים להחזיר אתכם למשרד האוצר.

שגית אפיק: מה זה משנה?

שגית אפיק: אם הרשות כל כך טובה בסופו של דבר, ואתם אלה שעוזרים לניצולים.

שגית אפיק: מה זה משנה לכם אם אתם כאן או שם, או במקום אחר.

גליה מאיר אריכא: מה שמאפשר לנו להיות טובים, קודם כל, כמו שאמרתי קודם, כל המעטפת המקצועית שקיימת באוצר, ולא קיימת במשרד לשוויון חברתי, אני לא גורם פוליטי.

גליה מאיר אריכא: לי זה לא משנה.

גליה מאיר אריכא: מצידי להיות תחת משרד התחבורה.

גליה מאיר אריכא: המעטפת המקצועית לא קיימת.

גליה מאיר אריכא: כשאני מקבלת החלטה לתת טיפול נפשי מידי בגלל הקורונה לניצולי השואה, ולא מסוגלים ליישם אותה, אז אני צריכה לקחת את האנשים וללכת.

גליה מאיר אריכא: מה זה שווה שאני מקבלת החלטות אם לא מסוגלים ליישם אותם?

גליה מאיר אריכא: יש לי שורה של פניות, תשאל אותה, הנה, גברת תאה אומרת – שהיו צריכים להעביר בחודש ינואר - - - המשרד לשוויון חברתי, לא מודע לזה אפילו.

גליה מאיר אריכא: אם היא לא הייתה אומרת להם, היו מקבלים מענק בחודש ינואר.

גליה מאיר אריכא: סליחה.

גליה מאיר אריכא: לי אין אינטרס - - - יש פה שינוי במעמד של ניצולי שואה – ממעמד של אוכלוסייה יחידה שמטופלת במישרין על-ידי שר האוצר, שלנו, לי, יש דלת ישירה לשר האוצר, בלי להתחשבן עם אוכלוסיות נוספות – אחת למיליון, עוד אוכלוסייה בשורה של אוכלוסיות ורחוק ממשרד האוצר.

גליה מאיר אריכא: אני אספר לך גם את זה, כשאני קיבלתי החלטה להכיר בניצולי שואה חולי סרטן להעלות להם את ההכרה, וכשרציתי לבקש הכרה באוכלוסיות נוספות, אתה יודע איזה תגובה קיבלתי מהמשרד לשוויון חברתי?

גליה מאיר אריכא: - מה פתאום, אני מכתיבה באופן חד-צדדי את סדרי העדיפויות של המשרד.

גליה מאיר אריכא: יש להם עוד עניינים מול האוצר, ומול משרד יש משרד האוצר - זה משדרג את מעמד הניצולים או שזה - - - אותם.

משה גפני: איתן, שתדע שאנחנו הזמנו את כל מי שרוצה לבוא.

משה גפני: לא היה מהארגונים או מניצולי השואה אחד או אחת שבאו לכאן ואמרו אנחנו רוצים לעבור, לא היה דבר כזה.

משה גפני: אני לא באתי ואמרתי, אני סוגר את זה רק לכאלה שהם נגד.

משה גפני: בבקשה.

קרן ברק: אני רוצה לחדד, לא קשור למשרד האוצר.

קרן ברק: קיבלתי עכשיו דיווח שגם כאשר יאיר לפיד היה שר האוצר, רצו להעביר את זה למשרד הרווחה, ויאיר לפיד נלחם שזה לא יעבור, זאת אומרת, זה לא קשור בכלל לקטע פוליטי והוא השאיר את זה במשרד האוצר.

קרן ברק: עכשיו, מה אנחנו מדברים פה?

קרן ברק: איתן, הרי כשאתה עושה עץ כזה, איתן, ומי כמוך מבין של ארגונים, אין גוף – ומי שיושב מעל הכול זה משרד האוצר, והוא זה שמנווט, והכוח אצלו, וזה אין מה לעשות, זה המבנה הארגוני היום של מדינת ישראל מבחינה תקציבית, אז כל אחד, כל אחד מייחל להיות הכי קרוב לפונקציות כהכי גבוה שאפשר.

קרן ברק: אנחנו הרחקנו את זה מי הכי גבוה – מזה שקשורים בטבור, בעורק הראשי ישר למשרד האוצר ולשר אוצר, הרחקנו את זה לאלף גלגולים כלפי מטה.

קרן ברק: זאת אומרת, כל ארגון מייחל להיות הכי קרוב.

קרן ברק: הם כבר היו שם, ואתה לקחת אותם והרחקת אותם.

קרן ברק: הרי קשה לך, יש לך המון כאלה שאתה רוצה לעזור להם, וכנראה שלא את כולם תוכל לקרב עד לשם, אבל הם כבר היו שם.

קרן ברק: אז תחשוב שהם כבר היו שם, ובמו ידיך הרחקת אותם מהטבור המרכזי ולכמה אנשים אנחנו מדברים?

קרן ברק: הרי ניצולי שואה זמנם קצוב.

קרן ברק: כולנו פה צאצאים שלהם, והם כבר הלכו לעולמם, לצערי הרב, משפחתי.

קרן ברק: אבל אנחנו נלחמים עליהם.

קרן ברק: אנחנו צריכים לתת להם כמה שאפשר.

קרן ברק: אז אנחנו במו ידינו הורסים את התקווה היחידה שיש להם, שהם כבר היו שם, ואנחנו עשינו את זה.

קרן ברק: בעיניי, זה הדבר הכי נוראי, ואין שום ארגון שהיה מסכים לעשות את זה.

קרן ברק: אז אנחנו צריכים להחזיר אותם למקום שהם היו שם.

קרן ברק: תודה.

מיכל וונש: אדוני היושב-ראש, אני רציתי לשמוע דווקא לגבי הנושא שעלה לקראת יום השואה הבין-לאומי, והבאנו גם בוועדת העלייה והקליטה בדיון היחיד שהתקיים פה לרגל יום השואה הבין-לאומי, את הנושא שנמצא כבר מעל שש שנים במשרד לשוויון וחברתי, והוא כמה שילומים מגרמניה המזרחית.

מיכל וונש: אני לא יודעת אם אתם מכירים את הנושא הזה.

מיכל וונש: גם את הנושא של השבת הרכוש היהודי, שני הנושאים האלה הם בסמכות המשרד.

מיכל וונש: אני מחזיקה פה מסמך.

מיכל וונש: אני מבינה שגם מבקר המדינה עומד לצאת עם אמירה מאוד ברורה - לא נעשה כלום מטעם המשרד בשש השנים בשני הנושאים הללו.

גליה מאיר אריכא: רק להבהיר, שזה באחריות המשרד לשוויון חברתי.

גליה מאיר אריכא: זה לא באחריות הרשות לזכויות ניצולי שואה.

מיכל וונש: אז איפה זה יושב?

גליה מאיר אריכא: אנחנו נשמח לתכלל את כל הנושאים שקשורים לניצולי שואה.

גליה מאיר אריכא: למשל, המשרד לשוויון חברתי, כמו שהזכירה הגב' מרים גרייבר, מעניק תמיכה לארגוני ניצולי שואה.

גליה מאיר אריכא: נתנו להם את זה בשנת 2007, כאשר הקימו את המשרד.

גליה מאיר אריכא: מבקר המדינה אמר צריך לתכלל שכל הטיפול יהיה - - -

מיכל וונש: אדוני היושב-ראש, זה מאוד חשוב, כיוון כשאין את התכלול הזה, אז אנחנו רואים מה קורה.

גליה מאיר אריכא: ביקשתי, תעבירו אלינו את הסכומים, אנחנו נטפל בזה, כי אנחנו מסורים אך ורק לניצולי שואה.

גליה מאיר אריכא: גם יושב-ראש הוועדה פנה וביקש.

גליה מאיר אריכא: אנחנו סורבנו.

משה גפני: גליה, אני מבקש לומר לך.

משה גפני: אנחנו קיימנו פה דיונים על השבת הרכוש.

משה גפני: אני לא מדבר על מזרח גרמניה.

משה גפני: אנחנו קיימנו את כל הדיונים האלה.

משה גפני: בראש הנושא של השבת הרכוש, העמדנו בראש קבוצה שהייתה כאן בוועדה את זאב ביילסקי.

משה גפני: החזרנו כספים מבנקים שהיה מאוד קשה לפני זה, זה לא קשור אליהם, זה קשור אלינו.

מיכל וונש: לא, זה קשור למשרד לשוויון חברתי.

תאה אדרי: אני מנהלת תחום תגמולים בחשבות הרשות לזכויות ניצולי שואה.

תאה אדרי: אני גם נציגת עובדים.

תאה אדרי: נותר לי רק להשלים את מה שגליה אמרה, וכמובן, גם לחזק אותה, שבעצם, מי שמכיר מערכות מחשוביות, אנחנו משלמים לניצולי שואה על סמך מאגר עצום שניתן לאורך כל השנים על פני הסדרים.

תאה אדרי: 200 אלף ניצולי שואה, שכרגע אנחנו משלמים להם על סמך כל המאגר הזה שמתוחזק על-ידי האוצר ועל ידי מערכות מחשוביות של האוצר.

תאה אדרי: ובאמת, מי שמכיר מערכות מחשוביות, יכול רק לחזק את זה, שכל נגיעה במערכת מחשובית יכולה לגרום לבעיות רבות ולאיבוד מידע רב ויקר שנצבר לאורך השנים ולפגוע בתשלומים של הניצולים ובמתן הסיוע שניתן לניצולים.

תאה אדרי: זה בגדול מה שיש לי להוסיף.

משה גפני: קודם כל, אני רוצה להתייחס למספר נקודות שעלו פה לדיון, וגם לתקן מספר דברים שנאמרו שהם בפירוש לא נכונים.

משה גפני: יש פה הרבה טעויות שנעשו, אני רוצה לנסות לתקן אותן.

משה גפני: קודם כל, כפי שנאמר פה, הרשות עברה.

משה גפני: היא עברה לפני חצי שנה למשרד לשוויון חברתי.

משה גפני: היא כבר פועלת ככה במהלך החצי שנה - - -

משה גפני: אבל הייתה טעות יותר גדולה, שאנחנו פה מקבלים החלטה, ואת מוציאה מכתב שלא לשמוע למה שאמרנו.

משה גפני: בסדר.

יעל מבורך: הפעילות האחרת שעושה הרשות, זו פעילות קטנה ומאוד דומה למה שעושה המשרד לשוויון חברתי.

יעל מבורך: הפעלה של מוקד - - - רכוש שנמצא במשרד, ונושאים נוספים שהמשרד שלנו עושה בשנים האחרונות, בעשר השנים בהיקפים יותר גדולים ממה שקורה ברשות.

יעל מבורך: אנחנו עכשיו רואים שמהתהליך הזה ישנם הרבה שיפורים שאפשר לעשות, ואני אתן כמה דוגמאות.

יעל מבורך: דובר פה על 50 מיליון שקל, אותה תכנית של מגן הזהב, מאז שהיינו בפעם האחרונה בוועדת כספים בנושא הזה לפני שלושה שבועות.

יעל מבורך: התקשר המשרד לשוויון חברתי יחד עם הרשות ויחד עם המוקד של הרשות לכ-76 אלף ניצולי שואה.

יעל מבורך: אל"ף, לשאול לשלומם.

יעל מבורך: בי"ת, לראות אם הם זקוקים למשהו, זקוקים למתנדב שיבוא לעזור להם לקנות מזון, לקנות תרופות, לדבר איתם, לשוחח איתם.

יעל מבורך: באמת, ראינו שהסוגיה הכי משמעותית שעולה זו הסוגיה שבדיוק המשרד שלנו מתמחה בה.

יעל מבורך: התקציבים האלה כבר נמצאים ברשות, הם בהפעלה.

יעל מבורך: נושא נוסף שעלה בדוח מבקר המדינה, שבהם הוא העיר לרשות, זה לגבי הנושא של לחצני מצוקה שהם לא בתקציב הרשות.

יעל מבורך: ליקויים אחרים בדוח מבקר שנוגע לשיפוץ והנגשה של בתים של ניצולי שואה שלא נעשו שנים, ועכשיו, בשנה הזאת, אנחנו נשפץ 2,000 בתים של ניצולי שואה, יחד עם משרד השיכון.

יעל מבורך: ועיקר הפרויקט זה איחוד והצלה, זה פרויקט מאוד קשה שנקרא "תן כבוד", גם פרויקט רפואי וגם פרויקט חברתי, שהמיקוד שלו יהיה ניצולי שואה.

יעל מבורך: נתתי עכשיו רק כמה דוגמאות.

יעל מבורך: יש מסמך מאוד מסודר שהוצאנו בתוך התהליך הזה לדברים שבעצם בחצי השנה האחרונה עשינו בנושא של ניצולי השואה שנמצא אצלנו בראש סדר העדיפויות.

יעל מבורך: מערכת המרכבה עברה או לא עברה, מערכת המרכבה עברה כך או אחרת, אני חושבת שזה דיון לא רלבנטי.

מיקי לוי: מערכת המרכבה לא עברה.

מיקי לוי: זה פשוט לא נכון.

יעל מבורך: המעבר הזה גם הוא באוצר, הוא יישאר באוצר.

יעל מבורך: אם הוא יועבר למשרד לשוויון חברתי, הוא יהיה שקוף - - - של הרשות ושל המשרד למען הניצולים.

יעל מבורך: אכן, אנחנו רואים שבהלך החצי השנה האחרונה, לא עלו נקודות כאלה, וככל שלא תהיה התנגדות מטעם העובדים או ההנהלה לעכב את התהליכים האלה, הם יקרו כסדרם.

מיקי לוי: 53 יום יש לך.

יעל מבורך: אנחנו פנינו למשרד האוצר בחצי השנה האחרונה לשר האוצר, ולסגן שר האוצר עם תכנית גדולה להגדלה של התקרות לטובת ניצולי השואה בהיקף של מיליארד שקלים, הבקשה הזאת סורבה.

יעל מבורך: אני יכולה להבין, יש תקציב מדינה, קשה להעביר תקציבים גדולים בבסיס.

יעל מבורך: אמרנו, נתמקד במשהו אחד.

יעל מבורך: סיוע נפשי - יש עוד סיעוד למלחמת בנאצים.

יעל מבורך: קבוצה קטנה, בתקציב מינימלי שאנחנו מעמידים אותו למקורותינו.

יעל מבורך: גם זה משרד האוצר סירב, לצערי.

יעל מבורך: ולכן, אני חושבת, מעבר לזה, אני יכולה להגיד לכם, שאחרי עשר שנים בתפקידי, שיש הרבה נושאים ברומו של עולם במשרד האוצר, לא תמיד ניצולי השואה, לצערי, היו אחד מהם.

יעל מבורך: הנושא הזה נמצא בראש סדר העדיפויות שלנו.

יעל מבורך: בסופו של דבר, בשבוע האחרון פנה משרד האוצר לתקן את החלטת הממשלה, ואם זאת ההחלטה שתתקבל על-ידי הממשלה להחזיר את הרשות למשרד האוצר, אנחנו נתמוך בזה.

יעל מבורך: אנחנו נעשה את זה בצורה חלקה.

יעל מבורך: בצורה אחראית ובצורה ממלכתית.

יעל מבורך: כרגע, ההחלטה הזאת טרם התקבלה, ולכן, מה שאנחנו עושים, זה ממלאים את התפקיד שלנו לטיפול חלק מקצועי, ועם כל הגורמים שצריכים לסייע.

יעל מבורך: גם ברשות תשימו את האינטרס הזה לפני כל אינטרס אחר.

משה גפני: גב' מברוך, אני רוצה להגיד לך, אני לא זוכר מקרה כזה שמימין ומשמאל, מקדימה ומאחורה, כולם סבורים שצריך להקפיא את התהליך הזה.

משה גפני: כולם סבורים, גם הארגונים, גם ניצולי השואה, גם חברי הוועדה, כולם, ללא יוצא מן הכלל, אני לא מדבר על העובדים.

משה גפני: זה לא יכול להיות שאנחנו יושבים פה, ומצביעים על זה שלא להעביר.

משה גפני: אנחנו גוף שמפקח על הממשלה.

משה גפני: את מוציאה מכתב מיד אחרי זה, ואת אומרת, לא להתחשב במה שאנחנו החלטנו, ממשיכים בתהליך הזה.

משה גפני: בינתיים, יש מכתב שמבקשים לשנות את החלטת הממשלה.

משה גפני: אנחנו לא מדברים לבטל, לבטל, זה הממשלה צריכה להחליט.

משה גפני: אנחנו מדברים על הקפאה.

משה גפני: להשאיר את המצב כמות שהוא, זה נראה כאילו יש לך פה איזה משהו שאת בכל מחיר רוצה להעביר את זה.

משה גפני: פתאום, הנושא הזה של החלטת הממשלה היא לנגד עינייך.

משה גפני: אנחנו ביקשנו בהחלטה של חברים מכל המפלגות, ביקשנו להקפיא את זה.

משה גפני: בינתיים, זה המצב.

משה גפני: גם הרשות אומרת את זה.

משה גפני: גם העובדים אומרים את זה.

משה גפני: גם הניצולים אומרים את זה.

משה גפני: גם הארגונים אומרים את זה – למה המלחמה הזאת?

משה גפני: מה, זה איזה משהו פוליטי?

משה גפני: אנחנו מבקשים, וחוזרים ומבקשים – עד שתהיה החלטת ממשלה כזאת או אחרת האם כן להשיב את זה למשרד האוצר, או לא להשיב את זה למשרד האוצר, בינתיים הסמכות היא בידי שר הרווחה, אבל העבודה תימשך אותו דבר כמו שהיה עד היום – להקפיא את המחשוב, להקפיא את כל הדברים האחרים.

משה גפני: זה נראה כאילו המשרד לשוויון חברתי שמטפל בעוד נושאים כמו הגימלאים, ושהרשות היא בעצם יותר גדולה מכל המשרד הזה, ייגרם נזק לניצולי השואה.

משה גפני: אני לא מבין איך אנשים יכולים לקחת על מצפונם לפחות את הדברים אפילו אם אנחנו טועים, אבל כולם אומרים את זה, כולם, כולם.

יעל מבורך: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להתייחס לזה כעת.

יעל מבורך: אנחנו נכבד כל החלטה שתתקבל ונתמוך בה.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: אצלנו התקבלה החלטה.

משה גפני: את כתבת מכתב לעובדים שלא להתחשב במה שאנחנו החלטנו.

משה גפני: זה המה המכתב שלכם.

משה גפני: איתן, אני אומר לך, אני אומר את זה בידידות.

משה גפני: אני לא זוכר מקרה כזה.

משה גפני: אני לא זוכר.

משה גפני: לא היה דבר כזה.

משה גפני: לא תהיה תפארתכם על העניין.

משה גפני: אני מבין שיש לכם בעיות קואליציוניות עם הליכוד.

משה גפני: יש לכם בעיות קואליציוניות כאלה ואחרות שאתם הייתם צריכים להעביר כל מיני נושאים שלפי דעתכם הליכוד העביר.

משה גפני: לא רלבנטי כל העניין הזה.

משה גפני: זה יהיה חרב פיפיות, מכיוון שאם זה עובר אליכם, והוויכוחים האלה בין האוצר לבין המשרד לשוויון חברתי, המציאות הזאת היא תהיה מציאות שתפגע בכם בראש ובראשונה.

משה גפני: הרי יבואו ישאלו אותי ניצולי השואה מה אתה עושה?

משה גפני: הרי תמיד אני אומר אני בבחירות מדבר על העניין הזה, מה אני אגיד?

משה גפני: שמה?

משה גפני: שאי אפשר להעביר כסף לנושא הזה של הנושאים הפסיכולוגיים שצריך לתת לניצולי השואה, בגלל שאתם אמרתם שצריך להעביר את זה למשרד הרווחה?

משה גפני: לשר הרווחה?

משה גפני: אני חושב שאתם טועים בזה, זה לא פוליטי.

משה גפני: מותר לבן-אדם, לחבר כנסת, לאיש מכובד, מותר לקום ולומר, בוא נחכה חודשיים ונראה מה יהיה אז.

ניר ברקת: וגם אין לזה שום השלכה פוליטית.

ניר ברקת: אין פה מפסידים ומרוויחים.

ניר ברקת: זה מה שחשוב.

איתן גינזבורג: אני אומר שיש בחדר הזה יותר מאדם אחד שאו הצביע, או לא הצביע במליאה.

ניר ברקת: ואם הממשלה הבאה תביא את זה שוב ותחליט, אנחנו נעשה את זה.

ניר ברקת: אבל בתקופה הזאת מה שאנחנו מבקשים, רק התקופה הזאת.

איתן גינזבורג: מיקי, לא הצבעת נגד.

איתן גינזבורג: מה לעשות?

איתן גינזבורג: נמנעת, אדוני.

מיקי לוי: - - - כי ביקשו ממני.

איתן גינזבורג: היית המצביע היחיד באופוזיציה.

משה גפני: אבל איתן, מה אתה רוצה להגיד בזה?

איתן גינזבורג: אני לא רוצה להגיד שום דבר.

גלית שרעבי-עגיב: אני מנהלת השרות הסוציאלי כבר למעלה מעשור שנים.

גלית שרעבי-עגיב: אני באמת רוצה לדבר בשם הניצולים, ולהביא לכאן באמת את התחושות האחרונות של כל ההצפה הזאת של מה אנחנו חווים במוקד הטלפוני, בשרות הסוציאלי.

גלית שרעבי-עגיב: אנחנו מדברים גם על ניצולי השואה, אבל בעיקר על אוכלוסייה קשישה, שבמהלך תקופת כל ההזדקנות שלהם, הם עוברים המון שינויים כמעט בכל תחומי החיים שלהם.

גלית שרעבי-עגיב: הם עוברים שינויים תפקודיים, בריאותיים, משפחתיים, סביבתיים של אזורי המגורים שלהם.

גלית שרעבי-עגיב: כל שינוי כזה גורם להיחלשות שלהם, גורם לפחדים, גורם לחוסר ביטחון שלהם.

גלית שרעבי-עגיב: זה מעלה אצלם המון חרדות.

גלית שרעבי-עגיב: המון פחדים.

גלית שרעבי-עגיב: אנחנו שומעים את זה יותר ויותר.

גלית שרעבי-עגיב: ולהלביש את זה, גם כל החששות האלה, והפחדים האלה, והתחושות האלה, יושבות על העובדה שהם ניצולי שואה, וזה מחזיר אותם לטראומות העבר.

גלית שרעבי-עגיב: אני רוצה להגיד שגם בתקופת הסגר, הסגירות החברתית, תקופת הבדידות הזו, באמת, אני עובדת כל כך הרבה שנים, ולא נתקלנו בכל כך הרבה מקרים של איומי התאבדות, מקרים שבאמת המון חרדות, והמון בדידות.

גלית שרעבי-עגיב: אנחנו מדברים על 94 אלף שעות טיפוליות נפשיות שניתנות לניצולי שואה.

גלית שרעבי-עגיב: בשנה האחרונה אנחנו מדברים על למעלה מ-20 רפואיות, ששני שליש באמת, הרופאים התרשמו שחלה החמרה במצבם והועלו אחוזי נכותם.

גלית שרעבי-עגיב: אז 5,672 פניות של בדידות שצוותו להם מתנדבים, ולמעלה מאלפים של סלי מזון.

גלית שרעבי-עגיב: באמת, אני פונה בשם הניצולים האלה, ולבקשת מכולם באמת להתחשב, לא לטלטל אותם, לא להעביר אותם ולשמור קצת על הבריאות שלהם גם הנפשית וגם הכלכלית.

ינון אזולאי: מלה טובה לאיציק שמולי, הוא איש מקצוע, הוא א-מפלגתי, כרגע לא נמצא בשום מפלגה.

ינון אזולאי: ..

קולט אביטל: שלום, ותודה רבה, אדוני היושב-ראש, אני חושבת שכל הדברים נאמרו.

קולט אביטל: אני קודם כל רוצה להודות להתגייסות שלך ושל כל חברי הכנסת.

קולט אביטל: יש לי להוסיף רק שני דברים קצרים.

קולט אביטל: הדבר הראשון הוא, שבניגוד למה שאנחנו שומעים, אנחנו גם קיבלנו מידע שהשר איציק שמולי עכשיו מתכנן להעביר את הרשות למשרד שלו.

קולט אביטל: אז עוד טלטול נוסף, ועוד משחק בין פוליטיקאים.

קולט אביטל: אמנם, אני הייתי פוליטיקאית בעבר, אני לא פוליטיקאית היום, ואני מייצגת רק 58 ארגוני ניצולים שמתנגדים לכל ההעברות האלה, לכל הטלטולים האלה.

קולט אביטל: ואנחנו מבינים את רוצה הטוב של המנכ"לית של המשרד לשוויון חברתי.

קולט אביטל: אבל עם כוונות טובות לא סוללים את הדרך, אלא לגיהינום.

קולט אביטל: ולכן, אנחנו מבקשים לשים את הדברים על הולד.

קולט אביטל: לא צריך לתקן מה שהולך טוב.

קולט אביטל: ומה שהולך טוב – זאת הרשות ולא צריך להפריע לה לעבוד כפי שקורה עכשיו.

קולט אביטל: ולכן, אנחנו מצטרפים לבקשה בשם כל הניצולים, לעצור את כל התהליך הזה, ולחכות בסבלנות עד שתיגמר מערכת הבחירות.

קולט אביטל: עד שנדע מי בדיוק מרכיב את הממשלה, ולאן הולך המשרד הזה אם בכלל, או אם הרשות תחזור לאוצר.

קולט אביטל: בואו נהיה קצת סבלניים.

קולט אביטל: ובואו לא נפריע ולא נזיק.

קולט אביטל: ובינתיים, ובאמת, כל מה שאנחנו שמענו, ניצולי השואה בסך הכול מוטרדים מכל הטלטול הזה.

קולט אביטל: כבר היו בעיות בגלל העברה למשרד לשוויון חברתי.

קולט אביטל: עם כל הכוונות הטובות, ואני מכירה בזה שיש כוונות טובות.

קולט אביטל: אבל בואו נמתין.

קולט אביטל: אני מבקשת מאדוני היושב-ראש, לפנות שוב פעם לשרים הנוגעים בדבר.

קולט אביטל: אני לא קיבלתי כל תשובה מהשר איציק שמולי, חוץ ממה שאני שומעת את הכוונות שלו.

קולט אביטל: את הכוונות האלה גם כן צריך לעצור.

משה גפני: אני מבקש לסכם את הדיון.

משה גפני: אני פניתי גם לאיציק שמולי, הוא לא חזר אליי בעניין הזה, כמו שלא חזר גם לאחרים.

משה גפני: אני דיברתי עם מנכ"ל המשרד של ראש הממשלה החלופי.

משה גפני: הסברתי לו את העניין.

משה גפני: אני פונה גם לאיתן גינזבורג.

משה גפני: זאת לא תהיה תפארתו של אף אחד הטלטול הזה, הניסיון להעביר.

משה גפני: אני מבקש בהסכמת החברים.

משה גפני: אנחנו חוזרים על הבקשה.

משה גפני: יש בקשה של משרד האוצר, שהם פונים לממשלה, שהם מבקשים להשאיר את זה במקום שבו זה נמצא.

משה גפני: אנחנו מבקשים להקפיא את המצב כמות שהוא.

משה גפני: להישאר עם זה שאיציק שמולי הוא אחראי מיניסטריאלי, בכלל לא רלבנטי לגבי העניין עצמו המקצועי, ששם אנחנו שמענו מכולם, גם מהעובדים, גם ממלאת מקום המנכ"לית, גם מחברי הוועדה, גם מהארגונים, גם מניצולי השואה, אנחנו מבקשים להקפיא את התהליך הזה.

משה גפני: להשאיר אותו עדיין במקום שבו הוא נמצא.

משה גפני: הוא נמצא במשרד האוצר, בתוך כמה שבועות, או חודשיים ייגמר הבחירות, תוקם ממשלה, ויוחלט מה עושים עם העניין הזה.

משה גפני: כל אחד מאתנו שיהיה לו את היכולת, לא ייתן שהרשות תיפגע.

משה גפני: אז אם תהיה החלטה שמעבירים את זה לאיזשהו משרד, האנשים צריכים לשאת באחריות.

משה גפני: היום, לא נושאים באחריות, מכיוון שאם זה עובר, זה עובר בלי איזושהי אחריות שמישהו לוקח על עצמו, ולכן אנחנו מבקשים את ההקפאה הזאת.

משה גפני: אנחנו מבקשים גם מהממשלה להישאר עם המצב כמות שהוא במשרד האוצר עם הרשות.

משה גפני: אני משבח את העבודה שלכם שאתם עושים.

משה גפני: תמשיכו לעשות את העבודה הזאת, זאת עבודת קודש.

משה גפני: זאת עבודה שאנחנו כולנו חייבים לניצולי השואה, לאנשים המבוגרים שביניהם, לאנשים החולים.

גליה מאיר אריכא: חשוב לי לציין, אנחנו מחויבים לניצולי השואה עם כל המצב שהוא מצב לא בריא, אנחנו בכל הכוח ממשיכים ויוזמים תכניות ויוזמות שונות.

גליה מאיר אריכא: אנחנו ממשיכים.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: הישיבה נעולה.