ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 23, פרוטוקול מספר 122, 2020-12-22 13:00

השעה 13: אני פותחת את הדיון בהרגשה קשה מאוד, בתקווה שזה לא יהיה הדיון האחרון של הוועדה בגלל כל מה שראינו בלילה, אבל יש לנו משימה ואנחנו רוצים מאוד ונחושים מאוד לסיים אותה.

השעה 13: אני מייד פונה ליועצת המשפטית של הוועדה בבקשה להמשיך בקריאת התקנות.

השעה 13: נחזור גם לאותם נושאים שנשארו לנו פתוחים.

נעה בן שבת: רשמנו את נושא המים.

טלי פלוסקוב: גריגורי רודשטיין נמצא איתנו בזום?

ענת כהן שמואל: שלחתי לו הודעה.

ענת כהן שמואל: הוא עוד לא נמצא.

נעה בן שבת: אפשר להעלות את גריגורי אם רוצים לחזור לסוגיית המים, או שיוחלט להתקדם קדימה.

נעה בן שבת: נשאר לנו לדיון גם נושא הגנרטור.

יוסף קפלן: לגבי גנרטור הגענו להסכמה, צריך פשוט לתקן את הנוסח.

יוסף קפלן: את רוצה שעכשיו אקח את האנשים מן הדירה שלהם, אוציא אותם ואשים אותם לצורך העניין בחדר משותף, האחד ליד השני?

טלי פלוסקוב: מה ההצעה שלך?

טלי פלוסקוב: אמרתי אתמול שחשוב לי שיהיה פתרון לאדם הזה.

יוסף קפלן: עוד פעם, יש שטחים ציבוריים – זה יכול להיות חלק מן הלובי, חלק ממסדרונות, וגם בחדרים.

יוסף קפלן: רק אל תגדירי חדרים כי היום זה קיים, בחלק מן המקומות קל לעשות את זה.

יוסף קפלן: היה לנו נוסח.

טלי פלוסקוב: אז איך נגדיר את זה?

נעה בן שבת: "מקומות בשטח בית הדיור המוגן שבהם תתאפשר שהיית דיירים התלויים במכשירים חשמליים מצילי חיים.

נעה בן שבת: "

יוסף קפלן: נכון, "מקומות בשטח הציבורי".

טלי פלוסקוב: אפשר לכתוב "או חדרים".

טלי פלוסקוב: אפשר לתת כמה אופציות.

יוסף קפלן: בסדר גמור, אפשר להוסיף את זה.

נעה בן שבת: "מקומות או חדרים בשטח הציבורי של בית הדיור המוגן שבהם תתאפשר שהיית דיירים התלויים במכשירים חשמליים מצילי חיים.

נעה בן שבת: "

רות פרמינגר: כאשר ברור שלכל בית צריך שיהיה גנרטור לכל מה שכתוב שם.

טלי פלוסקוב: זה לא קשור.

טלי פלוסקוב: אז את נושא הגנרטור פתרנו.

טלי פלוסקוב: אנחנו חוזרים למים – אפשר להעלות את גריגורי בזום?

טלי פלוסקוב: הבנתי שניסית להסביר שלא הבנו מספיק את עניין טמפרטורת המים.

טלי פלוסקוב: תן לנו הסבר מן הצד שלך.

גריגורי רודשטיין: לפי הדרישות שלנו, של מדינת ישראל, המים צריכים להיות בטמפרטורה מבטיחה למניעת ריבוי חיידקים.

גריגורי רודשטיין: חיידק לגיונלה, שהוא חיידק יותר אלים מהקורונה, גורם לדלקת ריאות.

גריגורי רודשטיין: כתוצאה מן הגישה למנוע את ריבוי החיידקים והדבקת אנשים בכל העולם, כולל מדינת ישראל, קיבלו החלטה להעלות את טמפרטורת המים החמים במערכת האספקה, שזה מגיע ל-60 מעלות צלזיוס, ופעם בשלושה חודשים לפחות, ואם יש חריגה באיכות המים אז בתדירות גבוהה יותר, צריך להעלות ל-70–80 מעלות.

גריגורי רודשטיין: הבדל משמעותי בין דיור מוגן לבין דירה בבניין מגורים, לפחות בכל המקומות שבהם אני הייתי יש מערכת אספקת מים חמים מרוכזת, שבה מגיעים ל-70–80 מעלות ואם מישהו פותח את הברז זה גזר דין מוות.

גריגורי רודשטיין: בראש ובראשונה צריך להרכיב במקלחות, שם הסכנה הכי גדולה.

גריגורי רודשטיין: האביזר הזה מחליף ברז רגיל וניתן לשליטה על ידי לחיצה על כפתור.

גריגורי רודשטיין: אם יהיה צורך להסביר לאב"א או למישהו אחר את סוגי האביזרים אשמח להרחיב, פשוט אני לא רוצה להפריע בדיון.

גריגורי רודשטיין: אם יש צורך אסביר עוד סוגיות שאתם רוצים לדעת.

גריגורי רודשטיין: אין שום ספק, אנחנו צריכים להחליט: או שאנחנו הורגים אנשים ונותנים אפשרות להידבק בלגיונלה.

גריגורי רודשטיין: הקורונה תעבור, יש חיסון.

גריגורי רודשטיין: ללגיונלה אין שום פתרון.

יוסף קפלן: מר גריגורי, סליחה, אני לא מסכים לדמגוגיה הזאת.

יוסף קפלן: אני לא מסכים שאתה תגיד שאנחנו הורגים אנשים.

טלי פלוסקוב: קודם כול, לא מתפרצים כך.

טלי פלוסקוב: את זה אני הייתי צריכה להגיד, לא אתה.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לא להתפרץ.

טלי פלוסקוב: יש פה נציג של משרד ממשלתי.

טלי פלוסקוב: אנחנו נותנים לו להגיד.

טלי פלוסקוב: למען האמת, גם אני רציתי מאוד להעיר, בלי המילה דמגוגיה, אבל להגיד "לתת למות" וכל זה – לאף אחד פה אין מטרה לתת למישהו למות.

טלי פלוסקוב: גריגורי, קצת הגזמת: או לתת למות או לשים אביזרים.

גריגורי רודשטיין: לא הבנתם.

גריגורי רודשטיין: יש פתרון לפתור בעיות ולמנוע את המחלה.

יוסף קפלן: אתייחס לדברים.

יוסף קפלן: מר גריגורי ציין אתמול שהיו שני מקרים.

יוסף קפלן: בכל השנים שלי בדיור המוגן ניסיתי לשאול גם בקרב הקולגות האם היו מקרים של כוויות במקלחות.

יוסף קפלן: גריגורי ציין שהיו שני אירועים חריגים וקיצוניים של כוויות במחלקה סיעודית או בבית חולים גריאטרי.

יוסף קפלן: אם אתה מציין את הדבר הזה, עשיתי חשבון: מדובר בערך ב-60,000 מקלחות ביום במשך 300 ימים, 18 מיליון מקלחות בשנה בבית הדיור המוגן, ואין מקרי כוויה או חס וחלילה מוות הידועים לי.

יוסף קפלן: אפשר גם לא לעלות לכביש ולא לנהוג כדי למנוע תאונות דרכים.

יוסף קפלן: אנחנו צריכים להבין שיש פה גבול.

יוסף קפלן: בית הדיור המוגן הוא קודם דירות.

יוסף קפלן: אם עכשיו נלך לכיוון של מה שהוא דיבר עליו, על הלגיונלה או על כל ההשלכות שמשרד הבריאות עושה בתוך המחלקות הסיעודיות, זה לא נגמר ב-45 מעלות בתוך מקלחות הדיירים, שהם עצמם מתנגדים.

יוסף קפלן: אלה מערכות הרבה יותר מורכבות כדי לשמור טמפרטורה של 80 מעלות בצנרת.

יוסף קפלן: אנחנו צריכים להבין, מדובר בבית מגורים.

יוסף קפלן: לדבר כזה יש השלכה, זה אומר שכל הדיור המוגן לא יוגדר כמגורים ויש לזה השלכות רוחב.

יוסף קפלן: אנחנו לא יכולים להתייחס לבית מגורים שלא כדירת מגורים.

יוסף קפלן: הוא מדבר ממוזיקה של מוסד, וזה לא המקרה.

נעה בן שבת: אני רוצה להתייחס לנושא הזה.

נעה בן שבת: גם דירת מגורים יש לה הגבלה של הטמפרטורה.

נעה בן שבת: אנחנו מדברים על הוראות שקיימות מכוח תקנות התכנון והבנייה.

נעה בן שבת: תקן הבנייה מדבר על מגבלה של 55 מעלות, וגם שם יש פער בין המוצא לבין המים בתוך המאגר.

נעה בן שבת: בעצם אותה ברירה שתיאר פה אתמול גריגורי, ואולי הוא חוזר עליה היום, הוא אומר שצריך להתייחס לזה כאל דיור רגיל.

נעה בן שבת: האם באמת צריך להתייחס לזה כאל דיור רגיל?

נעה בן שבת: הרי יש לנו פה חוק שאומר: אנחנו מסדירים את נושא אותו דיור רגיל.

נעה בן שבת: לכאורה אלה דירות של הדיירים בבתים שלהם.

נעה בן שבת: ובכל זאת החוק הזה, פרט לכל ההוראות על ההסכמים והגילוי והגבלות על הפיקדון וכל מיני הוראות ממין אלה, הוא גם קובע שצריך להבטיח תנאים פיזיים נאותים.

נעה בן שבת: התקנות שלנו כרגע נוגעות לתנאים הפיזיים הנאותים שנועדו להבטיח את בריאותם של השוהים.

נעה בן שבת: השאלה אם לא צריך לקחת פה את אמצעי הזהירות כפי שמציין גריגורי, כפי שמשרד הבריאות קבע וכפי שנקבע בתקנות שנוגעות למקומות שבהם מטפלים גם בקשישים, ולא רק מטפלים אלא גם מתגוררים קשישים.

נעה בן שבת: אני רוצה להזכיר, הסבירו לנו שאפשר יהיה להעלות את הטמפרטורה המקומית בלחיצת כפתור, אבל אי אפשר יהיה להוריד את הטמפרטורה המקומית בלחיצת כפתור.

נעה בן שבת: כלומר השאלה מה ברירת המחדל ומה אדם יכול לעשות בביתו.

טלי פלוסקוב: אני רוצה להצטרף אל מה שאמרה כרגע היועצת המשפטית לוועדה.

טלי פלוסקוב: אני רוצה שתבהירו לי טכנית מה צריך לעשות.

טלי פלוסקוב: אני מבינה את יוסי קפלן מצד הדיור המוגן, אבל מצד אחר אני רוצה להבין: מה אתם צריכים לעשות כדי לעמוד בדרישה הזאת של משרד הבריאות?

יוסף קפלן: לפני שאתייחס לשאלתך, בבקשה עוד דבר אחד.

יוסף קפלן: העניין העקרוני, שפה מתחילים בהעלאת הטמפרטורה למים, ובשלב הבא יגדירו לדיירים מה לאכול.

יוסף קפלן: הגישה הפטרונית הזאת לא מקובלת, לא על הדיירים ולא על מנהלי הדיור המוגן.

יוסף קפלן: לעניין הטכני, יש מקומות שבהם יצטרכו לשבור קירות כדי לחשוף צנרת, כדי לחבר אליהם ברז טכנולוגי כזה או אחר, ויש מקומות שבהם יש תקרת מגשים או אפילו תקרות גבס שנדרש לשבור.

יוסף קפלן: יש פה גישה מוטעית.

יוסף קפלן: לא אכנס לעשייה הזאת.

יוסף קפלן: הדיירים עצמם לא ירצו לגור בבית דיור מוגן שבו אני מגביר להם את הטמפרטורה.

יוסף קפלן: תשאלי את לאה שץ.

יוסף קפלן: דיירת אחת ששמעה אתמול את הדיון אמרה לי כך: גריגורי חושש ממקרים חריגים של כוויות, שחס וחלילה ימותו.

יוסף קפלן: הדיירת אמרה שאם היא תתקלח בחורף בטמפרטורה של 45 מעלות היא תחלה בדלקת ריאות והיא תמות.

יוסף קפלן: יהיו יותר מקרים של אנשים שימותו מדלקת ריאות בגלל דרישתו של גריגורי.

יוסף קפלן: אני מצטער, אבל זה נשלח לי על ידי דיירת.

רות פרמינגר: אני רוצה להגיד שני דברים.

רות פרמינגר: אני חושבת שהדיירים יודעים לדבר בשם עצמם.

רות פרמינגר: כל מה שאנחנו אתמול לא הבנו זה שיש עד 45 מעלות.

רות פרמינגר: מכיוון שעכשיו קיבלנו הסבר שיש פה כפתור שניתן ללחוץ עליו כדי להעלות את הטמפרטורה אז אני חושבת שזה דבר שראוי שיהיה.

יוסף קפלן: זה לא קיים.

טלי פלוסקוב: אני לא מבינה את המכשור.

טלי פלוסקוב: תסבירו לי על איזה כפתור מדובר.

יוסף קפלן: אם זה ברז נגיש בתקרה והדייר לא רוצה - - -

גריגורי רודשטיין: זה ממש לא נכון, נו, באמת.

גריגורי רודשטיין: מדברים על דברים שלא מבינים בהם.

טלי פלוסקוב: גריגורי, תסביר לי איפה הכפתור הזה.

גריגורי רודשטיין: בבקשה, אני מסביר שוב.

גריגורי רודשטיין: מערכות אספקת מים בדיור מוגן שונות לגמרי מבנייני מגורים.

גריגורי רודשטיין: באף בניין מגורים במדינת ישראל אין מערכת מרכזית מסונכרנת.

גריגורי רודשטיין: זה שורש הבעיה.

טלי פלוסקוב: יוסי, בואו נשמור על איפוק.

טלי פלוסקוב: גריגורי, יש לי בבית ברז באמבטיה, אני רוצה להגביל אותו עד 45 מעלות צלזיוס.

טלי פלוסקוב: אני צריכה קודם כול להחליף את הברז במקלחת לכל הדיירים.

טלי פלוסקוב: בברז הזה יש כפתור שלוחצים עליו רק אם רוצים להעלות את הטמפרטורה?

גריגורי רודשטיין: בדיוק.

טלי פלוסקוב: כלומר ברירת המחדל היא טמפרטורה של 45 מעלות, ואם רוצים להעלות אותה צריך ללחוץ על הכפתור.

גריגורי רודשטיין: באופן קבוע הטמפרטורה היא 45 מעלות, ואם מישהו רוצה להתקלח בטמפרטורה גבוהה יותר הוא לוחץ על כפתור, מסובב את הידית ומקבל את הטמפרטורה שהוא רוצה.

טלי פלוסקוב: אף פעם לא ראיתי כאלה ברזים.

טלי פלוסקוב: זה אביזר יקר?

גריגורי רודשטיין: אנחנו בין היצרנים הכי גדולים בעולם, כחול-לבן שלנו עם פטנט שלנו, שמספק כמויות לארצות הברית, לצרפת ולמדינות אחרות.

טלי פלוסקוב: כמה עולה ברז כזה?

טלי פלוסקוב: תן לי הערכה.

גריגורי רודשטיין: תלוי בשיטת העבודה, אם הוא שומר שבת או לא שומר, כי יש ברזים שמבטיחים שמירת שבת, יש ברזים מכניים, תלוי גם כמה מזמינים.

גריגורי רודשטיין: במחירים של 600, 700, 900 שקל אפשר להשיג את הברזים.

גריגורי רודשטיין: אל תתפסו אותי במילה כי על מחירים אסור לעובדי מדינה לדבר.

טלי פלוסקוב: ברגע שאמרת 600, 700, 900 שקל אז אפשר להגיד כי הפערים גדולים מאוד.

גריגורי רודשטיין: יש גם ב-6,000 שקל.

גריגורי רודשטיין: אני מתנצל אם חרגתי מן הסמכויות שלי.

 << אורח >> נחי כץ: אני מנכ"ל אב"א.

 << אורח >> נחי כץ: אתם צריכים להחליט האם הסטנדרט של הדירות בדיור המוגן הוא סטנדרט של מחלקה סיעודית או של דירה בקהילה.

טלי פלוסקוב: בוודאי שאנחנו לא מדברים על מחלקה סיעודית, אבל אתה לא יכול לשכנע אותי שבית פרטי רגיל שווה דיור מוגן.

טלי פלוסקוב: יש פה גם ייחודיות.

טלי פלוסקוב: כאן אנחנו מחפשים את הנקודה.

טלי פלוסקוב: בדיור מוגן בכל מקרה יש ריכוז של אזרחים ותיקים.

טלי פלוסקוב: מה שלא תגיד, הם כולם בריאים ושיהיו בריאים עד מאה-ועשרים, אבל יש לכל אחד מהם מוגבלויות מסוימות, למי פיזיות, למי אחרות.

טלי פלוסקוב: לכן אנחנו לא יכולים להתייחס לזה לא כבית סיעודי וגם לא כבית פרטי.

טלי פלוסקוב: צריך למצוא את הדברים שמאפיינים רק את הדיור המוגן.

טלי פלוסקוב: אל תביאו אותי לסיעודי ואל תביאו אותי גם לבית פרטי.

 << אורח >> נחי כץ: בגלל שזה קשיש עצמאי, אולי צריך לחייב את הרשות המקומית – אני לוקח את זה עוד קצת הלאה – בבתים בקהילה, שהם יודעים היכן יש קשישים בתחומי הרשות המקומית, לתת לרשות המקומית אחריות לשים כזה מנגנון בבתים.

נעה בן שבת: אבל זה כרגע לא נדון ואין לנו הסמכה לקבוע תקנות לדבר הזה.

נעה בן שבת: לגבי התנאים התברואתיים הנאותים לבית דיור מוגן יש לנו הסמכה לקבוע, וזה התקנות שמונחות בפנינו.

טלי פלוסקוב: גריגורי, תודה.

טלי פלוסקוב: אני הולכת לבדוק אם גם בביתי אני יכולה לשים ברז עם כפתור.

טלי פלוסקוב: חידשת לנו פה דברים.

יוסף קפלן: גריגורי מציג פה משהו שאני לא מודע לו.

יוסף קפלן: אני יכול לומר שבמסגרת פרוגרמה של משרד הבריאות הכנסתי ברזים כאלה למחלקות הסיעודיות.

יוסף קפלן: נכון שכל ברז טכנית עלה בסביבות 500 שקלים אבל העבודה לחבר ולנתק והכול – זה עלה 1,500 שקל.

יוסף קפלן: אבל אנחנו לא נכנסים פה כרגע לדיון על הכסף, שלא יגידו שהמוביל הוא הכסף.

יוסף קפלן: זה לא הייטק, זה לא כפתור שעכשיו אני אתן.

יוסף קפלן: אם זה ברז חכם אז יש אולי גם בלאי ואז גם אצטרך להחליף אותם כל הזמן.

יוסף קפלן: יש פה פטרונות לתוך הדירות של הדיירים.

יוסף קפלן: אני יכול לאפשר לדייר שירצה, לתת לו אפשרות לשים את זה.

יוסף קפלן: אני לא יכול לשים את זה בכל הדירות, לא יכול לחייב דייר לקבל ברז כזה.

יוסף קפלן: דייר שירצה, נאפשר לו את זה.

טלי פלוסקוב: יוסי, אתה בעצם מציע כרגע לתת לדייר, אם הוא מעוניין בזה אתה מוכן להרכיב לו, אבל לא לחייב לעשות את זה בכל הדירות.

יוסף קפלן: נכון.

נעה בן שבת: הנדיבות הזאת של יוסי יכולה להיות תמיד.

נעה בן שבת: הרי הדייר יכול לבקש כל מיני דברים ובית הדיור המוגן יכול להגיד שהוא מסכים או לא מסכים.

נעה בן שבת: זה יכול להיות לגבי כל דבר.

יוסף קפלן: אבל פה אין עניין של אי הסכמה.

יוסף קפלן: מה שאת אומרת עכשיו הוא לא נכון כי אם אני עכשיו בתוך התקנה מתחייב לאשר לאדם להתקין ברז חכם כזה אצלו אני לא יכול שלא להסכים.

נעה בן שבת: אתה אומר שהוא צריך את אישורך גם לגבי כל תיקון בבית הדיור המוגן.

נעה בן שבת: כלומר אנחנו כבר רואים שיש פה מאפיינים של בית הדיור המוגן ששונים מן המאפיינים הרגילים של דירת מגורים.

יוסף קפלן: לא בגלל זה.

יוסף קפלן: הסיבה שאנחנו נותנים שירותי אחזקה, כי אם מישהו יקדח עכשיו בצינור מים ראשי אני צריך לשמור עליו ולדאוג לו.

יוסף קפלן: לכן אם הוא לא יודע איפה הצינור עובר הוא צריך לבקש ממני אישור.

יוסף קפלן: זה לא בית שבו הוא קרא את התוכניות, זאת הסיבה.

טלי פלוסקוב: תודה, יוסי.

טלי פלוסקוב: רותי, תנסי להתייחס להצעה של יוסי, בבקשה.

רות פרמינגר: אני מגלה שאנחנו נכנסים למצב שכל פעם שרוצים – הרי התקנות האלו באו להסדיר את הבית ותנאים לניהול של הבית ותנאים של הבית.

רות פרמינגר: מי שאחראי על כל הנושא הזה הוא הבעלים.

רות פרמינגר: צריך לזכור שכל תיקון וכל דבר שמכניסים פנימה נשאר לעד.

רות פרמינגר: הדייר לא נשאר לעד אך הדבר הזה נשאר לדייר שבא אחריו.

רות פרמינגר: חסרה לי התייחסות רחבה של הבעלים, להגיד: אתם יודעים מה, יש פה סטנדרטים, אנחנו לוקחים את זה איתנו עוד צעד אחד קדימה וזה הסטנדרט של דיור מוגן, כך צריך להיות.

רות פרמינגר: אני חושבת שמינימלי שיהיה ברז כזה.

רות פרמינגר: גם בבית שלי אני הולכת להתקין, למדתי.

רות פרמינגר: אנחנו לא באים בדרישות מוגזמות מאוד של דברים אוטומטיים וניהול בית חכם מן הדלפק.

רות פרמינגר: באמת אנחנו לא הולכים לשם.

רות פרמינגר: יש פה איזו עבודה משותפת.

רות פרמינגר: יוסי, בוא בנפש חפצה, תבין שיש פה משהו שהולך לדאוג – לא הלכנו כל הדרך לכיוון הדיירים ולא כל הדרך לכיוון שלכם.

רות פרמינגר: יש פה פשרה ראויה, נכונה, מכבדת ובריאה, ושומרת על הבריאות.

טלי פלוסקוב: את מציעה ממחר להתחיל להכליל את הברזים אצל כולם, או שאת מציעה – כי דיברנו פה על שינויים אחרים, שבכל דירה חדשה או בהחלפת דירה יכניסו את הדברים החדשים שכרגע נקבעים.

טלי פלוסקוב: אולי זה יכול להיות פתרון.

רות פרמינגר: אני מציעה שתעלו את לאה שץ והיא תגיד את מה שהיא חושבת.

טלי פלוסקוב: אפשר בבקשה להעלות את לאה שץ?

טלי פלוסקוב: שלום אישה יקרה.

טלי פלוסקוב: מה שלומך?

לאה שץ: שלום לכם.

לאה שץ: קודם כול, תודה רבה על המאמץ לסגור לפחות את הקובץ הזה של התקנות.

לאה שץ: אני מצדיעה.

לאה שץ: יש לי שאלה לגריגורי.

לאה שץ: אני גרה 14 שנים בדירה.

לאה שץ: יש אצלי דוד שמש וגם בוילר.

לאה שץ: כשאני נכנסת למקלחת יש לי ברז עם ידית שמסובבים ימינה ושמאלה ועם זה אני מווסתת את טמפרטורת המים.

לאה שץ: מה עוד צריך כדי לווסת את טמפרטורת המים?

לאה שץ: אני פשוט לא מבינה.

לאה שץ: אני מרוצה מאוד עם מה שיש לי, מעולם לא נכוויתי, להיפך, אני תמיד מתחילה בטמפרטורה קצת יותר נמוכה ואז לאט לאט מזיזה את הידית והמים מתחממים.

לאה שץ: אני לא מבינה מה עוד צריך להוסיף אצלי בדירה כדי לשנות את המצב הזה, שמבחינתי הוא מאה אחוז.

לאה שץ: תודה.

לאה שץ: כמו בכל דירה בעיר ובכפר.

טלי פלוסקוב: גריגורי העלה את הסוגיה הזאת כנראה בגלל שהיה מקרה של מישהו שלא ידע להסתדר עם אותו ברז ואז סובב אותו לא לכיוון הנכון וחס וחלילה נפגע.

יוסף קפלן: במחלקה סיעודית.

טלי פלוסקוב: אני חושבת שזה מקרים בודדים.

לאה שץ: לצערי יותר מדי פעמים כורכים אותנו עם בתי אבות ועם סיעודיים ומר"גים וכל מה שאתם רוצים.

טלי פלוסקוב: לכן אני פונה בכל פעם לאב"א.

טלי פלוסקוב: לאה, תודה, אישה יקרה.

טלי פלוסקוב: לאה לא צריכה את זה, אבל לחנה לצורך העניין זה מסוכן.

לאה שץ: אני בת 81.

לאה שץ: בגיל 81 אני לא צריכה את זה.

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: יוסי, אני חוזרת אליכם בהצעה.

טלי פלוסקוב: האם אתם תסכימו לעשות את זה על פי בקשתו של הדייר?

טלי פלוסקוב: אם דייר יבקש מכם את זה וירצה את זה, או אם רופא או אדם שמטפל בו מבין שיש פה סכנה ואדם לא שולט בעצמו – אתם הרי לא מעבירים אותו לסיעודי, ואנחנו נעמוד על כך שלא תעבירו אותו סתם למחלקה סיעודית.

טלי פלוסקוב: אם יש צורך בזה תוכלו לעשות את זה?

יוסף קפלן: התשובה היא כן.

נעה בן שבת: אבל אז את מתנה את הכול בהסכמתו ואת לא קובעת סטנדרט.

טלי פלוסקוב: נכון, בהצעה ששמתי כרגע על השולחן אני לא קובעת סטנדרט, אבל אני אומרת שאם קשיש או מי שמטפל בו או צוות רב מקצועי ממליץ על כך אז כן צריך להרכיב כזה דבר.

טלי פלוסקוב: מה עמדת משרד הבריאות?

רות פרמינגר: אנחנו אמרנו שזה מתוקף התקנות של חוק התכנון והבנייה.

רות פרמינגר: השאלה אם הם יכולים לדלג על דבר כזה.

טלי פלוסקוב: בגלל זה אני רוצה לשמוע אתכם.

טלי פלוסקוב: שמתי על השולחן את ההצעה.

טלי פלוסקוב: בואו נשמע.

טלי פלוסקוב: גריגורי רודשטיין ואחר כך ד"ר איריס רסולי.

נעה בן שבת: תצטרך להיות להם בכל מקרה מגבלת טמפרטורה של 55 מעלות צלזיוס בנקודת המוצא.

יוסף קפלן: הדברים שגריגורי אמר, היו הרבה מאוד דברים שהוא לא דייק בהם.

יוסף קפלן: הוא מדבר על מערכות חימום מים מרכזיות.

יוסף קפלן: ברוב בתי הדיור המוגן יש מערכות מים שהן בדיוק כמו בבתים פרטיים, עם דודי חימום כפי שלאה תיארה, עם מערכות סולריות, עם דודים חשמליים.

יוסף קפלן: יש פה פשוט הטעיה.

טלי פלוסקוב: שימו לב איפה אנחנו נמצאים.

טלי פלוסקוב: יש פה את משרד הבריאות עם הדרישה ויש פה מנגד דיירים ביחד עם אב"א שמסכימים שזה לא חובה.

טלי פלוסקוב: כפי שאמרה לאה: "אני מרגישה טוב עם מה שיש לי".

טלי פלוסקוב: לכן אנחנו צריכים למצוא משהו.

טלי פלוסקוב: קודם כול נשמע את גריגורי, מה הוא אומר על ההצעה שאנחנו העלינו פה, סוג של לא סטנדרט אבל, ואחר כך אשמח לשמוע את ד"ר איריס רסולי.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

גריגורי רודשטיין: אני מדגיש, בדיור מוגן במבנים שבהם אני הייתי בכל מקום יש מערכת מרכזית.

גריגורי רודשטיין: שימו לב איפה שורש הבעיה, ואני פונה לוועדה המכובדת ומדגיש נקודה שאולי לא לקחתם בחשבון.

גריגורי רודשטיין: לכל סוג מבנה במדינת ישראל יש דרישות תכנון ובנייה.

גריגורי רודשטיין: יש את תקנות התכנון והבנייה ואת חוק התכנון והבנייה.

גריגורי רודשטיין: לבניין מגורים רגיל יש, למוסדות רפואה יש, לבתי אבות יש, חוץ ממבנה אחד במדינת ישראל שאין לו דרישות תכנוניות: דיור מוגן.

גריגורי רודשטיין: מן הסיבה הזאת אנחנו צריכים עכשיו ביחד לשבור את הראש ולהכניס לתקנות את הדרישות התכנוניות.

גריגורי רודשטיין: מן הסיבה הזאת, אני מכבד מאוד את כל המאמצים לשפר את המצב ולקבוע דרישות בסיסיות תכנוניות לדיור מוגן, שאין דרך אחרת, כי ממשיכים לבנות דיור מוגן בלי דרישות מפורטות לתכנון.

גריגורי רודשטיין: הפתרון שנתנו עכשיו מסוכן למדי.

גריגורי רודשטיין: בן אדם ברוב המקרים לא יודע שהעור שלו לא מרגיש את הטמפרטורה.

גריגורי רודשטיין: דרך אגב שני אנשים נפגעו אבל כמות הכוויות הייתה הרבה יותר גדולה, אני לא מגזים: מאות מקרים של כוויות היו.

גריגורי רודשטיין: אנחנו לא יודעים מה קורה בדיור המוגן.

גריגורי רודשטיין: משרד הבריאות נכנס לתמונה רק אם יש לגיונלה.

גריגורי רודשטיין: ב-2019 היו לפחות חמישה מקרים שלשכות הבריאות עשו חקירות אפידמיולוגיות בגלל לגיונלה וראו באיזה מצב קטסטרופלי נמצאות מערכות אספקת המים.

יוסף קפלן: אני יכול לשאול איפה?

יוסף קפלן: אתה מציג נתונים על בקרות.

טלי פלוסקוב: יוסי, אם אתה רוצה להגיד משהו תבקש ממני.

טלי פלוסקוב: גריגורי, מה שאתה אומר מקובל עליי, אני מסכימה עם זה.

טלי פלוסקוב: אם כרגע אנחנו מדברים על שינוי דרישות לתקנות הבנייה אני מסכימה איתך.

טלי פלוסקוב: לכן אני רוצה לבקש שני דברים במקביל.

טלי פלוסקוב: האחד, אם אנחנו בונים מבנה חדש של דיור מוגן או אם אנחנו מחליפים דייר בדיור מוגן – לעשות את השינוי המחייב.

טלי פלוסקוב: במקביל, אם מישהו מן הדיירים מבקש להחליף או הצוות הרפואי הרב-מקצועי מבקש – גם להחליף.

נעה בן שבת: למעשה זה כמו שאמרנו לגבי המקלחון הידני.

טלי פלוסקוב: אני מבינה את מה שגריגורי אומר.

טלי פלוסקוב: כך באותה נוסחה אנחנו לאט-לאט נגיע למצב שכולם יהיו עם המכשירים החכמים האלה, עד שנגיע למכשיר הבא שיהיה עוד יותר חכם.

טלי פלוסקוב: התקדמנו.

טלי פלוסקוב: אני שמחה שהגענו למשהו שמקובל על כולם.

טלי פלוסקוב: אני רק מבקשת מן היועצת המשפטית לנסח את זה.

טלי פלוסקוב: חבר'ה, אנחנו צריכים להתקדם.

רות פרמינגר: מי חב בעלות הזאת?

טלי פלוסקוב: הבתים.

רות פרמינגר: בסדר גמור, רק רציתי להבהיר שהבתים חבים בזה.

טלי פלוסקוב: ד"ר איריס רסולי עדיין מעוניינת להתייחס?

טלי פלוסקוב: בבקשה.

איריס רסולי: כן, מאוד בקצרה.

איריס רסולי: שלום.

איריס רסולי: אני רוצה להגיד שהסיבה שקוראים לזה דיור מוגן, כי הוא אמור להגן על הדיירים.

איריס רסולי: שמחתי מאוד להכיר את גברת לאה שץ.

איריס רסולי: אני רוצה להגיד שהתמהיל של הדיירים משתנה בין המסגרות ולפי ותק המסגרות.

איריס רסולי: במסגרות ותיקות יותר נמצא דיירים מבוגרים יותר, עם שיעור גבוה יותר של אנשים שזכאים לקבל גמלת סיעוד, חלקם מטופלים על ידי עובדים זרים.

איריס רסולי: לכן מבחינת תמהיל הדיירים, חלקם הם אנשים סיעודיים והיכולת שלהם לעצמאות והסכנה שלהם מהיפגעות בזמן המקלחת וכיוצא בזה בנושאים אחרים מובנית בתוכם, והם לא מיוצגים כאן בפנל שמדבר.

איריס רסולי: זה דבר חשוב מאוד.

איריס רסולי: אני שומעת כל הזמן את המוזיקה מצד הדיור המוגן, שעושים להם עודף רגולציה, וכולי וכולי.

איריס רסולי: תפקיד המחוקק ותפקיד הגורם המבצע, שזה משרדי הממשלה, לראות את האיזון בין החירות של האזרח לבין החירות של הגופים הגדולים יותר שמשפיעים עליו, במקרה זה מדובר על גופים פרטיים.

איריס רסולי: האזרח שגר בדיור המוגן, החירות שלו מוגבלת על ידי אותו ארגון.

איריס רסולי: אדם מבוגר בן 85–90 יכול לצאת ולהיכנס מן הבית שלו בלי שום הגבלה, ואילו בדיור המוגן דיברנו אתמול על המגבלות, בקורונה היו מגבלות.

טלי פלוסקוב: אבל זה לא שייך לנושא הדיון.

איריס רסולי: לכן זה לא אותו דבר.

איריס רסולי: אי אפשר לקחת את הקל מפה ואת הקל משם ולעשות שעטנז.

טלי פלוסקוב: ד"ר איריס רסולי, תודה.

טלי פלוסקוב: הפשרה שהוצגה כאן עונה בדיוק לכל הדברים שהעלית כרגע.

טלי פלוסקוב: לכן מבחינתי העניין סגור.

טלי פלוסקוב: אני רק מבקשת מהיועצת המשפטית של הוועדה לנסח לנו את זה כך שזה יהיה מקובל על כולם.

טלי פלוסקוב: אנחנו מתקדמים.

טלי פלוסקוב: אני רוצה לסיים את העבודה על התקנות, חברים.

טלי פלוסקוב: אל תפתח לנו עכשיו דבר כזה.

טלי פלוסקוב: נחזור בעוד שנתיים, תציע לי משהו חדש ואז נדבר.

 << אורח >> נחי כץ: היזמים רוצים להכניס את זה כי זה שוק תחרותי, הם רוצים להציע יותר.

טלי פלוסקוב: אני מסכימה שאם יש מקרה אחד שמישהו מהקשישים נפגע מזה אנחנו צריכים למצוא פתרון.

 << אורח >> נחי כץ: אנחנו לא שמענו על זה.

טלי פלוסקוב: שמענו את זה אתמול מגריגורי.

 << אורח >> נחי כץ: במחלקה סיעודית.

טלי פלוסקוב: אני חושבת שהפשרה ששמתי על השולחן אתם יכולים לעמוד בה בלי לחץ, לאט-לאט.

טלי פלוסקוב: אנחנו פתרנו את הבעיה.

טלי פלוסקוב: עוברים לסעיף הבא.

נעה בן שבת: הכוונה לתאורה שיכולה לפעול גם בעת ניתוק ממערכת אספקת החשמל.

נעה בן שבת: הכוונה כמובן למבנה או לבניין.

נועם פליק: או לשטח הגינה.

נעה בן שבת: אבל זה בתוך בית הדיור המוגן במובן הזה.

יוסף קפלן: חדרי מדרגות הם גם שטח ציבורי.

יוסף קפלן: הדיירים יורדים ועולים במדרגות.

יוסף קפלן: אני צריך לשים מיזוג אוויר בחדרי מדרגות עכשיו?

נועם פליק: הבהרנו את זה גם לאיגוד אב"א שהעיר את ההערה הזאת, בגלל זה גם שינינו את הנוסח.

נועם פליק: הכוונה פה היא למקומות שבהם הדיירים רשאים לשהות.

נועם פליק: חדרי מדרגות הם לא מקום שהייה.

נועם פליק: חדרי פעילות או לובי כניסה.

נועם פליק: אם במסדרון יש פינת ישיבה אז זה גם מקום של שהייה שיצטרך שיהיה בו מיזוג, אבל זה לא חדרי מדרגות ולא מעברים כאלה ואחרים שהדיירים לא שוהים בהם.

נועם פליק: זה מובהר.

טלי פלוסקוב: יופי.

טלי פלוסקוב: מקובל?

יוסף קפלן: כן.

נעה בן שבת: זאת אומרת, יכול להיות שיש להם מערכת ממוחשבת ואז הם כמובן חייבים לפי תקנות הגנת הפרטיות לשמור על מאגר המידע.

נעה בן שבת: יש כמובן הוראות שמגיעות מבחוץ, כמו למשל החובה להחזיק מכשיר החייאה בבית הדיור המוגן, אז זה מתוקף חוק אחר.

יוסף קפלן: הסעיף הזה מחייב אותנו להחזיק אדם 24/7 למקרי חירום לפינוי.

יוסף קפלן: לא נוכל לעשות את זה.

יוסף קפלן: וכך גם עם ועד הדיירים.

יוסף קפלן: אם אדם הוא ערירי או יש לו בן משפחה בחו"ל שלא יכול ללוות אותו לבית החולים, אמבולנס פינה אותו, כמובן שאם זה בשעות היום ויש אנשי צוות אנחנו שולחים תמיד איש צוות איתו, אבל בשעות הלילה, בטח ובטח בבתים קטנים, זה יחייב עכשיו 24/7, 365 ימים בשנה אדם שיעמוד ויחכה לקריאות כאלה, ואם יש שני דיירים שצריכים פינוי אז יזדקקו גם לשני אנשים.

יוסף קפלן: זה דבר שלא נוכל לעשות.

נועם פליק: יש הסכמה גם של משרד הרווחה וגם של הדיירים להוריד את הסיפה.

נועם פליק: בגלל זה אישרנו את פסקה (3), שיהיה מעקב הדוק ברגע שהוא הגיע לבית חולים.

טלי פלוסקוב: אז מורידים את הסיפה.

נעה בן שבת: זה אומר שיכול להיות שאתם רק מודיעים על פינוי החירום אבל אתם לא שולחים איתו אדם, אין לכם שום חובה, לא בשעות היום ולא בשעות הלילה, אפילו בשעה שיש לכם הרבה עובדים אתם לא חייבים ללוות את הדייר.

נועם פליק: הסעיף הזה מחולק לשני חלקים.

נועם פליק: החלק הראשון, הרישה, הוא להודיע לאדם שיש לו למי להודיע.

נועם פליק: החלק השני הוא לגבי מי שאין לו למי להודיע, אז צריך עזרה בפינוי.

נעה בן שבת: רציתי לשאול למה זה רק למי שאין לו למי להודיע.

נעה בן שבת: נניח שבנו של דייר נמצא בחוץ לארץ, אפילו לא מתגורר שם אלא נמצא בביקור, יש למי להודיע אבל הבן נמצא כרגע במקום רחוק.

יוסף קפלן: בכל בית דיור מוגן יש עשרות פינויים בכל השנה.

יוסף קפלן: כדי לאפשר זאת 365 ימים בשנה את בעצם מבקשת שאני אשאיר כונן לפינוי 24 שעות ביממה.

יוסף קפלן: יש פה דרישה שהיא - - -

טלי פלוסקוב: זה באמת מתאים יותר לבית אבות.

טלי פלוסקוב: אני מסכימה, יוסי.

נועם פליק: אנחנו גם מסכימים.

נועם פליק: צריך להוריד רק את הסיפה, מן המילים "ככל שלא קיים".

רות פרמינגר: אני רוצה לבקש, אם אפשר, להעלות את עו"ד דנה מליחי.

רות פרמינגר: דיברנו על זה והייתי רוצה שהיא תגיד.

דנה מליחי: שלום לכולם.

דנה מליחי: אני מבינה את הדברים שיוסי אמר כאן.

דנה מליחי: יחד עם זה, צריך לאזן גם עם מה שנאמר מהצד השני.

דנה מליחי: לגבי אנשים שאין להם ליווי, יכול להיות שבתשלום נוסף אפשר יהיה לאזן את זה.

דנה מליחי: אם כן מחייבים את הדייר בסופו של יום בתשלום על אותו ליווי בגלל שבן המשפחה לא זמין או לא קיים, אבל אז לא לנטוש לגמרי.

דנה מליחי: השאלה אם אפשר לנסות לאזן את זה בצורה הזאת.

יוסף קפלן: לעניין התשלום בכלל לא התייחסתי.

יוסף קפלן: כדי שאוכל לעשות את זה בשעת חירום אני צריך גם בשעות שאין פינוי להעסיק מישהו שזה ייעודו.

יוסף קפלן: כלומר אני נושא בתשלום כל עוד אין פינוי.

יוסף קפלן: ואז מה?

יוסף קפלן: אטיל את הפינוי על האדם?

דנה מליחי: השאלה אם אין כונן.

נועם פליק: אין מניעה שזה יהיה כמו בסעיף 19 כשירות שניתן לדייר, אם זה רשום לו בהסכם.

נועם פליק: סעיף 19(ב) זה שירותי רשות שבית הדיור המוגן יכול להציע.

נועם פליק: אנחנו מכירים כאלה שכן מציעים.

נועם פליק: זה יהיה שירות רשות, שהדייר מסכים או לא מסכים לו, ואז זה יופיע בהסכם, ואז זה גם כרוך בתשלום, אנחנו לא נכנסים לזה.

נועם פליק: יש בתי דיור מוגן שכן מציעים את זה כשירות רשות.

דנה מליחי: כלומר זה אפשרי.

דנה מליחי: אז אפשר לתכנן את העלות בעת הצורך.

דנה מליחי: השאלה אם לא כדאי לחייב את זה כשירות בתשלום לדייר, אבל שכן תהיה האופציה הזאת.

נועם פליק: אבל האופציה לא נשללת.

נועם פליק: ברגע שזה בשירות רשות שהבית מציע – זה יכול להיות מישהו שגר קרוב ולא צריך להיות כונן 24/7.

נועם פליק: זה החלטה של בתים.

יוסף קפלן: השירות בתשלום הוא לרוב בשירותים אמבולטוריים שבהם הדייר הולך לבדיקה בבית חולים ומבקש ליווי.

יוסף קפלן: פה מדובר על קריאת מצוקה בשעה 2 לפנות בוקר, כשהדייר צריך להתפנות.

יוסף קפלן: גם אם אציע שירות כזה בתשלום אני לא יכול עכשיו להעיר מישהו מהבית ללוות אותו.

יוסף קפלן: מדובר על ליווי לשירות אמבולטורי, לבדיקות, לקופות חולים, לבתי חולים.

יוסף קפלן: כאן אנחנו מדברים על חירום, שזה 24/7.

נועם פליק: אבל אם בית ירצה לתת את זה כשירות זה זכותו.

נועם פליק: הוא יתמחר את זה בהתאם.

יוסף קפלן: כשנותנים את זה כשירות לרוב זה ליווי אמבולטורי.

יוסף קפלן: פינוי חירום באמת תלוי - - -

טלי פלוסקוב: מבחינתי שיעשו תחרות, שיגיעו למי שנותן יותר שירות.

יוסף קפלן: יש בתים שיש להם שלושה שומרים בכל לילה והם יכולים לוותר על שומר אם יש להם פינוי אחד, אבל בפינוי השני הם כבר לא ישלחו אדם.

יוסף קפלן: זה לא דבר שניתן לספק, בטח לא בבתים קטנים.

טלי פלוסקוב: אני חושבת שיוסי צודק, קשה לעמוד בזה.

טלי פלוסקוב: כתוב בסעיף שאם יש למי להודיע.

טלי פלוסקוב: בסדר, ממשיכים.

רות פרמינגר: יש לי פה הערה.

רות פרמינגר: אחריות הדייר לעדכן את התיק הסיעודי – זה משימה קצת בעייתית.

רות פרמינגר: אנחנו מציעים, ונדבר על זה, אני יודעת שזה דבר שלא ממש דיברנו עליו עד הסוף, יש את הסנכרון של המידע, שצריך להיות סנכרון אוטומטי.

רות פרמינגר: אני באמת לא יכולה לסמוך על הדייר שיפרט ויעדכן תיק סיעודי.

רות פרמינגר: לדעתי זו משימה שלא כולם יכולים לעמוד בזה.

רות פרמינגר: צריך לתת את הדעת על המשפט "באחריות הדייר לעדכן" כי אתם מבינים את המשמעות של זה.

נעה בן שבת: ככל שהוא מעוניין בכך.

נעה בן שבת: הוא לא חייב.

נועם פליק: ואם הוא הולך לטיפול שהוא לא בקופת חולים אלא לטיפול פרטי אחר?

נועם פליק: הוא יכול לעדכן את התיק הסיעודי שלו בבית הדיור המוגן.

נועם פליק: זו הייתה הכוונה.

רות פרמינגר: נכון, אבל צריך להבין – אני לא יודעת מה להציע.

טלי פלוסקוב: אנסה להסביר את כוונתך.

טלי פלוסקוב: בבית הדיור המוגן יש רופא והוא מטפל באדם יום-יום והוא לגמרי מנותק מכל התיק הרפואי שנמצא בקופת החולים שמטפלת באותו אדם.

יוסף קפלן: או הפוך.

נועם פליק: הנושא הזה עלה בעתירה לבג"ץ שהגישו הדיירים כנגד משרד הבריאות.

נועם פליק: משרד הבריאות וגם משרד והרווחה לא אמרו שהנושא הזה לא חשוב ואפילו תמכו בו.

נועם פליק: העמדה של משרד הבריאות לבג"ץ הייתה שכרגע אין להם אופציה ומשאבים לעשות את זה ואחרי מגפת הקורונה הנושא הזה ייבדק מחדש.

נועם פליק: אני חושב שגם הדיירים וגם משרד הבריאות עדיין בהתדיינויות.

נועם פליק: אפשר יהיה לתקן את התקנות במידה ויהיה סנכרון.

נועם פליק: אולי נציגי משרד הבריאות נמצאים בזום ויכולים להגיד.

טלי פלוסקוב: אם בחצות הכנסת לא הייתה צריכה להתפזר לא הייתי מאשרת את זה עד שלא היו מגיעים כאן לפתרון, כי כולם מבינים שיש פה באמת דבר שצריך לתקן אותו.

יוסף קפלן: הרבה יותר מהדרישה של המים.

טלי פלוסקוב: אתה צודק.

יוסף קפלן: אני ביחד עם הדיירים, יד ביד, ביקשנו את זה, עשינו פיילוט עם קופת חולים מכבי, שעבד בחלקו.

יוסף קפלן: קופת חולים כללית לא שיתפה פעולה.

יוסף קפלן: הקופות לא מסייעות לנו.

יוסף קפלן: אנחנו יד ביד עם הדיירים רוצים, מבקשים ויכולים לסנכרן תיקים רפואיים, שהקופות יתחברו למערכות שיש לנו.

טלי פלוסקוב: קודם כול, חשוב שזה רשום בפרוטוקול.

טלי פלוסקוב: אני רוצה לבקש, וכרגע אני פונה גם למנהלת הוועדה וכמובן אפנה ליושב-ראש הקבוע של הוועדה, אם בתקופת פגרת הבחירות יאושר לקיים דיונים של הוועדה בנושאים מסוג זה, ובעיניי זה נושא דחוף למדי, אבקש לקיים דיון ולנעול את הנושא הזה.

טלי פלוסקוב: אני לא רוצה לעצור את התקנות.

רות פרמינגר: את צודקת.

רות פרמינגר: אני רק רוצה להגיד שחשוב שאנחנו אומרים: בכפוף לחתימה על ויתור סודיות רפואית.

רות פרמינגר: אם יש להם איזשהו חשש אז אנחנו כבר מסירים את החשש.

רות פרמינגר: שזה יהיה כתוב.

נעה בן שבת: איפה את רוצה שיהיה כתוב?

טלי פלוסקוב: זה לא שייך לתקנות, אבל זה נושא אחר לגמרי שצריך לטפל בו וכמה שיותר מהר, במיוחד כששמעתי שמשרד הבריאות ומשרד הרווחה לא מתנגדים וכולם מוכנים לטפל בזה.

רות פרמינגר: והמפעילים מסכימים, רוצים.

טלי פלוסקוב: כולם מסכימים ואנחנו תקועים.

נעה בן שבת: אני רוצה להעיר על המילים "ככל שניתן".

נעה בן שבת: אני רוצה להבהיר שיש שירות רפואי שצריך להינתן לפי התוספת הראשונה, גם שירותי בריאות שניתנים על ידי אחות וגם שירותי עזרה ראשונה שצריכים להינתן, ולכן המילים האלה יכולות להטעות.

נעה בן שבת: אני מבקשת להוריד אותן.

נעה בן שבת: ייכתב: "מנהל של בית דיור מוגן לא ימנע מדייר לפנות לשירות רפואי נוסף על זה שניתן בבית הדיור המוגן".

נועם פליק: שלא ישתמע מזה שיש חובה לרופא.

יוסף קפלן: אבל אין חובת רופא בבית דיור מוגן.

נעה בן שבת: אין חובת רופא, גם פה לא כתוב "רופא".

יוסף קפלן: אני לא יודע אם אחות נותנת שירותי רפואה.

נעה בן שבת: המונח "שירותי בריאות ועזרה ראשונה" לעומת "שירות רפואי" – אני חושבת שזה - - -

נועם פליק: אני לא בטוח.

נעה בן שבת: אז למה אתה בכלל מכניס סעיף כזה?

נעה בן שבת: אם אתה אומר שאין בכלל לבית הדיור המוגן אפשרות לתת שירותי רפואה, זה מעבר לנדרש, אז למה אתה בכלל מתייחס לזה פה בתקנות?

נועם פליק: כי יש בתים שנותנים רופא.

נועם פליק: אני רוצה שהדיירים יהיו אחראים גם להביא עדכון, אם הם הולכים לרופא אחר, שיהיה סנכרון.

טלי פלוסקוב: יש בתים שיש בהם רופאים ויש כאלה שאין בהם רופאים.

רות פרמינגר: אני יכולה לבקש להעלות את דנה מליחי שמכירה באמת את הנושא הזה?

נועם פליק: אפשר לשנות ל"שירותי בריאות" במקום "שירות רפואי".

טלי פלוסקוב: זה פותר לנו את הבעיה?

טלי פלוסקוב: אם כן, אז בואו נמשיך.

נועם פליק: אז "שירותי בריאות נוספים" ואז מוחקים את "ככל שניתן".

טלי פלוסקוב: בסדר גמור.

נעה בן שבת: יש לנו עוד הוראות שיכולות לחול על הסעדה של מקום כזה.

נעה בן שבת: אם תהיה דרישה לרישיון מטבח מוסדי לפי חוק הגנה על בריאות הציבור (מזון) אז צריך יהיה לעמוד גם בדרישות האלה.

נעה בן שבת: נכתוב: "אם נקבע כי נדרש לשירותי הסעדה בבית הדיור המוגן רישיון מטבח מוסדי לפי סעיף 26 לחוק הגנה על בריאות הציבור (מזון), אחראי בעל רישיון ההפעלה לקבל גם רישיון מטבח מוסדי כאמור.

נעה בן שבת: " אלה דרישות כלליות בחוק.

נועם פליק: יש לנו הגדרה של חוק רישוי עסקים אז לא צריך לכתוב "התשכ"ח-1968".

נועם פליק: הדייר יודע את זה מראש והוא בוחר להיכנס לבית או לדירה.

יוסף קפלן: כלומר רק אם זה יוצא למיקור חוץ.

יוסף קפלן: אוקיי.

יוסף קפלן: יש פה את העניין של עדכני, דיברנו על זה לפני רגע.

יוסף קפלן: אי אפשר להטיל על מנהל את האחריות אם הדייר לא מעדכן ואין לי את הסנכרון.

נעה בן שבת: תסתכלו מה קובעת התוספת.

נעה בן שבת: התוספת קובעת בעמוד 10 מה הוא מרשם הדיירים.

יוסף קפלן: סליחה, ההערה שלי הייתה לסעיף אחר.

נעה בן שבת: אולי רק נציין שיש כאן תוספת, שקובעת מי הוא הדייר – שם פרטי ושם משפחה, תעודת זהות, שנת לידה ומין, מי האפוטרופוס, מיופה כוח, תומך בקבלת החלטות או אדם קרוב אחר.

נעה בן שבת: בן משפחה זה אדם קרוב אחר, זה ייחשב, אז יש פה גם את השם הפרטי, שם משפחה וסוג הקשר לדייר ופרטי התקשרות עמו, תאריך כניסה, תאריך עזיבה וסיבת העזיבה.

נעה בן שבת: אני חושבת שצריך לצרף לאלה גם את מפרט הדירה שצריך למסור לאותו דייר.

יוסף קפלן: מפרט הדירה הוא חלק מהסכם ההתקשרות.

טלי פלוסקוב: כאן נכנס גם טופס ויתור על סודיות רפואית?

נעה בן שבת: לא, זה על התיק האישי.

רות פרמינגר: יוסי, תמיד יש טופס ויתור על סודיות.

יוסף קפלן: לכל אדם שנכנס לבית הדיור המוגן, כחלק מן ההסכם יש טופס ויתור על סודיות.

נעה בן שבת: לא דרשת את זה כדרישת חובה בחוק הדיור המוגן לחתום על טופס ויתור על סודיות.

נעה בן שבת: מדברים על איזה מיופה כוח?

נועם פליק: מדובר על מיופה כוח לפי החוק.

נעה בן שבת: מיופה כוח לפי החוק דווקא ולא מיופה כוח כללי?

נעה בן שבת: אולי צריך לכתוב את זה.

יוסף קפלן: יש היום את ייפוי הכוח המתמשך.

יוסף קפלן: דיירים לא תמיד רוצים להודיע לי מי מיופה הכוח.

יוסף קפלן: יש פה נקודה שצריך להתייחס אליה.

נועם פליק: זה נמצא בפסקת משנה (ה), מיופה כוח בייפוי כוח מתמשך: "אם מונה לדייר אפוטרופוס או בעל תפקיד אחר לפי חוק".

נעה בן שבת: למרות שהוא לא תמיד ממונה.

נעה בן שבת: אולי צריך להתייחס לעניין הזה.

זה נועם פליק: לפי הניסוח של משרד המשפטים זה נכלל בפנים.

זה נועם פליק: כל תיקון מס' 18 החדש לחוק הכשרות המשפטית – זה בהגדרה הזאת.

נעה בן שבת: "או בעל תפקיד אחר"?

נעה בן שבת: אז לא צריך להגיד את זה כאן.

יוסף קפלן: ובכל זאת מה קורה עם דיירים שלא רוצים לשתף פה פעולה?

נעה בן שבת: הדייר לא חייב ליידע, אבל אם הוא יידע – זה כמו אותו מרשם שאתה מנהל:

נעה בן שבת: אתה לא יכול לדעת מי הוא אדם קרוב לדייר, אתה לא יכול לחייב אותו למסור את המידע הזה.

נעה בן שבת: אם אין לו אדם קרוב אז אין לו אדם קרוב.

רות פרמינגר: מה אתם עושים במצב הזה?

יוסף קפלן: התשובה היא בפירוש שאין לי מושג.

נועם פליק: אז יש פרטים של איש קשר אחר.

נועם פליק: נכון?

יוסף קפלן: אם יש איש קשר, ברור.

יוסף קפלן: הסיטואציות הן במקרי קיצון.

נעה בן שבת: הן מוחזקות גם בתיק האישי.

נעה בן שבת: מה שחסר פה זה הפניות של מנהל בית הדיור המוגן לצוות הרב-מקצועי.

נעה בן שבת: לפי החוק יש לו הרי חובה לפנות בנסיבות מסוימות לצוות הרב-מקצועי.

נעה בן שבת: איפה נשמרות אותן פניות שלו לצוות הרב-מקצועי כדי לברר את מצבם של הקשישים?

טלי פלוסקוב: בטח דבר כזה צריך להיות גם בתיק.

נועם פליק: אפשר גם "כל מסמך רלוונטי אחר שקשור לדייר".

טלי פלוסקוב: אני מסכימה, כי יכול להיות שיש עוד משהו שאנחנו לא מכירים.

נעה בן שבת: אולי אפשר גם להזכיר את הפניות שלו, כי הפניות הן ממש חובה שלו לפנות לצוות הרב-מקצועי.

נועם פליק: במקרים של הידרדרות וכן הלאה.

נועם פליק: אין חובה לפנות כל פעם.

נעה בן שבת: במקרים האלה, אבל מוטלת עליו חובה לפנות, לפי החוק.

נעה בן שבת: אולי נמצא את הסעיף.

נועם פליק: זה בסעיף 23(2).

רות פרמינגר: אני גם יכולה לשאול את דנה מליחי, שבקיאה מאוד בעניין.

דנה מליחי: אם אנחנו מדברים על הצוות הרב-מקצועי, הדיווח למיופה מופיע בסעיף 23.

נעה בן שבת: השאלה אם הפניות האלה יש טעם לציין באופן מיוחד שהן יהיו בתיק האישי.

דנה מליחי: לדעתי זה חשוב.

דנה מליחי: זה אירוע חריג וברגע שמפעילים מיופה כוח בדרך כלל מדובר באירוע משמעותי.

דנה מליחי: אני חושבת שכדאי לציין אותו.

דנה מליחי: זה גם אינטרס של הבית שיהיה תיעוד לדברים האלה.

דנה מליחי: זה טוב לכולם.

טלי פלוסקוב: הם לא מתנגדים.

טלי פלוסקוב: הכול בסדר.

נעה בן שבת: את אומרת שגם את הפניות לצוות הרב-מקצועי וגם את הדיווח למיופה הכוח בדבר אירוע חריג?

דנה מליחי: לדעתי כן.

נועם פליק: לאירועים חריגים יש תיק אחר בנפרד, אבל בסדר, אין בעיה.

נעה בן שבת: יש את התיק של האירועים החריגים, אבל יש דברים שאתם מבקשים לשמור בשניהם.

נעה בן שבת: כלומר יש לנו פה חפיפה עם התיק האישי באותם מרכיבים שקראנו.

נועם פליק: בחלק מן הדברים.

רות פרמינגר: רק אעיר שלנושא הזה, אחרי המילה "פיזי" בשורה הראשונה, כאשר זה יהיה אפשרי, ולזה כן יסכימו, צריך להוסיף "מסונכרן עם תיק הדייר בקופת החולים שבה הוא מבוטח".

רות פרמינגר: זה המשפט שחסר.

טלי פלוסקוב: אני לא יכולה כרגע להכניס את זה.

טלי פלוסקוב: אם נגיע לזה בעזרת השם אז אנחנו נוסיף את המשפט.

נעה בן שבת: מה זה "חדר המזכירות הרפואית"?

נועם פליק: זה דלפק הקבלה לפני חדר האחות.

יוסף קפלן: יש בתים שבהם המרפאה כוללת גם מזכירות רפואית.

נעה בן שבת: השאלה אם לא צריך לשמור את התיקים דווקא בחדר האחות.

נעה בן שבת: אמרנו שהוא צריך להיות עם מחשב, הוא צריך להיות עם ארון ניתן לנעילה.

יוסף קפלן: כל התיקים היום מנוהלים ברוב הבתים באמצעות תוכנות מחשב.

יוסף קפלן: יש תיק ניירת בעיקר לדברים שמקבלים מקופות החולים, בגלל היעדר סנכרון.

נעה בן שבת: אני חוזרת לשאלה שעליה דיברנו קודם בעניין אירועים חריגים ופניות לצוות הרב-מקצועי.

נעה בן שבת: השאלה אם גם הפניות לצוות הרב-מקצועי צריכות להיות מתויקות גם בתיקים האלה או שזה לא נדרש.

נעה בן שבת: אנחנו יודעים שהעובד הסוציאלי והאחות הם חלק מן הצוות הרב-מקצועי.

נועם פליק: אפשר לרשום גם פניות לצוות.

רות פרמינגר: לדעתי הם באמת משמעותיים וחשובים.

נעה בן שבת: אני מבינה שהגיבוי הוא רק לגבי התיקים האישיים.

נעה בן שבת: נכון?

נעה בן שבת: לגבי שאר התיקים אתם לא מחייבים בגיבוי?

נעה בן שבת: או שזה רק עניין של ניסוח פה?

נועם פליק: ככל שיש תיקים ממוחשבים אז הגיבוי צריך להיות לכול.

נעה בן שבת: הוא יכול לקבל אותם גם במהלך שהותו בבית, נכון?

נועם פליק: ברור.

נעה בן שבת: כאן אנחנו מדברים על כל מיופה כוח, לא רק מיופה כוח לפי החוק הזה.

רות פרמינגר: הייתי רוצה להוסיף פה משהו שעכשיו עולה כשאני שומעת את הסעיף הזה, שלפני שמבערים את התיקים אולי יש להודיע למישהו מהמשפחה, ככל שיש מישהו שאפשר להודיע לו, כי זה בכל אופן דבר משמעותי מאוד, זה חיים של אנשים.

רות פרמינגר: אם מישהו מבער אז אולי ליידע, או לפחות לעשות תהליך של יידוע למשפחה: "שימו לב, אנחנו עומדים לבער את זה".

נעה בן שבת: את אומרת שהם יוודאו כי התיקים יבוערו לאחר מסירת הודעה למשפחה.

יוסף קפלן: אני מתנצל אבל זה לא אפשרי.

יוסף קפלן: את מבקשת שבע שנים אחרי שהדייר עזב שאני אתחיל לחפש מי הם אנשי הקשר שלו ולהגיד להם: "בואו קחו את התיק".

רות פרמינגר: אני מציעה שזה לא יהיה בתום שבע שנים.

רות פרמינגר: ברגע שהדייר הולך לעולמו אתם מודיעים שאם רוצים לקחת את החומר יבואו לקחת אותו, ואם לא אז בתום שבע שנים אתם תבערו את זה.

רות פרמינגר: אז לפחות זה יהיה חלק מתהליך הפרידה מן הדייר.

יוסף קפלן: אני חושב שיש פה פגיעה בצנעת הפרט.

יוסף קפלן: בתוך התיק הרפואי ובתוך תיק העובדת הסוציאלית יש מידע שהדייר מספר לי ולא רוצה שבני משפחתו יידעו.

יוסף קפלן: יש שם המון רגישות מול ילדים של דיירים.

יוסף קפלן: אנחנו לא רוצים להעביר את התיקים האלה לבני משפחה.

יוסף קפלן: אנחנו עתידים לגרום לפיצוץ במשפחות.

טלי פלוסקוב: זה יכול להיות בעייתי.

טלי פלוסקוב: אני מסכימה אתך, יוסי.

נעה בן שבת: אז אנחנו משאירים את הנוסח כפי שהוא.

נעה בן שבת: כבר אמרנו שהוא יתויק גם בתיק האישי.

נעה בן שבת: זאת אומרת שבתוך בית הדיור המוגן יש לנו את הדירות.

נעה בן שבת: אני רוצה לשאול – קודם כול, יש לנו פה שני סוגי ביטוח.

נעה בן שבת: האם ביטוח המבנה חל גם על דירות הדיירים?

נעה בן שבת: ושאלה שנייה: האם ביטוח האחריות לנזקי גוף של צד שלישי חל על הדירות של הדיירים?

יוסף קפלן: בעל נכס מבטח את הנכס גם על דירות הדיירים, בטח על נזקי אש או נזקים קיצוניים אחרים.

יוסף קפלן: אם נזק מתבצע על ידי דייר – אפרופו לשאלתך למה הוא צריך לקבל את האישור לקדוח בקיר – זה לא מבוטח.

יוסף קפלן: זה לא ביטוח משכנתה.

יוסף קפלן: ברור שהדירות נכללות בתוך הביטוח הכללי, הרי לא יעלה על הדעת שביטחתי את הבניין ויש שרפה בדירה והיא לא מבוטחת.

יוסף קפלן: הנכס הוא שלי בסופו של דבר.

נועם פליק: אבל אם אורח של דייר נפל בדירה?

יוסף קפלן: זה לא חל בתוך הדירה אלא רק בשטח הציבורי כי אני לא יודע מה קורה בדירות.

יוסף קפלן: אם דייר שם בתוך הדירה שטיח ואורח שלו נפל, אני לא יכול לבטח את זה.

רות פרמינגר: אבל בשטח הציבורי כן.

יוסף קפלן: כן.

נועם פליק: כלומר זה חל על השטחים הציבוריים, למעט נזקי סיכוני אש, נזקי טבע ומים, שזה חל גם על הדירות, אבל האחריות לצד שלישי היא לא בדירות עצמן.

יוסף קפלן: על זה אני רוצה להעיר.

יוסף קפלן: יש פה בקשה שאנחנו מבקשים להסיר.

יוסף קפלן: הדרישה לנתק את כל קריאות המצוקה ממקום הדירות בעצם תיצור סיטואציה שבה בעמדת הקבלה כל היום יהיו פעמונים, כמו בכניסה של בתי חולים, שאתם שומעים את המרכזייה שם עובדת זמן רב, והמרחקים הם לא כמו במחלקה סיעודית של שני צעדים שעושה אחות אלא זה בניינים ומסדרונות.

יוסף קפלן: אנשים יצטרכו כל היום לרוץ לדירות כדי לנתק לחצן לאחר שהתקשרו ושאלו איזה חוג יש היום או מה אוכלים היום או "אני מרגיש לא טוב, מתי המרפאה נפתחת?

יוסף קפלן: ".

יוסף קפלן: אני חושש גם שמצב כזה יגרום להפרעה בלובי.

יוסף קפלן: אני חושש שכאשר יהיו יותר מדי התרעות שווא כאלה, כי יש 800 או 900 קריאות כאלה בשנה, פשוט ינמיכו את הקול במכשיר הזה ואז אנחנו עושים נזק הפוך.

יוסף קפלן: הניתוק מתבצע מתוך עמדת הקבלה, למעט מקומות כמו מקלחת ושירותים שבהם את חוט המשיכה לא ניתן לנתק אלא מן המקום עצמו.

יוסף קפלן: בחדר השינה זה לא חוט אלא לחצן.

יוסף קפלן: היום יש לחצן כזה גם בסלון.

יוסף קפלן: אם הדייר לוחץ על לחצן המצוקה ומשתמש בו כדי להגיד: "אני מרגיש לא טוב, מתי נפתחת המרפאה?", או משתמש בלחצן ושעון שאני מספק לו, והוא אומר: "אני רוצה שאחות תגיע אליי לביקור בית" ועכשיו אני צריך להגיד לו: "קום מן הספה שלך או מן המיטה ותבטל את ההתרעה" ואם הוא לא יבטל את זה אני צריך לשלוח לשם מישהו.

יוסף קפלן: אני מבקש שהדבר הזה, של לנתק את הקריאות רק ממקום הקריאה, יהיה רק במקומות שבהם יש חוט משיכה.

נעה בן שבת: אם אדם נמצא במיטה ולא מצליח לקום ממנה ולוחץ על הלחצן?

טלי פלוסקוב: נועם, יש לכם נוסח חלופי?

נועם פליק: יש לנו נוסח שמוסכם גם על הדיירים וגם על משרד הרווחה.

נועם פליק: "ניתוק הקריאה ייעשה מן המוקד ככל שיתקבל מענה אנושי.

נועם פליק: ככל שקיים חשש לשלומו של הדייר או אין מענה אנושי כאמור ניתוק הקריאה ייעשה רק ממקום הקריאה.

נועם פליק: "

יוסף קפלן: מקובל.

נעה בן שבת: מענה אנושי זה גם "הצילו! הצילו!"

נועם פליק: אז הם מגיעים לשם, אין בעיה.

נועם פליק: היה חשש שאז כל הזמן אנשים ירוצו, גם בלילות וגם בימים, לגבי שאלות כמו מתי נפתחת המכולת, מתי פועל חדר האוכל.

רות פרמינגר: בהחלט הבנו את זה והבנו שיש קריאות שאינן חירום.

רות פרמינגר: היה לנו חשוב להדגיש – אגב, כשאמרת עכשיו שהם יניחו את הטלפון בצד אז זה לא טוב, אני מקווה שהם לא יעשו את זה אף פעם, גם כשיהיו הכי ניג'סים.

רות פרמינגר: המוקדן או מי שיושב בעמדה, חזקה שאם הוא ירגיש שמישהו קצת מבולבל, או יש לו איזה חשש, אפילו הקל שבקלים – על זה חובה עליכם לעדכן את האנשים שלכם – אז צריך להגיע לחדר, לראות את הדייר בעיניים.

נועם פליק: זה קיים גם היום.

טלי פלוסקוב: זה מקובל על כולם?

טלי פלוסקוב: מצוין.

רות פרמינגר: דנה מליחי ביקשה לדבר בעניין זה.

נעה בן שבת: אנחנו בעצם אומרים שניתוק הקריאות ייעשה רק ממקום הקריאה ככל שאין מענה אנושי או כשיש חשש לשלומו של הדייר.

דנה מליחי: אני יודעת שזה פתרון שחשבנו עליו ביחד עם הבתים, אבל אחרי שערכנו בדיקות נוספות, אנחנו חוששים קצת שברגע שאנחנו כותבים שיש מענה כלשהו, לפעמים אנשים אומרים "אני בסדר" אבל הם לא באמת בסדר.

דנה מליחי: קריאות השווא הן לא כל כך רבות.

דנה מליחי: הבנו שקשה מאוד ללחוץ על כפתור מצוקה סתם כך.

דנה מליחי: מעבר לכך, בשיחות עם עובדים סוציאליים בכירים ומנוסים נאמר שיש את אלה שלוחצים הרבה פעמים לשווא, אז זה צריך להדליק נורה אדומה אחרת, שאולי משהו מבחינה קוגניטיבית לא תקין.

דנה מליחי: אני רוצה שנשקול שוב האם נכון לוותר על הדבר הזה בגלל מקרי השוליים של לחיצות השווא.

דנה מליחי: מדובר פה בחיים ומוות, ואחר כך גם אחד העובדים, דווקא עובד שרוצה להגן על עצמו שהוא לא ניגש באותו רגע, יגיד: "הוא ענה לי".

דנה מליחי: אין לנו שום דרך לבדוק אם אותו אדם ענה ומה הוא אמר.

דנה מליחי: לכן קריאות מצוקה זה לחצנים שממש צריך פוזיטיבית ללחוץ עליהם, אז כנראה שבדרך כלל משהו לא בסדר אם זה קורה.

דנה מליחי: לכן אני חושבת שצריך להקדיש לזה עוד חצי דקה של חשיבה.

רות פרמינגר: האם אתם יודעים בלחצן המצוקה האם הוא התקשר מהשירותים, מהמקלחת או מהחדר?

יוסף קפלן: בטח, רשום מקלחת או שירותים.

יוסף קפלן: בלחצני מקלחת או שירותים, שהם לחצני חוט, אין אפשרות לנתק אלא ממקום הקריאה, ושם בגלל שמדובר בפעולה שהיא חירום, משיכת החוט הזאת, או שהדייר מתאמץ להגיע ללחצן אם הוא מצליח או שאנחנו שולחים מישהו כדי לנתק אם זאת קריאת שווא, וזה קורה.

טלי פלוסקוב: חס וחלילה נפילה בשירותים היא מסוכנת יותר.

דנה מליחי: אולי זה ישתנה בעתיד.

דנה מליחי: היום זה עם חוט.

דנה מליחי: יכול להיות שבהמשך זה לא יהיה עם חוט, ואנחנו לא מגדירים את זה כך.

יוסף קפלן: זה הוגדר אתמול.

דנה מליחי: אני רואה שגם ד"ר איריס רסולי מצביעה ואולי יש לה להוסיף משהו חשוב.

דנה מליחי: אני חושבת שזה דבר שצריך לחשוב עליו.

דנה מליחי: אני לא בטוחה שנכון לוותר על ניתוק פיזי בדירות הדיירים.

דנה מליחי: לא מדובר בעלויות מטורפות.

דנה מליחי: מדובר פה על צוות שקיים, מדובר פה בחיים ומוות, לצד קריאות שווא.

דנה מליחי: מבחינת מערכת האיזונים והשיקולים שאני רואה כאן, אני לא חושבת שצריך לוותר על זה.

נעה בן שבת: אם הדייר מבולבל או לא קוהרנטי אז לא תמיד הוא יעורר חשש בקריאה הראשונית.

טלי פלוסקוב: אם מושכים את החוט במקלחת או בשירותים, בכל מקרה אתם מתייצבים במקום כי אין דרך אחרת לבטל את הקריאה.

יוסף קפלן: או שהדייר אומר שהוא משך את החוט והוא מנתק.

יוסף קפלן: זה קורה לפעמים שרצו לקום ומשכו חוט.

טלי פלוסקוב: אם הוא עושה את זה הוא יודע מה הוא עושה.

טלי פלוסקוב: השאלה כעת היא מה קורה עם כפתור לחיצה שנמצא לא בחדר השירותים.

טלי פלוסקוב: אתם מציעים לבטל את הקריאה מן המרכזייה, אחרי שאתם בודקים שהכול בסדר.

טלי פלוסקוב: באיזו דרך אתם בודקים?

יוסף קפלן: לחצן מצוקה זה בעצם טלפון שמרים המוקדן ומדבר עם הדייר.

יוסף קפלן: חייבים להבין שהאינטרס של הבתים והתפעול של הבתים הוא לדאוג לדייר.

יוסף קפלן: אנחנו לא רוצים שמישהו ימות אצלנו חס וחלילה, ההנחה הזאת ברורה.

יוסף קפלן: העובדה שלא נוכל לנתק לחצנים ויצטרך מישהו להסתובב בדירות – דנה, הוצאתי דוחות ממקומות שונים:

יוסף קפלן: אנחנו מדברים על בין 800 ל-1,600 קריאות במערכת המצוקה בשנה בבית מגורים קטן כמו שלי.

יוסף קפלן: אני חי את זה 14 שנים.

יוסף קפלן: רוב הקריאות הן: מי יש היום בהרצאה?

יוסף קפלן: מתי האחות נמצאת?

יוסף קפלן: אפשר להעלות לי אוכל לחדר?

יוסף קפלן: משתמשים בזה כמו אינטרקום.

טלי פלוסקוב: הם לא יכולים להתקשר אליכם בטלפון?

יוסף קפלן: יש טלפון אבל זה נוח יותר.

יוסף קפלן: דנה אומרת שקשה ללחוץ על לחצן מצוקה – זה הרבה יותר נוח מאשר לחייג.

דנה מליחי: זה שאנשים משתמשים בזה לשיחות – יכול להיות שצריך לעשות הסברה טובה יותר.

דנה מליחי: זה לא אומר שצריך לוותר על המטרה העיקרית שלשמה נועד לחצן המצוקה, שהיא לעזור לאנשים במצוקה ולגשת אליהם ברגע שהכפתור נלחץ.

יוסף קפלן: יש גם שעונים.

יוסף קפלן: זה אותו מכשיר.

יוסף קפלן: השעון הוא יחידה אלחוטית שמבצעת את הלחיצה הפיזית בקיר, זה תוספת על יחידת קיר.

יוסף קפלן: תנסו לדמיין סיטואציה שאתם נמצאים באיזו מחלקה בבית חולים, תנסו לזכור כמה פעמים שמעתם את פעמון המטופלים נלחץ והאחות הולכת והחולה רוצה מים, וזה תפקידה, ובמחלקות סיעודיות אני מסכים שכך צריך להיות.

יוסף קפלן: אם הדבר הזה יהיה בתוך דיור מוגן, שזה לא 20 מטרים אלא מאות מטרים ללכת, כל היום ישמעו את הפעמון הזה.

יוסף קפלן: אני אומר לכם ומתריע, כשיש הרבה אזעקות שווא אני חושש שבסוף מה שיקרה, אנחנו רוצים בטוב אבל יחלישו את קול הפעמון.

רות פרמינגר: זה מה שאסור לעשות, להחליש את הפעמון, זה עניין שבל ייעשה.

יוסף קפלן: אנחנו רוצים את טובת הדיירים.

יוסף קפלן: עליכם להבין, ותבדקו אותי, רוב השימוש במערכות האלה הוא לדברים שאינם מצוקה.

יוסף קפלן: נכון, אנחנו עושים הסברה ואנחנו בודקים.

יוסף קפלן: דרך אגב, אנחנו מפקחים כל הזמן שהמכשירים האלה עובדים.

יוסף קפלן: מישהו שלחץ על לחצן וביקש אחות שתגיע אליו בשעת הביקור, ועכשיו אני צריך עשר דקות לשלוח מישהו מלמטה לקומה שמינית, לנטרל את הכפתור אצלו, כי הוא כרגע יושב, זה עשר דקות שהפעמון הזה עובד.

יוסף קפלן: בעשר הדקות האלה אף אחד לא יכול להתקשר אליי.

טלי פלוסקוב: הבנו.

רות פרמינגר: באמת ניסינו, אבל ככל שאני חושבת יותר, זה אחת הבטוחות הרגשיות וההגיוניות, שאתה יודע שיש מישהו ששומר עליך.

רות פרמינגר: נכון שייתכן שבאמת יש קריאות שווא אבל נראה לי שזה יהיה בטל בשישים כנגד התחושה של האנשים, שזו אחת הסיבות מדוע הם באים לבית הדיור המוגן, שמישהו תמיד שם ויכול לשמוע אותם ולענות לשאלות שלהם.

רות פרמינגר: אם נתת נתון של מספרים – אלה באמת לא מספרים גדולים על פני 360 ימים בשנה וכמות האנשים, נראה לי שזה לא כל כך הרבה.

רות פרמינגר: אם יש מישהי בזום שהיא עובדת סוציאלית ובקיאה בדברים הללו אז אולי כדאי לשמוע גם אותה.

רות פרמינגר: אני זוכרת שג'ולי עוז עמדה על הרגליים האחוריות לא לוותר על הדבר הזה.

רות פרמינגר: גם אני עובדת סוציאלית בעברי.

רות פרמינגר: אני מבינה שהיא בדקה את זה לעומק.

רות פרמינגר: אני נותנת לה את הקרדיט, ככל שאנחנו רוצים לא להקשות על המערכת.

רות פרמינגר: אני שוב רוצה להגיד לפרוטוקול, יוסי, אני מאוד מבקשת שאתם תגידו ברחל בתך הקטנה: לא להניח את השפופרת אף פעם, גם אם כל היום ינג'סו לכם, כי זה משמעותי.

יוסף קפלן: מולי נמצא דוח של אחת המערכות בבית בינוני, שם מדובר על 162 קריאות בחודש.

רות פרמינגר: מה מהותן?

טלי פלוסקוב: אולי אתם לא מסבירים נכון לאנשים נכון מה זה לחצן מצוקה, ואז אדם מבקש דרך לחצן המצוקה: תביאו לי מים, תדאגו למשהו.

טלי פלוסקוב: אולי אנשים לא מבינים מה המשמעות של לחצן מצוקה.

יוסף קפלן: מסבירים, אנשים מבינים, אבל כולנו יודעים שכאשר יש לך נגישות לגעת – משתמשים בזה.

נועם פליק: לכן אנחנו סבורים שהנוסח שהצענו, שהוא נוסח פשרה, הוא כן אידיאלי.

לאה שץ: יוסי, לימדת אותי היום משהו חדש.

לאה שץ: בחיים לא עלה בדעתי להשתמש בלחצן מצוקה כדי לשאול איזה סרט יש או איזה חוג מתקיים.

לאה שץ: מה פתאום?

לאה שץ: הלחצן הזה הוא אך ורק למצבי מצוקה.

לאה שץ: דברים אחרים מבררים במערכת הטלפונים הפנימית.

לאה שץ: זה עניין של הסברה והדרכה של הדיירים.

לאה שץ: כאשר אני לוחצת על לחצן מצוקה אני במצוקה.

לאה שץ: כאשר אני רוצה אינפורמציה אני מדברת בטלפון.

לאה שץ: אני לא מבינה את זה.

טלי פלוסקוב: יוסי, אני רוצה לשאול אתכם שאלה.

טלי פלוסקוב: איך אתם תרגישו במקרה שקשיש שלחץ על כפתור מצוקה, ומכל הסיבות שאתם מעלים כאן

טלי פלוסקוב: החלטתם שזה לא מקרה דחוף, אבל זה כן היה מקרה דחוף?

טלי פלוסקוב: איך אתה תרגיש?

טלי פלוסקוב: הוא קרא לך.

יוסף קפלן: אנחנו נרגיש נורא ואיום, אבל האלטרנטיבה, אני מזמין אותך לביתי לשמוע, וגם אצלי וגם ברשתות אחרות זה נוחות שעל אף - - -

טלי פלוסקוב: אני מכירה את זה, ביליתי עם אימי בימיה האחרונים בבית חולים וראיתי מה הוא כפתור המצוקה.

יוסף קפלן: זה פשוט הופך להיות רעש רקע.

טלי פלוסקוב: אתה כל הזמן אומר שאנחנו לא נמצאים במוסד סיעודי, ברוב המקרים יש לך עסק עם אנשים בריאים.

טלי פלוסקוב: תסביר לאדם מה זה כפתור מצוקה, מה עליו לעשות במקרים כאלה ואחרים, שיש לו קו טלפון פנימי, כפי שאומרת לאה שץ, שבמקרים לא דחופים הוא יכול להשתמש בטלפון.

יוסף קפלן: לא בכל הבתים המוגנים יש קו טלפון פנימי, רק בדיורים המוגנים המאוד יוקרתיים יש.

טלי פלוסקוב: אז יש מספר טלפון ויודעים לאן להתקשר, אולי לא קו טלפון פנימי.

טלי פלוסקוב: להגיד לאנשים: זה כפתור שאתם לוחצים עליו אך ורק במקרה חירום.

טלי פלוסקוב: אם תיתן לאנשים הסבר, ומדובר באנשים מבוגרים שהם עדיין פעילים, שרק אם חס וחלילה הם מרגישים לא טוב, שיש סכנה לבריאותם, אז הם לוחצים על הכפתור הזה – תאמין לי, לא יהיה לך מספר כזה גדול של קריאות.

גבי ברון: אבל עד עכשיו לא קרו מקרים כאלה.

גבי ברון: למה לא להסתכל על ההיסטוריה?

 << אורח >> נחי כץ: כשאדם לוחץ על כפתור מייד יוצרים איתו קשר טלפוני.

 << אורח >> נחי כץ: זה לא שהוא מוזנח.

 << אורח >> נחי כץ: אנחנו מדברים פה על נתונים מבתים, ש-90% מהקריאות הן קריאות שווא.

טלי פלוסקוב: מבחינתי אם אתה תתקשר בטלפון ותבדוק שהכול בסדר, פתרת את הבעיה.

 << אורח >> נחי כץ: זה הנוסח שאנחנו מדברים עליו.

יוסף קפלן: מערכות המצוקה בבתי הדיור המוגן הן לא לחצן עם מנורה.

יוסף קפלן: זה לחצן שפותח תקשורת טלפון ברמקול.

יוסף קפלן: כלומר בלחיצה אני שומע את הדייר.

טלי פלוסקוב: אז מה הבעיה שלך?

יוסף קפלן: אם אני שואל אותו אם הכול בסדר והוא אומר לי שכן, אז אני צריך ללכת אליו כדי לנתק את הכפתור?

טלי פלוסקוב: במקרה הזה לא.

יוסף קפלן: זה מה שאני אומר, אני לא ארוץ כל פעם.

נעה בן שבת: ואולי הוא מבולבל?

נעה בן שבת: ואולי הוא לא יכול לדבר?

נעה בן שבת: ואולי הוא קיבל אירוע מוחי?

יוסף קפלן: אם הוא מבולבל ויש חשש אני אלך אליו.

יוסף קפלן: "סתם לחצתי בטעות.

יוסף קפלן: " זה קורה.

נעה בן שבת: אם הוא אומר לך "לחצתי בטעות" – בסדר, אבל אם הוא לא אומר לך?

טלי פלוסקוב: אז הוא הולך אליו.

יוסף קפלן: את מבינה שמה שעשית זה מנעת ממני את האפשרות לנטרל את הפעמון הזה.

יוסף קפלן: הוא יושב בדירתו, מרגיש לא טוב, עם שעון מצוקה, לוחץ בטעות.

טלי פלוסקוב: פה צריך להפעיל הרבה שיקול דעת.

טלי פלוסקוב: בואו ונחשוב ביחד.

יוסף קפלן: ההצעה שלנו היא שבהחלט במידה ואין מענה או יש חשש לשלומו אנחנו מחויבים להגיע.

נעה בן שבת: דנה מליחי אמרה שיכול להיות שאחרי זה יהיה ויכוח האם היה מענה או לא היה מענה, אלא אם כן השיחות שלכם מוקלטות כולן, כל מה שקורה במוקד מוקלט.

נעה בן שבת: אולי נגיד: אפשרות לנתק מן המוקד אם הדייר אמר שנלחץ בטעות.

נעה בן שבת: ואז אם הייתה לחיצה בטעות או שהוא בירר על הסרט שיוקרן אז אפשר לנתק.

טלי פלוסקוב: אני בדעה שפה צריך להפעיל שיקול דעת.

טלי פלוסקוב: אם באמת מדובר באדם שעשה טעות אז אדם שהחליט ללחוץ על הכפתור כדי לבקש שיביאו לו סנדוויץ' ברור שכן אפשר לנתק את הכפתור הזה.

טלי פלוסקוב: השאלה איך אנחנו מנסחים את זה בתקנות.

נעה בן שבת: הבעיה היא שזאת המערכת.

נעה בן שבת: זה לא שיקול דעת לפי המקרה.

נעה בן שבת: לכן גם המענה האנושי לא כל כך נראה לי מתאים.

גבי ברון: בכל הדיון הזה אנחנו לא ממציאים את הגלגל.

גבי ברון: דיורים מוגנים קיימים 30 שנים, ובכל 30 השנים האלה יש לחצן מצוקה שניתן לבטל.

גבי ברון: מה קרה?

גבי ברון: אנחנו מדברים פה כאילו שמהיום בונים דיור מוגן חדש ואנחנו לא יודעים מה קורה.

נעה בן שבת: החוק מיותר כי הדברים קיימים בעולם?

גבי ברון: הם קיימים 30 שנים ולא קרה אף פעם מקרה בעייתי כזה, אז למה צריך לפתור בעיה שלא קרתה אף פעם?

טלי פלוסקוב: גבי, כנראה לא עבדו על התקנות כפי שאנחנו עובדים עכשיו.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לכבד את העבודה שנעשית פה.

טלי פלוסקוב: אתה שואל: בשביל מה אנחנו עושים את זה?

טלי פלוסקוב: זה קיים כבר 30 שנים.

גבי ברון: יש דברים שעושים, וטוב שעושים אותם, אבל צריך להסתכל בהיסטוריה.

טלי פלוסקוב: הבנו.

טלי פלוסקוב: תודה, גבי.

טלי פלוסקוב: אני חוזרת ואומרת, לפי דעתי אין לי דרך לנעול את זה לכאן או לכאן.

טלי פלוסקוב: באמת יש מקרים לכאן ולכאן.

טלי פלוסקוב: לכן אנחנו צריכים לחשוב.

טלי פלוסקוב: אני רוצה להיות בטוחה, ותעזרו לי בזה, שכל קשיש שזקוק לעזרה אתם תגיעו אליו עם לחיצת הכפתור שלו, וכל מי שלא זקוק לעזרה ולחץ על הכפתור בשל סיבות אחרות, בשל חוסר ידע או כי פשוט הוא רוצה לשמוע איך זה מצלצל, שזה גם יכול להיות, בוודאי ובוודאי אני לא רוצה לקחת את זמנכם לשווא.

טלי פלוסקוב: בואו נחשוב איך אנחנו עושים את זה.

יוסף קפלן: זה הנוסח שהצענו.

דנה מליחי: קודם כול, אני מסכימה עם גברתי, בהחלט אם היינו יכולים למצוא פתרון ברור לעניין הפעלת שיקול הדעת אז אנחנו בעד.

דנה מליחי: הבעיה היא ששיקול הדעת, אם אני מבינה נכון, הוא של פקיד הקבלה שנמצא שם.

דנה מליחי: בלי לזלזל, הוא לא איש מקצוע, הוא לא עובד סוציאלי, לא רופא, לא אחות.

דנה מליחי: אני לא יודעת אם יש לו הכשרה בשביל לדעת אם האדם במצוקה או לא במצוקה, וזה מה שמטריד אותי.

דנה מליחי: אני מבינה את מה שיוסי אומר והייתי רוצה לסייע באיזון הזה, אבל להשאיר את זה רק להחלטה של פקיד הקבלה זה בעייתי.

דנה מליחי: אם מדברים על ההיסטוריה אז הגיעו אליי לא מעט מקרים של אנשים שאפילו לא שמעו את לחצני המצוקה שלהם בבתי הדיור המוגן, לא אגיד את שמם, והם היו שרועים על הרצפה לא מעט זמן.

דנה מליחי: אני מכירה גם מקרים כאלה.

דנה מליחי: נכון שאני רוצה להאמין שזה חריג אבל אנחנו רוצים להימנע גם מן החריגים האלה.

דנה מליחי: אנחנו בטח לא רוצים שבגלל שלא הייתה עד עכשיו קטסטרופה אבל יכולנו למנוע אותה אז אנחנו עכשיו נמשיך במצב כפי שהוא היה.

דנה מליחי: יש כאן בעיה כי מדובר בלחצן מצוקה.

דנה מליחי: אני כן חושבת שצריך לעשות אולי יותר הסברה.

דנה מליחי: אני רוצה להאמין שאם יגיעו לאנשים פיזית רק כי הם ביקשו כוס מים הם ירגישו קצת אי-נוחות ויסבירו להם, כאשר עלו אליהם פעם או פעמיים בגלל קריאת שווא, אולי זה בכל זאת יקטין את מספר המקרים.

דנה מליחי: אבל אם זה רק לפי רושם טלפוני יש כאן איזשהו קושי.

דנה מליחי: אולי אם יש מערכת עם מצלמה – אגב, בבתים שיש בהם מצלמה ואפשר לראות את הדייר אז בסדר, אז יכולים לראות אותו.

דנה מליחי: יכול להיות שזה הפתרון.

דנה מליחי: ואז בית שמעדיף במקום לשלוח איש צוות להפעיל מצלמה – צריך לראות מבחינת פרטיות עד כמה זה ניתן, אבל אני מניחה שכן, זה אפשרי.

דנה מליחי: צריך לחשוב גם על זה.

דנה מליחי: אבל ניתוק לפי שיקול דעת של פקיד קבלה שיושב שם, אני חושבת שזה מסוכן.

 << אורח >> נחי כץ: יש עוד שיקול שצריך לקחת בחשבון, שבעשר הדקות שבהן פקיד הקבלה עולה לדירה ונלחצת עוד לחיצת מצוקה – אנחנו צריכים לדאוג שגם דלפק הקבלה יהיה מאויש ושהפקיד לא יעזוב בכל רגע בשל קריאות שווא.

 << אורח >> נחי כץ: זה גם שיקול לצד השני.

נעה בן שבת: אתם אומרים שיש בסך הכול כ-100 קריאות בחודש.

יוסף קפלן: אני רוצה להגיב לכמה דברים שדנה אמרה.

יוסף קפלן: לעניין המקצועיות של אנשי הקבלה בדיור המוגן – נכון, הם לא אחות או עובדת סוציאלית, אבל אם זה אומר שעכשיו על כל מקרה כזה אני צריך לשלוח אחות כדי לזהות אדם בבלבול, ואנשי מקצוע יודעים שלפעמים אתה לא מזהה שאדם עובר אירוע מוחי, אז אני צריך עוד שלוש אחיות שיהיו בבית.

יוסף קפלן: אם יש לי לחצן מצוקה בלילה – באמת זה קורה, אנשים מבקשים: תשכים אותי בשעה 5 לפנות בוקר, כי הם משתמשים בזה הרבה מאוד כאינטרקום – אז עכשיו פקיד הקבלה צריך ללכת כדי לכבות את הלחצן.

יוסף קפלן: אתם דורשים פה משהו ואתם תמאיסו את הלחצן.

יוסף קפלן: אני עושה ככל שאני יכול כדי להדריך את הדיירים ולהסביר להם שלחצני מצוקה מיועדים למקרי מצוקה בלבד, ועדיין ברוב שנותיי דיירים בגלל הנוחות משתמשים בזה.

יוסף קפלן: נפתח קו תקשורת שבו אנחנו שומעים ומדברים עם הדייר.

יוסף קפלן: אל תבטלו לנו את האפשרות להגיד, אם הכול בסדר, פשוט תודה ולהתראות ולבטל את הקריאה.

יוסף קפלן: יש מקום לשיקול דעת גם של פקיד הקבלה.

יוסף קפלן: למען פקידי הקבלה שלי – פקידי הקבלה יודעים לפי החיוך בבוקר או ה"בוקר טוב" של הדייר כשהוא מדבר איתם האם הוא מרגיש טוב או לא, הם יודעים הרבה יותר טוב מהאחות שרואה את הדייר אולי פעם בשבוע, אולי.

דנה מליחי: אני לא מזלזלת בשום פקיד קבלה אבל אני מדברת על כישורים מקצועיים בלבד.

דנה מליחי: אני בטוחה שיש כאלה שהם מוכשרים ורגישים.

דנה מליחי: כפי שלאה כתבה עכשיו, והיא צודקת, אני חושבת שזה יכול לפתור את הבעיה, אדם שלחץ בטעות או לצורך שימוש לא של מצוקה אז פקיד הקבלה יכול להגיד לו: "בבקשה תבטל את הקריאה מן המקום" ואז הוא יכול לבטל.

דנה מליחי: אז פתרת את הבעיה, אתה לא צריך לגשת אליו.

רות פרמינגר: ההצעה של לאה טובה.

רות פרמינגר: אולי נעלה את לאה שץ והיא תגיד את זה כפי שהיא חושבת לנכון.

נעה בן שבת: זה אומר שאין פה בעיה.

יוסף קפלן: ביררתי את העניין הזה.

יוסף קפלן: כדי לעשות את זה, יש פה מורכבות נוספת, ותיכף אדבר על זה.

יוסף קפלן: דנה, תנסי לחשוב על האדם שכרגע לחץ מן השעון ואני מבקש ממנו לקום וללחוץ.

דנה מליחי: מה הבעיה?

טלי פלוסקוב: זה אומר שאתה לא צריך להגיע לחדר לגבי כל קריאה מלחצן מצוקה.

טלי פלוסקוב: בעצם יש לך פתרון.

טלי פלוסקוב: אם אתה מדבר עם האדם והוא מסוגל ומבין מה הוא עושה, ואתה אומר לו: אם הכול בסדר אז תלחץ שוב על הכפתור, לפי דעתי כך אתה מבטל 60% לפחות מקריאות השווא.

טלי פלוסקוב: אם עוד יישארו לך 30% אז תצטרך לעלות לחדרים וללחוץ.

יוסף קפלן: סליחה מכובדי שאני הוגה בנושא המערכות.

יוסף קפלן: במערכות הקיימות היום, מי שעשה לחצן מצוקה בשנה–שנתיים האחרונות יש אפשרות לביטול מכפתורים שהם אינם חוטי משיכה מהמקום.

יוסף קפלן: במערכות ותיקות אי אפשר כי אין את הכפתור.

טלי פלוסקוב: אז איך אתה מבטל?

יוסף קפלן: רק מהדלפק.

טלי פלוסקוב: אם אין אפשרות ביטול מהחדר אז על מה אנחנו מדברים בכלל?

יוסף קפלן: על זה אני מדבר.

יוסף קפלן: אם יגידו עכשיו שביטול הקריאה יהיה רק מהחדר אז אני צריך להחליף מערכות מצוקה קיימות בבתים קיימים.

טלי פלוסקוב: מזה היית צריך להתחיל בכלל.

טלי פלוסקוב: אם אין בכלל אופציה לבטל את הקריאה מן החדר אז כל השיח שלנו מתבטל.

יוסף קפלן: אפשר לקנות מערכות חדשות.

יוסף קפלן: כדי שלא אשב על המשבצת של הכסף, כי בכסף אני יכול להחליף הכול, אני אומר עוד פעם, יש פה בעיה לוגיסטית של טיפול, וגם יש היום מערכות שבהן אי אפשר לעשות את זה.

דנה מליחי: הבנו את הבעיה האמיתית עכשיו, והיא כסף.

יוסף קפלן: לא נכון.

יוסף קפלן: באמת אני מזמין אתכם לראות דוחות, שיש 162 קריאות בחודש, שרובן הן קריאות שווא.

רות פרמינגר: בעידן הזה נראה לי שאתה יכול לפתור את זה באופן הרבה יותר פשוט ממה שאתה חושב.

יוסף קפלן: בדקתי את זה.

טלי פלוסקוב: אם אנחנו רוצים ללכת בעקבות ההצעה, לכל קריאה בלחצן המצוקה להגיע לחדר ולבטל אותו, זה אומר שהדבר הראשון שאנחנו צריכים זה לחייב את בעל הבית להציב מערכת שמאפשרת ביטול של לחצן מצוקה רק מהחדר.

טלי פלוסקוב: זה בכלל צעד ראשון שאנחנו לא נמצאים בו היום, אין לנו מערכת כזאת, כפי שהבנתי.

נעה בן שבת: כך אני מבינה את הסעיף הזה, שבעצם צריך להיות מוקד לקריאה, שניתוק הקריאות הוא משהו שנמצא בתוך המערכת.

נעה בן שבת: הוא צריך להבטיח שהמערכת תהיה כזאת שמנתקת רק ממקום הקריאה.

דנה מליחי: ברוב הבתים זה קיים.

דנה מליחי: אם אנחנו הולכים להתיישר לפי המיעוט אני חושבת שזו טעות.

דנה מליחי: יוסי יתקן אותי אם אני טועה: ברוב הבתים זה קיים.

טלי פלוסקוב: אני פונה עכשיו אל משרד הרווחה.

טלי פלוסקוב: למה התכוונתם בסעיף?

נועם פליק: לניתוק מן החדרים.

טלי פלוסקוב: האם התכוונתם שבכל בית דיור מוגן חייבת להיות מערכת שתאפשר ביטול לחצן מצוקה מן החדר, או התכוונתם שכל ביטול של לחצן מצוקה חייב להיות מן החדר?

טלי פלוסקוב: אלה שני דברים שונים לגמרי.

טלי פלוסקוב: האם אתה מחייב עכשיו כל בית דיור מוגן להעמיד מערכות חדשות שתהיה בהן ביטול של קריאה מן החדר?

טלי פלוסקוב: אני מבינה שזה לא המצב הקיים.

נועם פליק: זו טענה שמעולם לא שמענו אותה.

נועם פליק: גם בדיונים המוקדמים דובר על ההתרוצצויות של העובדים והרעש של הקריאות.

נועם פליק: לא נאמר מעולם שלא קיימת אפשרות לניתוק מן החדר, זה לא עלה.

רות פרמינגר: זאת הזדמנות מצוינת לקבוע את זה.

נועם פליק: אנחנו לא מכירים את זה.

נועם פליק: זה גם לא עלה בהתכתבויות ובהתדיינויות קודמות ובהשגות שקיבלנו על התקנות, גם מן הבתים, זה לא עלה מעולם.

נועם פליק: אנחנו לא מכירים מערכת שאי אפשר לנתק מהחדר.

נועם פליק: חשבנו שהגענו לנוסח מוסכם.

טלי פלוסקוב: חשבתי שאני כבר מסיימת.

טלי פלוסקוב: עכשיו הדיון מתחיל מחדש.

טלי פלוסקוב: הבנת את ההבדל בין שני הדברים שהצגתי כרגע?

טלי פלוסקוב: האחד דבר פיזי של הקמת המערכות, והשני - - -

נועם פליק: יצאנו מנקודת הנחה שהמערכת כבר קיימת וניתוק הקריאה הוא רק מן הדירות.

רות פרמינגר: אנחנו הרי צופים פני העתיד בכל ההסדרה הזאת.

רות פרמינגר: אולי להוסיף סעיף שאומר שבבתים החדשים, בדירות המתחדשות - - -

טלי פלוסקוב: כפי שעשינו בסעיפים האחרים.

יוסף קפלן: בדירות המתחדשות, בשונה מבתים חדשים, זה מערכת ישנה.

טלי פלוסקוב: נכון, רק בבתים החדשים, אני מסכימה איתך, יוסי.

טלי פלוסקוב: הם לא יכולים בדירות המתחדשות כי אז הם צריכים להחליף את כל המערכת.

טלי פלוסקוב: מה שמציע לנו אב"א כרגע הוא שבכל המבנים החדשים של דיור מוגן תהיה מערכת שתאפשר ניתוק קריאה מחדר הדייר.

טלי פלוסקוב: אז בעצם כל המשך הדיון מתבטל.

טלי פלוסקוב: אם בכלל אין לנו אפשרות לבטל את הקריאה מן החדר אז על מה אנחנו מדברים?

נעה בן שבת: עדיין יש חשיבות להוראה הזאת כי אנחנו מדברים לא רק על המכשיר – על המכשירים הרי דיברנו כשאמרנו מה צריך להיות בחדר ומה צריך להיות בשירותים ובמקלחת – אלא כאן אנחנו מדברים על כך שצריך לפעול מוקד שיקלוט את קריאות הדיירים ואיך המוקד הזה פועל.

נעה בן שבת: לכן יש גם את הצד הזה, מעבר לצד שאומר לנו שבבית חדש מכשיר המצוקה הזה יהיה מכשיר שמאפשר ניתוק רק מהחדר.

רות פרמינגר: אנחנו עדיין מאיינים את כל הנושא המהותי, של ללכת לבדוק אותו.

טלי פלוסקוב: דנה מליחי הציעה שאם מתקשרים לאדם ואומרים לו שאם הכול בסדר אז שילחץ על הכפתור שוב כדי לבטל את הקריאה, ואז אנחנו מבינים שאדם הוא בסדר, אם הוא קולט את מה שאנחנו אומרים אז מבינים שהוא לא מבולבל והוא מסוגל ללחוץ על הכפתור ולבטל את הקריאה – מבחינתי סיימנו את הבעיה.

טלי פלוסקוב: אבל אם יש כאלה שלא מסוגלים ולא מבינים – אליהם נצטרך להגיע.

רות פרמינגר: או לחילופין שאין להם יכולת לבטל את הקריאה מן החדר, אז צריך להגיע אליהם.

טלי פלוסקוב: לא.

טלי פלוסקוב: אם בשיחת טלפון אנחנו מבינים - - -

רות פרמינגר: אין להם את האופציה הזאת בכלל.

טלי פלוסקוב: את אומרת שאליהם צריך בכל מקרה להגיע כי אנחנו לא מבינים אם הם באמת בסדר.

 << אורח >> נחי כץ: האדם לוחץ על לחצן ומייד יוצרים איתו קשר ומדברים איתו.

 << אורח >> נחי כץ: הוא מטופל, הוא מקבל מענה.

טלי פלוסקוב: אם הוא מסוגל ללחוץ על הכפתור זה אומר שהוא שקול בדעתו והוא מבין מה אומרים לו והוא לוחץ ואז אנחנו יכולים להיות רגועים שהכול בסדר אצלו.

טלי פלוסקוב: השאלה, אם דיברנו איתו והוא אומר שהכול בסדר אבל אנחנו לא בטוחים כי לא הייתה כאן פעולה של ניתוק.

 << אורח >> נחי כץ: בנוסח שנועם הקריא זה מוסכם, שבמידה ועולה חשש כלשהו חובה להגיע, כלומר גם אם הוא קצת מבולבל במילים שלו.

נעה בן שבת: אם הבנתי את דבריך נכון, אנחנו מדברים על כך שהנוסח המקורי, שאמר שניתוק הקריאות ייעשה רק ממקום הקריאה, ממילא יכול לעזור לנו גם במקרה שהתברר שהייתה טעות.

נעה בן שבת: לא צריך לכתוב שום דבר נפרד, כי הניתוק הוא במקום הקריאה.

נעה בן שבת: יכול להיות שהדייר מנתק את זה ויכול להיות שאני רצתי לשם וניתקתי את זה.

נעה בן שבת: זה לגבי המקרים האלה, שלגביהם אין בעיה.

נעה בן שבת: אמרנו כבר שבחדרי השירותים והמקלחת ממילא המערכות מחייבות ניתוק פיזי במקום, גם כיום הן כאלה.

נעה בן שבת: אני לא רואה פה איפה התווך שאנחנו נמצאים בו, איפה הפער.

נועם פליק: יוסי העלה עכשיו מקרים שאי אפשר לנתק ממקום הקריאה.

טלי פלוסקוב: תודה, גברתי.

טלי פלוסקוב: היועצת המשפטית כרגע נעלה את הנושא הזה, בעצם נתנה תשובה לשני הדברים האלה.

טלי פלוסקוב: בזה סיימנו את הפרשה.

טלי פלוסקוב: לא כתוב על ידי מי.

טלי פלוסקוב: זה בעצם פותר לנו את הבעיה.

יוסף קפלן: עוד פעם, אז אתם דורשים ממני עכשיו להחליף מערכת מצוקה.

יוסף קפלן: אם אין לי יכולת לנתק מן הדירה – את לא מאפשרת לי את זה.

דנה מליחי: זה בתים בודדים, אולי זה רק אצלך.

דנה מליחי: אני לא יודעת בכמה עוד בתים זה קיים.

דנה מליחי: ברוב הבתים המערכות האלה – ולא סתם ג'ולי עוז כממונה שפיתחה בתי אבות ומוסדות אמרה שברוב המקומות זה כך, ואם לא אז זה צריך להיות כך.

דנה מליחי: אנחנו לא יכולים להתיישר לפי המיעוט.

דנה מליחי: בתים שאין להם את המערכת יש להם שתי אפשרויות: או לגשת פיזית לדירות או להחליף מתישהו את המערכת.

דנה מליחי: לא מחייבים אותך כרגע להחליף.

נעה בן שבת: לא הייתה לך בעיה בניתוק ממקום הקריאה כי גם היום לא היית יכול לנתק ממקום הקריאה?

טלי פלוסקוב: איך זה יכול להיות אם יש לך כפתור הפעלה?

יוסף קפלן: יש כפתור למצוקה, ובמערכות החדשות ליד כפתור המצוקה יש כפתור ביטול.

יוסף קפלן: במקלחות יש חוט משיכה ולידו יש ביטול.

טלי פלוסקוב: באילו מקרים אין לך את זה?

יוסף קפלן: במערכות רולנד 2000 ורולנד 3000 יש כפתור מצוקה בלבד, אין כפתור ביטול.

יוסף קפלן: הביטול הוא רק מן המרכזייה של המרכזן.

רות פרמינגר: זה חלק קטן מן המקרים, ובגלל הטפל אנחנו נשנה את העיקר?

יוסף קפלן: אתם אומרים דברים בלי לתת נתונים.

יוסף קפלן: אני לא מסכים לזה.

יוסף קפלן: זה לא נכון.

יוסף קפלן: אין פה נתונים.

 << אורח >> נחי כץ: אמרנו שבבתים חדשים יכניסו את זה כסטנדרט.

יוסף קפלן: אני מסכים שבבתים חדשים זה יהיה סטנדרט, זה נכון.

דנה מליחי: צריך לדאוג גם לבתים הקיימים עכשיו, יש בהם מספיק אוכלוסייה.

יוסף קפלן: אם אתם רוצים לקבוע סטנדרט – בסדר גמור.

טלי פלוסקוב: אם אנחנו מאשרים את התקנות במתכונת כזאת וקובעים שיש להציב מערכות חדשות, ברור לי שאי אפשר בבת אחת להחליף לכולם מערכות.

טלי פלוסקוב: לכן אנחנו עדיין נשארים במצב שבכל בית דיור מוגן חדש תותקן מערכת שתאפשר פיזית ניתוק לחצן מצוקה ממקום הקריאה.

 << אורח >> נחי כץ: השאלה אם המצב הנוכחי מספיק טוב, שכאשר אדם לוחץ על לחצן מייד יוצרים איתו קשר, שואלים לשלומו.

טלי פלוסקוב: על זה כבר דיברנו.

טלי פלוסקוב: אנחנו משאירים קבוצה – אני לא יודעת עד כמה היא גדולה – של אנשים שיוצאים לנו בעצם מהנישה שאנחנו רוצים לתת אפשרות ניתוק של לחצן מן החדר, כי אין להם פיזית אפשרות לנתק את זה מהחדר.

רות פרמינגר: אז צריך להדגיש גם את הרישה.

רות פרמינגר: אחרי "במשך כל שעות היממה" צריך לשים נקודה.

רות פרמינגר: יש חובה לקליטת הקריאות.

רות פרמינגר: הרי בחלק מן הבתים אין את המענה.

יוסף קפלן: מה זאת אומרת שאין את המענה?

טלי פלוסקוב: אפשר להגביל אותם בתקופה מסוימת כדי להחליף מערכות?

נעה בן שבת: אפשר לדרוש מהם שתוך כך וכך שנים כולם יחליפו מערכות.

רות פרמינגר: שתהיה תקופת מעבר.

טלי פלוסקוב: אין לי ברירה, אני רוצה להיות שלמה עם ההחלטה, אני לא יכולה להשאיר את הדיירים בלי לקבוע שבכל מקרה אתם תצטרכו להגיע לשם.

נעה בן שבת: שבמשך תקופה מסוימת ההוראה הזאת לא תחול.

טלי פלוסקוב: תוך כמה זמן אתם תוכלו לשנות את המערכות?

טלי פלוסקוב: אני מאמינה שאין הרבה כאלה.

יוסף קפלן: זה לא נכון.

יוסף קפלן: אין פה נתונים.

יוסף קפלן: אני אומר את זה מידיעה.

יוסף קפלן: אני אומר עוד פעם למען הפרוטוקול, חברים, אתם גורמים להרבה קריאות שווא.

יוסף קפלן: ייקח עכשיו עשר דקות כדי לנטרל כל לחיצת לחצן.

יוסף קפלן: בעשר הדקות האלה המערכת פרוצה.

יוסף קפלן: חבל.

יוסף קפלן: אנחנו רוצים טוב ונעשה רע.

טלי פלוסקוב: בלא מעט דברים כאן הגענו להבנה.

טלי פלוסקוב: פה לדעתי מדברים על חיים של בני אדם ולכן אני לא יכולה לוותר.

טלי פלוסקוב: שמעתי את כולם.

טלי פלוסקוב: אני לא יכולה לוותר על הסעיף הזה.

טלי פלוסקוב: מה שאני כן נותנת לכם: 1) בכל בית דיור מוגן חדש המערכות חייבות להיות עם אופציה לניתוק מן החדר בבתים חדשים; 2) ניתן לכם זמן, נחשוב עכשיו אם זה שנתיים או שלוש שנים, כמה שנים אנחנו צריכים לתת לכם, שבמהלך התקופה הזאת אתם תחדשו את המערכות ותעשו שבכל חדר תהיה אופציה לניתוק.

טלי פלוסקוב: בסוף זה יחסוך לכם, כי אם דייר יבטל את זה בעצמו זה יחסוך לכם.

טלי פלוסקוב: אתם מעוניינים לעשות את זה.

טלי פלוסקוב: שנתיים, שלוש – כמה זמן אתה צריך כדי לשנות את כל המערכות?

יוסף קפלן: התקנתי עכשיו לחצני מצוקה ב-40 דירות ועלתה לי כמעט 400,000 שקל מערכת כזאת.

טלי פלוסקוב: אל תגיד לי כמה כסף.

טלי פלוסקוב: אנחנו מדברים כרגע על חיים של בני אדם.

טלי פלוסקוב: אני חוזרת ואומרת, בסוף זה ישרת אותך.

יוסף קפלן: אני אומר שוב, אני לא יודע לומר כמה זמן וכמה בתים כאלה יש.

יוסף קפלן: אין לי נתונים.

יוסף קפלן: עשיתי שיעורי בית.

יוסף קפלן: במערכות החדשות לפעמים צריך לעשות עדכון תוכנה, ונאמר לי שזה כמה ימי עבודה, זה לא מורכב.

יוסף קפלן: במערכות ותיקות – צריך להחליף אותן.

טלי פלוסקוב: אז נצטרך להחליף אותן.

נעה בן שבת: נגדיר שמכשיר המצוקה שצריך להתקין מאפשר ביטול הקריאה רק ממקום הקריאה, זו נקודה אחת.

נעה בן שבת: את הדרישה הזאת ניתן לבתים קיימים - - -

טלי פלוסקוב: בבית חדש חובה, ושלוש שנים לבתים קיימים לשנות את המערכות.

רות פרמינגר: שבמועד הזה לא קיים בהם המתקן הזה.

נועם פליק: זה יהיה בתקנה 19(ב).

נעה בן שבת: בתקנה 19(ב) זה בכל מקרה נשאר, שצריך לנתק ממקום הקריאה.

נועם פליק: אבל למי שלא ניתן לנתק ממקום הקריאה, התחילה תהיה בתוך שלוש שנים.

יוסף קפלן: אני מבקש להוסיף משפט, שבמידה ואין ספק לעניין מצבו כן יתאפשר ניתוק מעמדת הקבלה.

נעה בן שבת: השאלה איזה מכשיר זה, איזו מערכת זאת.

יוסף קפלן: זה יחייב אותנו להחזיק עוד אדם.

טלי פלוסקוב: במקרה שאין אפשרות ביטול מן החדר, הוא אומר שאם הוא בטוח בבדיקה שלו שאין ספק ואין סכנה והכול בסדר, שכן תהיה לו אפשרות לבטל מן המרכזייה.

טלי פלוסקוב: אני חושבת שהמשפט הזה יכול לפתור את הבעיה.

נעה בן שבת: אולי צריך שהמוקד יהיה מוקלט.

נעה בן שבת: אם מכניסים פה שיקול דעת, אם יש ספק או אין ספק, ראוי שהמוקד הזה יהיה מוקלט.

טלי פלוסקוב: היום כל המכשירים האלה מקליטים שיחות בקלות.

רות פרמינגר: האם נקבע כאן שבמידה ויש איזה חשש, אפילו ראשית חשש, צריך ללכת פיזית לדירת הדייר גם אם יש אפשרות לנתק מן המקום?

טלי פלוסקוב: כברירת המחדל חייבים ללכת ולברר.

טלי פלוסקוב: אנחנו אומרים הפוך.

נעה בן שבת: אם אנחנו מאפשרים שיקול דעת למה אנחנו צריכים להשאיר - - -

דנה מליחי: זה רק בבתים שבהם אין את המערכת, ובמשך תקופת שלוש השנים, כך אני מבינה.

רות פרמינגר: גם במקום שיש את המערכת.

יוסף קפלן: גם בבתים שיש בהם את המערכת ואני משוכנע שהכול בסדר, והדייר אומר לי: "סליחה, לחצתי בטעות".

יוסף קפלן: אז אני אומר לו תודה רבה.

דנה מליחי: אבל אז הדייר מנתק מן המקום שלו.

דנה מליחי: אז לא צריך את זה.

דנה מליחי: לא נשאיר שיקול דעת.

טלי פלוסקוב: אנחנו לא מציינים פה על ידי מי.

טלי פלוסקוב: אנחנו לא קובעים שמי שנמצא בדלפק צריך לעלות ולנתק, לא אמרנו את זה.

טלי פלוסקוב: אם הדייר מרגיש טוב ומבין והוא יודע ללחוץ על הכפתור לביטול, מבחינתי פתרנו את הבעיה.

נעה בן שבת: בתים קיימים שהמכשירים שבהם, שהם לא במקלחות ובשירותים, עדיין לא מאפשרים ניתוק ממקום הקריאה אז הוא ינתק ממקום הקריאה?

נעה בן שבת: אבל אז אני לא יודעת על מה מדובר.

נעה בן שבת: איך הוא ינתק ממקום הקריאה אם אי אפשר לנתק ממקום הקריאה?

נועם פליק: הוא ינתק מן המוקד, לא ממקום הקריאה.

דנה מליחי: הוא ינתק מן המוקד אם אין חשש לשלומו של הדייר.

 << אורח >> נחי כץ: במידה והדייר אישר שמדובר בקריאת שווא.

רות פרמינגר: אז הוא יכול לנתק מן המוקד.

רות פרמינגר: ניתוק מן המוקד יהיה רק במצב הזה.

טלי פלוסקוב: או כשאין ספק שמדובר במקרה של קריאת שווא.

נעה בן שבת: כשאין ספק או כשהדייר אישר?

רות פרמינגר: או-או.

טלי פלוסקוב: "אין ספק" אני חושבת שזה חזק יותר.

רות פרמינגר: "אין ספק" זה טוב יותר.

רות פרמינגר: נכון, הדייר יכול לאשר וזה לא מספיק.

נעה בן שבת: ב"אין ספק" אנחנו מדברים רק לגבי הבתים שאין בהם כיום מכשירים שמאפשרים ניתוק ממקום הקריאה.

נעה בן שבת: מה לכתוב?

נעה בן שבת: "אין ספק שהקריאה הייתה בטעות"?

דנה מליחי: אין ספק שאין חשש לשלומו של הדייר.

דנה מליחי: ננסח את זה אחר כך.

רות פרמינגר: דנה, תחשבי על זה לרגע ונמשיך כדי לא לבזבז זמן.

טלי פלוסקוב: תסכמו ביניכם.

טלי פלוסקוב: אתם הבנתם את המשמעות.

טלי פלוסקוב: בואו נמשיך.

נועם פליק: תקנות 5(2) ו-5(3) זה החדרים.

נעה בן שבת: אתה דורש שאם הוסיפו דירות, הרחיבו את השטח של הבית על ידי הוספת דירות.

נעה בן שבת: ואם הוסיפו דירות בלי להרחיב את שטח הבית?

נעה בן שבת: מה קורה אז?

נעה בן שבת: הכוונה לקחת על חשבון שטחים ציבוריים.

נועם פליק: זה לרבות על ידי הוספת דירות.

נועם פליק: הוא צריך הרחבה של השטח כדי שאז הוא גם יבנה חדר אחד לפעילויות קבוצתיות.

טלי פלוסקוב: לא על חשבון הדברים שדיברנו עליהם ב-5(2) וב-5(3), כך אני מבינה.

טלי פלוסקוב: זה ברור.

נועם פליק: אנחנו מוסיפים גם את תקנות הפטור.

נעה בן שבת: יש לנו את תקנות הפטור לעניין מכשיר קילוח ידני, לגבי דירה שהייתה קיימת בבית הדיור המוגן.

נועם פליק: 4(2) ו-4(3).

נעה בן שבת: זה המים החמים.

נועם פליק: זה אומר שכל עוד הדייר מתגורר בדירה ודרש את זה, או כשהצוות הרב-מקצועי סבר כי יש צורך במכשיר, או בבתים חדשים.

טלי פלוסקוב: כפי שדיברנו.

נעה בן שבת: הפטור הזה לא יחול אם הדייר דרש את זה או הצוות הרב-מקצועי דרש את זה.

נעה בן שבת: אמרנו שאין בהוראות הפסקה הזאת כדי לגרוע מחובת הנגישות, לגבי הנושא של המקלחון הידני.

נעה בן שבת: פה אנחנו גם מדברים על הפטור של הבתים הקיימים לתקופה של שלוש שנים, שמכשיר המצוקה בהם לא מאפשר ניתוק ממקום הקריאה, למעט אם הוא במקלחת או בשירותים כמובן.

נעה בן שבת: אז הם יחויבו רק אם יש חשש לשלומו של אדם.

נעה בן שבת: או להיפך, הם יוכלו לנתק מן המוקד ככל שאין חשש.

נעה בן שבת: כלומר יש להן עוד שלושה חודשים מעבר ליום התחילה.

נעה בן שבת: זה כולל גם את הוראת הביטוח.

נעה בן שבת: למה הוראת הביטוח נכללת בפנים?

נעה בן שבת: למה לא מחייבים מראש את הביטוח?

נעה בן שבת: האם היום יש בתי דיור מוגן שאין בהם ביטוח?

רות פרמינגר: לדעתי זו תוספת שאפשר לבטל אותה.

נועם פליק: אולי הם צריכים לשנות את הפוליסה ולהתאים אותה וזה לוקח זמן.

רות פרמינגר: שלושה חודשים?

רות פרמינגר: התאמה של הפוליסה יכולים לעשות בשבועיים, בשלושה שבועות לכל היותר.

יוסף קפלן: אני חושב שאין דבר כזה.

נעה בן שבת: אז אפשר להוריד את תקנה 15 מן הרשימה הזאת.

יוסף קפלן: אם יש אחד כזה הוא לא יכול מחר בבוקר לעשות את זה, זה פרוצדורה.

נעה בן שבת: יש לו שלושה חודשים להיערך מיום הפרסום.

טלי פלוסקוב: אני מרגישה סיפוק.

רות פרמינגר: בצדק מוחלט, ואנחנו מעריכים ומודים.

טלי פלוסקוב: חברים יקרים, אני רוצה כרגע להצביע על תקנות הדיור המוגן (תנאים לפעילותו של בית דיור מוגן), התשפ"א-2020.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: בעד – 1

טלי פלוסקוב: נמנעים – אין תקנות הדיור המוגן (תנאים לפעילותו של בית דיור מוגן), התשפ"א-2020 אושרו.

טלי פלוסקוב: בפעם שנייה ברוב קולות היום בוועדה אנחנו מאשרים תקנות.

טלי פלוסקוב: אני רוצה להגיד כמה מילים.

טלי פלוסקוב: אני שמחה מאוד שאנחנו עשינו את זה.

טלי פלוסקוב: הרי סחבנו את זה מהכנסת ה-20.

טלי פלוסקוב: אני רוצה להגיד תודה לכל השותפים, על הרצון לשיתוף פעולה ביניכם.

טלי פלוסקוב: לא בכל דיון אני רואה כזה שיתוף פעולה ורצון להגיע להבנות.

טלי פלוסקוב: אני רוצה להודות ליועצת המשפטית שעשתה עבודה מאוד מאוד מקצועית איתנו, וגם ליועצת המשפטית של עמותת דיירי הדיור המוגן בישראל שהייתה איתנו בזום.

טלי פלוסקוב: גיליתי משהו מאוד מקצועי וענייני.

טלי פלוסקוב: אני רוצה להודות למשרד הבריאות, ותודה על החידושים שגריגורי רודשטיין חשף בפנינו.

טלי פלוסקוב: עכשיו בטח נלך כולנו לעשות דברים יותר מתקדמים.

טלי פלוסקוב: לפני שאני אומרת משהו אישי, עוד מישהו רוצה להתייחס?

רות פרמינגר: אני מבקשת שלאה שץ תעלה ותגיד כמה משפטים קצרים בשם כל הדיירים של הדיור המוגן.

טלי פלוסקוב: אחד הדברים שרציתי להגיד הוא תודה לאישה הנפלאה שליוותה גם את הצעת החוק בכנסת ה-20 וגם עכשיו את התקנות.

טלי פלוסקוב: תעלו בבקשה את לאה שץ.

לאה שץ: הלב שלי מתפוצץ משמחה ומאושר – זה מה שאני יכולה לומר.

לאה שץ: אני מקווה שזה יקרה בקרוב עם כל שאר התקנות.

לאה שץ: אני מצדיעה לך, טלי.

לאה שץ: אני גם מצדיעה לרותי שעשתה עבודה אדירה, דחפה קדימה, ואני גם רוצה להודות ליוסי אחרי הרבה שנים שלא היה כזה שיתוף פעולה כמו עכשיו בינינו לבין אב"א, אני מקווה שזה סימן לבאות.

לאה שץ: טלי, אני יודעת כמה חשוב לך נושא הזקנים בקהילה.

לאה שץ: אני ערה לעבודה על הדוח הגדול שיצרת בכנסת ה-20.

לאה שץ: אנחנו צריכים אותך גם בכנסת ה-24.

לאה שץ: אני אצביע בשבילך.

לאה שץ: תודה רבה לכולם.

לאה שץ: נמצא כאן גם שלומי בר לב, שגם איתו יש עכשיו עבודה משותפת נהדרת.

לאה שץ: תודה, תודה מקרב לב.

לאה שץ: כאמור אני מקווה להתראות בקרוב בסיום חקיקת כל תקנות הדיור המוגן.

לאה שץ: אמרתי היום: זה כמו כישוף שיש על התקנות ועל החוק שלנו, כל פעם כשאנחנו מגיעים לאישור זה רגע אחד לפני שהכנסת מתפזרת, זה היה ב-2012, זה היה ב-2018 וזה גם היום עוד פעם.

לאה שץ: תודה רבה לטלי ולכל מי שתרם.

טלי פלוסקוב: אבל היום סיימנו, זה ההבדל.

רות פרמינגר: אני רוצה להודות קודם כול לטלי היושבת-ראש, ממש ממש רוצה להודות לך מקרב לב.

רות פרמינגר: אני רוצה להודות למחלקה המשפטית המסורה, ואני רוצה להודות לוועדה, לענת כהן שמואל ולעובדות הוועדה.

רות פרמינגר: אתן עושות עבודת קודש.

רות פרמינגר: כמי שנמצאת פה המון שנים, אני מורידה את הכובע ומוקירה תודה והערכה גדולה מאוד מאוד.

רות פרמינגר: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: נמצא איתנו בזום אדם שעוד לא אמרתי לו תודה, שלומי בר לב.

טלי פלוסקוב: אני יודעת שהיום הוא לקח על עצמו נישה מאוד מאוד גדולה של תחום הדיור המוגן במשרד העבודה והרווחה.

טלי פלוסקוב: קודם כול, הרגשנו אותך, שלומי, למרות שהיום לא היית איתנו.

שלומי בר לב: אשמח להגיד כמה מילים כי היום הוא יום חגיגי.

שלומי בר לב: הסיבה שלא הגעתי היום היא משום שאני נמצא כרגע בדיור המוגן של מגדלי הים התיכון בגני תקווה.

שלומי בר לב: הדיירים פה התחילו להתחסן, גם אני ביניהם כדוגמה אישית.

שלומי בר לב: הדיירים פה התחילו להתחסן כפיילוט למהלך שיתחיל בשבוע הבא בכל בתי הדיור המוגן ובתי האבות.

שלומי בר לב: זו הסיבה שהייתי אתכם בזום.

שלומי בר לב: אבל אני שמח, אני מצטרף לברכות על העשייה של כל מי שעבד קשה, ולא אני שעבדתי קשה, אני רק מ-1 במרץ בתפקיד.

שלומי בר לב: תודה ללאה שץ על הברכות ולשיתוף הפעולה של היועצים המשפטיים, גם שלנו, של נועם פליק האדיר והענק וגם של עמותת הדיירים.

שלומי בר לב: הקשר הוא מדהים, ויוסי קפלן שעוזר לנו בהרבה דברים.

שלומי בר לב: יש פה Win-Win-Win, שזה לא סתם סיסמה, בין כל הצדדים.

שלומי בר לב: אבל התקנות מסתיימות ואנחנו נכנסים לבקרות, אז הכול יהיה בסדר, כולנו נחיה בסדר.

שלומי בר לב: תודה רבה לך, חברת הכנסת הגברת טלי פלוסקוב.

שלומי בר לב: כפי שעשית מהלכים בעבר, ושם אנחנו קצת מכירים, אז איחלתי לך גם לפני כן שתחזרי גם לתפקיד מתאים.

טלי פלוסקוב: האח שלו פשוט תושב ערד.

טלי פלוסקוב: לא אחזור על כל השמות אבל המון תודה לכולם על שיתוף הפעולה.

טלי פלוסקוב: פוליטיקאים צריכים ללמוד ממה שהיה כאן בדיון היום, איך אפשר בכל אופן להגיע להבנות גם במקרים לא פשוטים.

טלי פלוסקוב: יוסי קפלן, אני רוצה להגיד תודה גם לך.

טלי פלוסקוב: עמדת פה, גם מצד אחד להגנתם של מי שאתה מייצג אבל גם מצד שני להגנת הקשישים.

טלי פלוסקוב: לי היה חשוב מאוד לראות את הדאגה שלך להם.

טלי פלוסקוב: זה לא מובן מאליו.

טלי פלוסקוב: כלומר לא רק כסף ולא רק מבנים ולא רק קירות.

טלי פלוסקוב: יש פה אנשים ואנחנו צריכים לדאוג להם.

טלי פלוסקוב: בעיניי עשית את זה בכבוד רב.

טלי פלוסקוב: אני מודה למנכ"ל כמובן וגם ליושבת-ראש, תמסרו לה דרישת שלום והמון הצלחה בתפקידה, היא נכנסה לא מזמן לתפקיד.

טלי פלוסקוב: יכול להיות שזה הדיון האחרון בכנסת הזאת, לכן אני מנצלת את ההזדמנות להודות לוועדה הנפלאה, לצוות, לענת כהן שמואל, מנהלת הוועדה שמלווה את הדברים בצורה מקצועית יוצאת מן הכלל, לנעה בן שבת ולכל הצוות המשפטי, גם המתמחים שלקחו חלק בדיון הזה, לצוות הוועדה, לאורית ארז ולכל מי שלא נמצא היום כאן.

רות פרמינגר: וגם לנועם פליק.

רות פרמינגר: אני מכירה את נועם מאז שהוא בא לפה כמתמחה.

טלי פלוסקוב: הדבר האחרון שאני רוצה להגיד, הרי התקנות הגיעו ממשרד העבודה והרווחה.

טלי פלוסקוב: זה מקום להודות גם לשר ולצוות, לנועם פליק שעשה כאן עבודה מקצועית מאוד, נעימה מאוד ומוכנה לפשרות.

טלי פלוסקוב: זה לא מובן מאליו מבחינתי.

טלי פלוסקוב: חברים, התקנות אושרו.

טלי פלוסקוב: שיהיה לכולם בהצלחה.

טלי פלוסקוב: שמרו על עצמכם.

טלי פלוסקוב: אנחנו נביא לכם צוותים לחיסונים לדיור מוגן.

טלי פלוסקוב: זה מה שנסגר פה עם שר הבריאות יולי אדלשטיין.

טלי פלוסקוב: אמרתי לו מכאן שאני מבקשת שיגיעו אל האזרחים הוותיקים ולא שהם יצטרכו ללכת לקופות החולים ולסכן את עצמם בעת מתן החיסונים.

טלי פלוסקוב: אני מקווה מאוד, הוא הבטיח לנו שהוא ידבר עם קופות החולים וידאג שזה יהיה כמה שיותר מהר.

טלי פלוסקוב: מה שנותר לנו הוא לנצח את הקורונה ולחזור לכאן בעזרת השם בכנסת הבאה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: הישיבה נעולה.