ועדת המשנה לעניין הטיפול והסיוע לנפגעי הלם קרב, כנסת 23, פרוטוקול מספר 7, 2020-12-22 12:05

אופיר סופר: צוהריים טובים.

אופיר סופר: זאת הישיבה האחרונה בכנסת הזאת של ועדת המשנה של ועדת העבודה, הרווחה והבריאות לעניין הטיפול והסיוע לנפגעי פוסט טראומה בעקבות לחימה.

אופיר סופר: אשאיר את הדברים שלי לסוף.

אופיר סופר: אני כן רוצה לומר שהיה לי חשוב לקיים את הדיון הזה כי אני חושב שהסוגיה המרכזית שאנחנו מדברים עליה בעיקר היא תהליך ההכרה, לקצר את תהליך ההכרה של לוחמים, לראות שאנחנו חוסכים המון עינוי, אפשר לקרוא לזה סוג של עינוי הדין שהלוחמים סובלים ממנו במהלך תהליך ההכרה.

אופיר סופר: כשנברתי והרגשתי שאנחנו טיפה לוחצים, הסתבר שבמקביל התחילו להתקיים דיונים משמעותיים יותר כלפי רעיון שהעלה אותו ד"ר מנדלוביץ', שיש לו המון זכויות בהקשר של הפרויקט שנקרא "שומר איתן", והוא יציג את עצמו ויציג את מודל ההכרה שאנחנו מדברים עליו.

אופיר סופר: אני מניח שגם למודל ההכרה הזה יש חסרונות.

אופיר סופר: היה לי חשוב לדבר על זה, חשוב לי להעלות את זה לסדר היום.

אופיר סופר: חשוב לי שאגף השיקום, שמשרד הביטחון ימשיך לעסוק בזה.

אופיר סופר: אם המודל הזה הוא אכן טוב ואכן יכול לייעל את המערכת יהיה נכון לאמץ אותו.

אופיר סופר: אני מקווה שלשם הדברים הולכים.

אופיר סופר: אנחנו נשמע את הדברים האלה היום.

אופיר סופר: אם ד"ר מנדלוביץ' כבר איתנו אשמח שהוא יעלה בזום וידבר.

שלמה מנדלוביץ': אני כאן.

שלמה מנדלוביץ': תודה רבה.

שלמה מנדלוביץ': אפשר להעלות מצגת?

שלמה מנדלוביץ': נעים מאוד, קוראים לי שלמה, אני פסיכיאטר.

שלמה מנדלוביץ': בתפקידי הציבורי אני מנהל בית חולים שלוותה, שהוא בית חולים פסיכיאטרי בהוד השרון.

שלמה מנדלוביץ': בצד המקצועי שלי אני מתעסק הרבה מאוד שנים בפסיכותרפיה לגווניה השונים ואני מעורב בתגובות קרב דרך המעורבות שלי עדיין כאיש מילואים כבר הרבה מאוד שנים.

שלמה מנדלוביץ': הייתי המפקד של המתקן לשעת חירום, שהוא בית החולים הפסיכיאטרי הצה"לי, יש אחד כזה.

שלמה מנדלוביץ': בשנים האחרונות אני יועץ רמ"ח ברה"ן, אני בדרגת אלוף משנה במילואים.

שלמה מנדלוביץ': אני מתעסק ב-PTSD מיום שהייתי רופא בגדוד 890, ממש כך, מהתחלת הדרך שלי.

שלמה מנדלוביץ': בהתחלה יותר כמי שנמצא בצד ורואה איך הדבר הזה קורה, וככל שהתקדמתי במעלה ההתמחויות שלי גם כמי שמטפל באנשים שסובלים מ-PTSD.

שלמה מנדלוביץ': אני רוצה להגיד משהו על המודל שאנחנו רוצים להציע.

שלמה מנדלוביץ': זה מודל שהצענו למשרד הביטחון.

שלמה מנדלוביץ': אנחנו זה בית חולים שלוותה.

שלמה מנדלוביץ': תיכף תבינו, הוא מודל שלא יכול להקים אותו בן אדם אחד.

שלמה מנדלוביץ': הדרך שלנו התחילה מפרויקט "שומר איתן", שהופעל חודשיים וחצי אחרי מבצע צוק איתן.

שלמה מנדלוביץ': אני לא יודע כמה מכם מכירים את הסיפור אבל אחרי מבצע צוק איתן היה לחץ גדול מאוד, בין השאר גם לחץ תקשורתי משמעותי מאוד מצד אנשי מילואים, על כך שיש תחושה שיש דברים שלא מטופלים מספיק טוב.

שלמה מנדלוביץ': בזמנו הפיקוד נתן לנו הנחיה, שהועברה מד"ר קרן גינת, ראש מחלקת בריאות הנפש באותו זמן, אל המלש"ע (מרכז לשיקום עורפי), להקים פרויקט אד-הוק שיוכל לבצע אבחון של הרבה מאוד חיילים – לא מדובר פה באחדים, לא בעשרות, אפילו לא במאות – בשביל לזהות את אלו מהם שסובלים מ-PTSD, כדי שאפשר יהיה להתחיל לטפל בהם.

שלמה מנדלוביץ': כך קם לו פרויקט "שומר איתן".

שלמה מנדלוביץ': הפרויקט היה מבוסס על כך שחיילים – אגב לא רק חיילים, אנשי כוחות הביטחון, היו גם מעט אנשים אחרים – מגיעים ליום הערכה אחד.

שלמה מנדלוביץ': אני יודע שזה שקף מאוד מאוד עמוס, אני לא רוצה שתתעמקו בו, אבל בגדול, כך נראה היום.

שלמה מנדלוביץ': זה יום שהתחיל ב-8:30 בבוקר ונגמר בסביבות 15:00 והכיל כל מיני מרכיבים, כאשר בסופו של היום הזה הייתה לנו אינדיקציה טובה, אפילו טובה מאוד האם החייל שמגיע אלינו הוא נפגע והוא יכול להסתדר לבד; הוא נפגע והוא צריך עזרה; היו גם כאלה שהסתבר לנו שהם נפגעים והם צריכים עזרה מיידית ושלחנו אותם באופן מיידי לעזרה.

שלמה מנדלוביץ': בשבועיים שהפרויקט הזה רץ סקרנו יותר מ-1,000 חיילים, לא בתוך הפרויקט הזה אלא טלפונית.

שלמה מנדלוביץ': לפני שאדם הגיע לפרויקט הוא עבר איזו סקירה טלפונית.

שלמה מנדלוביץ': בפרויקט עצמו סקרנו כמעט 200 חיילים, שיותר מ-100 מהם הסתברו כאנשים סובלים שזקוקים לעזרה.

שלמה מנדלוביץ': בחלקם, אגב, אני אישית מטפל עד היום, והצוות של המלש"ע בדרכים שונות כאנשי מילואים ממשיכים לטפל באנשים האלה.

שלמה מנדלוביץ': היה לנו ברור בתום הפרויקט הזה שהוא פרויקט טוב.

שלמה מנדלוביץ': הפרויקט הזה המשיך להתגלגל לא כפרויקט חירום אלא במסגרת דרך תגובות קרב.

שלמה מנדלוביץ': בשנתיים אחרי צוק איתן הוא המשיך לראות חיילים והמשיך לסקור אותם.

שלמה מנדלוביץ': שנה אחרי הפרויקט, בכנס הארצי ה-15 של איגוד הפסיכיאטריה נתבקשתי בפעם הראשונה להציג את הפרויקט הזה.

שלמה מנדלוביץ': אתם רואים: "שומר איתן – שיטת סקירה משולבת לאחר חשיפה לקרב, הפרויקט האבחוני לאחר מבצע צוק איתן".

שלמה מנדלוביץ': כשהצגנו את זה לקהילה הפסיכיאטרית, ובין השאר לאנשים שמאוד מתעסקים ב-PTSD, היה נראה לנו שלמרות שמדובר באיזו עקיצה אבחונית של לא יותר משבע וחצי שעות יש לנו יכולת להביא טוב בסיפור הזה.

שלמה מנדלוביץ': היינו נורא רוצים להרחיב את זה, שזה לא יהיה יום אחד אלא יותר, אבל בסך הכול הסתבר שזה רעיון טוב.

שלמה מנדלוביץ': התחלנו בפרויקט "שומר איתן" והתחלנו בשלוש נקודות משמעותיות.

שלמה מנדלוביץ': נקודה אחת היא שאי אפשר להתעלם מכך שיש קשיים ניכרים בתהליך ההכרה בנכות על רקע תגובות קרב.

שלמה מנדלוביץ': זה תהליך לא פשוט, תהליך מורכב.

שלמה מנדלוביץ': חבר הכנסת אופיר סופר רמז על כך, אמר את זה במפורש.

שלמה מנדלוביץ': זה עניין לא פשוט, בוודאי לא לאדם שמתמודד עם PTSD.

שלמה מנדלוביץ': עוד נקודה היא המתח המשמעותי בין התובעים לבין אגף השיקום במשרד הביטחון, שזה מתח טבעי בין גוף תובע ובין גוף שאמור לאשר או לדחות את התביעה.

שלמה מנדלוביץ': פה אני אומר נקודה אחרונה, שאני יודע ואני מתנצל שהיא יכולה לעצבן אנשים שנמצאים בתוך הפורום ברגע זה או לעצבן אנשים שסובלים מ-PTSD ומרגישים את עצמם כאילו הם לא נענים על ידי אגף השיקום, אבל אני אומר את זה, אני חף מאינטרסים, ממקום מאוד מאוד מאוד אמיתי שמסיר כל ציניות.

שלמה מנדלוביץ': אני מאמין שיש הבנה עמוקה שבסופו של דבר כולם מבקשים להביא טוב.

שלמה מנדלוביץ': אף אחד לא מנסה לדפוק אף אחד אחר.

שלמה מנדלוביץ': כולנו באמת מנסים להביא טוב, בין אם זה האגף, בין אם זה החייל עצמו ומשפחתו.

שלמה מנדלוביץ': כולנו מנסים להביא הרבה טוב אל תוך הסיפור הזה.

שלמה מנדלוביץ': אנחנו מציעים הרחבה מסיבית מאוד של פרויקט "שומר איתן".

שלמה מנדלוביץ': אנחנו מבקשים להציע יחידה ייעודית מתמחה, כלומר יחידה שזה הדבר היחיד שהיא תעשה, לא תהיה לה שום פעילות אחרת פרט לדבר הזה, שתאפשר בתקופת זמן קצרה – לא מדובר פה ביום, מדובר פה כבר על שלושה ימים – ומתוך אינטנסיביות רבה, חמש שעות ביום, ארבעה מגעים אבחוניים בכל יום, לבצע שלוש פעולות משמעותיות: אבחון, המלצות לטיפול והמלצות לשיקום.

שלמה מנדלוביץ': אבחון בכללו, ככל שניתנת אבחנה פסיכיאטרית של PTSD, מיפוי של מאפייני האבחנה, הערכת החומרה שלה, הערכה של השפעתה על איכות החיים, מיפוי סממנים פרוגנוסטיים.

שלמה מנדלוביץ': והמלצות לטיפול ולשיקום – כאן אני מדבר, וזה נורא חשוב להגיד, על המלצות שהן מדויקות ואישיות, precise and personalized.

שלמה מנדלוביץ': אני רואה פה הרבה מאוד אנשים מאוד מאוד בכירים בתחום של PTSD.

שלמה מנדלוביץ': כולנו יודעים שאם יש משהו שלא עובד ב-PTSD זה איזו גישה טיפולית או שיקומית שהיא גנרית, הדבר הזה פשוט לא עובד.

שלמה מנדלוביץ': זה דבר מאוד מאוד אישי ולוקלי.

שלמה מנדלוביץ': אנחנו רוצים להיות מסוגלים לייצר משהו מן האישי ומן המדויק הזה גם לגבי המלצות לטיפול וגם לגבי המלצות לשיקום.

שלמה מנדלוביץ': תיכף אציג לכם את הדברים בצורה מאוד כללית.

שלמה מנדלוביץ': חשוב מאוד להגיד שלא מדובר ביחידה משפטית.

שלמה מנדלוביץ': ביחידה הזאת יש עובדת סוציאלית, מרפאה בעיסוק שהיא מומחית במיפוי שיקומי, פסיכיאטר, אנשי סיעוד שיודעים לבצע רישומים תפקודניים, ביחידה הזאת יש שאלונים ממוחשבים ומערכות נוירו-קוגניטיביות ממוחשבות.

שלמה מנדלוביץ': אין ביחידה הזאת משפטן.

שלמה מנדלוביץ': חשוב מאוד להגיד שהיחידה הזאת לא באה באוריינטציה שעכשיו מתקיים איזה דיון משפטי, איזו שקלא ותריא משפטית בין אחד לשני, אלא באה לתת איזו נקודת מבט קלינית על הסיפור הזה.

שלמה מנדלוביץ': היחידה היא קלינית ולא משפטית.

שלמה מנדלוביץ': מסגרת הפעולה היא חיילים, ובאופן חריג גם אנשי כוחות ביטחון אחרים.

שלמה מנדלוביץ': כדאי להגיד – אני אומר את זה פה כאמירה אישית ואני מקווה שאני לא פוגע באף אחד – נראה לי שבצבא יש הרבה מאוד דגש על PTSD.

שלמה מנדלוביץ': אני לא בטוח שבכוחות הביטחון האחרים הרחבים שלנו יש את המשאבים לאותו דגש.

שלמה מנדלוביץ': אנחנו כאן רוצים להיות מופנים כלפי כלל אנשי כוחות הביטחון שלנו, שיופנו אל היחידה, יעברו ראיון קבלה בן שעה ויזומנו למרכז האבחון.

שלמה מנדלוביץ': האבחון ייעשה בקבוצות של שישה משתתפים – תיכף תבינו למה בקבוצות – שייקלטו ויעברו את תקופת ההערכה יחדיו.

שלמה מנדלוביץ': תקופת ההערכה היא שלושה ימים רצופים, ב' ג' ד' או ג' ד' ה', כל פעם בין חמש לשש שעות בטווח של השעות 12 עד 17-18, כשבכל אחד מימי ההערכה כל משתתף עובר ארבעה מגעים אבחוניים.

שלמה מנדלוביץ': לא בכל יום את הכול אבל זה מין תשלובת: מגע אבחוני בהערכת רופא, מגע להערכת תפקודים ואבחון שיקומי בהערכה של מרפאה בעיסוק, מגע קבוצתי להערכת הממד האינטרפרסונלי ומגע אבחוני נוירו-קוגניטיבי ממוחשב ומובנה.

שלמה מנדלוביץ': אני רוצה לזרוק נקודת מבט על סיפור המגע הקבוצתי להערכת הממד האינטרפרסונלי.

שלמה מנדלוביץ': אם יש משהו עוצמתי מאוד שאני למדתי מפרויקט "שומר איתן" וממאות החיילים שראיתי גם במהלכו וגם אחריו זה עד כמה מגע קבוצתי הוא משמעותי באבחון של PTSD.

שלמה מנדלוביץ': אנחנו פיתחנו כלי שיודע לעשות את הדבר הזה בצורה די מדויקת.

שלמה מנדלוביץ': אם שאלתם את עצמכם למה שישה משתתפים אז זאת הסיבה – כי אנחנו רוצים לייצר קבוצה שתאפשר את ההערכה האינטרפרסונלית הזאת.

שלמה מנדלוביץ': ביום האחרון תיערך עם המשתתף שיחת סיכום ואנחנו מפיקים את הדוח.

שלמה מנדלוביץ': הנה לכם החזיתות השונות, ממדי האבחון.

שלמה מנדלוביץ': אני לא מעמיס יותר מדי.

שלמה מנדלוביץ': אני רק אומר שהאבחנה מתבססת על איגום נתונים מלא מתהליך הגיוס והשירות, הערכה קלינית מובנית, שחלקה בשאלונים מתוקפים על היבטי תחלואה שונים, אבל היא מבוססת גם על הערכה קלינית ישירה, הערכות אישיות והערכות מהימנות והערכות נוירו-קוגניטיביות מלאות.

שלמה מנדלוביץ': אני מניח שחלק גדול מאוד מן האנשים פה שמתמצאים מאוד ב-PTSD יודעים שבחמש השנים האחרונות, בייחוד מאז הכניסה של ה-DSM5, המרכיב הנוירו-קוגניטיבי ב-PTSD הפך להיות יותר ויותר משמעותי, אז אנחנו רוצים לשלב בדבר הזה גם הערכה נוירוקוגניטיבית והערכה קבוצתית חצי מובנית.

שלמה מנדלוביץ': הערכה נוירוקוגניטיבית נעשית על ידי מערכת שנקראת CANTAB; הערכה קבוצתית חצי מובנית מתבססת על כלי שמכוון למרכיבים אינטרפרסונליים שאנחנו פיתחנו.

שלמה מנדלוביץ': זה לגבי צד האבחון.

שלמה מנדלוביץ': לגבי צד הטיפול – אתם יודעים שהספרות לגבי טיפול ב-PTSD בכלל וב-Combat PTSD בפרט היא ענקית, היא עשירה מאוד.

שלמה מנדלוביץ': בגאווה אני יכול להגיד שחלק לא קטן ממנה בא ממדינת ישראל.

שלמה מנדלוביץ': לפני חמישה חודשים יצא ספר, שהעורכת הראשית שלו היא עדנה פואה, מי שפיתחה את ה-PE, שנקרא Effective treatments of PTSD, ספר עב כרס שמקיף את כל צורות הטיפול המוכחות ה-Evidence based שיש ל-PTSD.

שלמה מנדלוביץ': זה הספר שאיתו אנחנו עובדים, שאיתו אנחנו רוצים לבנות את הטיפול.

שלמה מנדלוביץ': המלצות הטיפול יתבססו על פרוטוקולים מקובלים שהם Evidence based, שמנתבים מטופלים לתצורות טיפול שונות.

שלמה מנדלוביץ': ברור לכם שהמטופל שזקוק ל-EMDR, שזה צורת טיפול מסוימת, והמטופל שזקוק ל-Prolonged exposure הם לא אותם מטופלים.

שלמה מנדלוביץ': אנחנו רוצים לנתב מטופלים באופן חכם, בכלל אלו גם לטיפול תרופתי לסוגיו וגם כמובן לטיפול בפסיכותרפיה.

שלמה מנדלוביץ': עוד דבר שמתעסקים בו עכשיו הרבה מאוד זה הטיפולים האקסלטוריים, המאיצים, כדוגמת טיפולים קוגניטיביים להעצמת יכולות קוגניטיביות, ויש עוד הרבה כאלה.

שלמה מנדלוביץ': כל אלו הם ה-Reference book שלנו ללימודי הטיפול.

שלמה מנדלוביץ': לגבי ממדי השיקום – ממדי השיקום יתוו קווי מתאר לתחומי השיקום המרכזיים, תוך הדגשת כוחותיו ויכולותיו של המאובחן, יכולתו לשותפות בתהליכי השיקום המתמשכים וכוחות התמך העומדים לרשותו.

שלמה מנדלוביץ': דבר מרכזי שהמרכז שלנו מבקש לקדם – ואני מודע לכך שהוא קונפליקטואלי, הוא לא פשוט, אבל אני מבקש מכם שתקשיבו לרגע בסבלנות ובאורך רוח ולא מייד תחשבו איך אפשר לתקוף את זה – הוא מה שכתוב כאן באדום.

שלמה מנדלוביץ': התוצר הסופי של מרכז האבחון הוא ש-96 שעות לאחר סיום תקופת ההערכה מועבר דוח מפולח על פי ממדי הערכה, אבחנה, טיפול ושיקום.

שלמה מנדלוביץ': הנה הנקודה: הדוח ידגיש את מרכיבי הטיפול והשיקום ההכרחיים אשר עמידה בהם היא בגדר הנדרש, והפרתם מהווה פגיעה במדדי הליבה הפרוגנוסטיים של המוערך.

שלמה מנדלוביץ': אסביר.

שלמה מנדלוביץ': לנו ברור ש-PTSD בכלל ו-Combat PTSD בפרט הוא מצב נפשי מאוד מאוד מאוד מורכב.

שלמה מנדלוביץ': המורכבות שלו דורשת התגייסות של מערכת, מהמטפל שיושב עם המטופל ועד למשהו מאוד מאוד גדול מהסוג של אגף השיקום של משרד הביטחון או מערכות שיקום אחרות במדינת ישראל, והדבר הזה דורש את ההתגייסות של השניים.

שלמה מנדלוביץ': מה שמיוחד בדוח, שהוא יגדיר בצורה מדויקת ומדידה – ותיכף אסתייג מזה – את גבולות האחריות של כל אחד מן המשתתפים בסיפור הזה: מה הם גבולות האחריות של המוערך, מה הם גבולות האחריות של המערכת, מה חלקם היחסי בהוצאתה של האחריות הזו מן הכוח אל הפועל.

שלמה מנדלוביץ': אני אומר את זה מכיוון שהדוח הזה בעצם מייצר – וזה אולי החידוש הגדול שלו – סוג של אמנה בין אגף השיקום, או בין הגוף המשקם, לבין המוערך.

שלמה מנדלוביץ': האמנה הזאת אומרת: אני יודע שכאשר אני בא אני מוכן לקחת את הדברים שהם באחריותי.

שלמה מנדלוביץ': אציג לכם דוגמה פשוטה מאוד.

שלמה מנדלוביץ': על אחריות המערכת קל מאוד לדבר, גבולות האחריות של המערכת מאוד מאוד רחבים.

שלמה מנדלוביץ': אבל כשאני ראיתי בזמנו חודשיים וחצי אחרי "שומר איתן" מטופל, קצין, איש חי"ר, שה-PTSD הספיק לגלגל אותו כבר אל תוך שימוש לא פשוט בסמים, אמרתי לו: אני לא אומר שאם אתה משתמש בסמים לא צריך לטפל בך.

שלמה מנדלוביץ': אני אומר שחלקם בחוזה הטיפולי בינינו, שאם אנחנו מטפלים בך אתה עושה מאמץ באופן שאנחנו נקבע ביחד, בשביל להפחית עד להפסיק שימוש בסמים שיכולים להיות מזיקים לך, ולא מדובר פה על גראס רפואי.

שלמה מנדלוביץ': הדבר הזה יוצר איזו שותפות שלנו.

שלמה מנדלוביץ': אני חייב להגיד, המשכתי את דרכי מ"שומר איתן" עם 12 מטופלים שטיפלתי בהם או עדיין בצורה כזו או אחרת אני מעורב בטיפול בהם.

שלמה מנדלוביץ': עשיתי את זה עם כל ה-12 ועם כולם זה הצליח, ואני רק אחד, יש עוד קבוצה גדולה מאוד של אנשים שמטפלים.

שלמה מנדלוביץ': קבענו לנו בסוף "שומר איתן" את הכלל הזה, שאנחנו אומרים מי אחראי על מה ויוצאים לדרך משותפת.

שלמה מנדלוביץ': כל זאת מתוך צניעות מתחייבת.

שלמה מנדלוביץ': אבחון פסיכיאטרי הוא מאוד מאוד גמיש, אבחון פסיכיאטרי ב-PTSD הוא גם כן מאוד מאוד גמיש, הוא מאוד מאוד מורכב.

שלמה מנדלוביץ': עדיין ניתן להגדיר בצורה די טובה מה שלנו, מה שלכם – ולא משנה האם שלנו זה מהצד של המטופל או מהצד של המערכת, אבל אפשר להגדיר את גבולות המערכת ולייצר חוזה, שבסופו של דבר הוא חוזה טיפולי.

שלמה מנדלוביץ': הרבה מאוד פעמים יגידו לכם אנשים שמתעסקים ב-PTSD הרבה מאוד שנים: החוזה הטיפולי הוא כבר חלק לא קטן בתוך הפתרון.

שלמה מנדלוביץ': אגיד קצת עלינו: המרכז לבריאות הנפש שלוותה הוא בית חולים שמתעסק הרבה מאוד בייחוד בפסיכותרפיה של הפרעות נפשיות.

שלמה מנדלוביץ': אני בעצמי עוסק הרבה מאוד שנים ב-PTSD.

שלמה מנדלוביץ': ד"ר ישראל קריגר, סגני, הוא מפקד מלט"ק מרכז – זה הגוף הפיקודי שמטפל באנשים עם Combat PTSD, והוא גם מאוד מנוסה בהיבטים הארגוניים והטיפוליים בתחום; ד"ר חגי מעוז, שניהל את יחידת האבחון.

שלמה מנדלוביץ': הוא פסיכיאטר בעל התמחות כפולה.

שלמה מנדלוביץ': לאלה מכם שלא באים מתוך עולם הפסיכיאטריה – זה דבר מאוד מאוד חשוב מכיוון שלא מעט מן המטופלים שיש להם Combat PTSD יש להם עוד מרכיבים.

שלמה מנדלוביץ': חשוב לזכור שלא מדובר פה באנשים בני 40 אלא לפעמים באנשים בני 18 וחצי שנחשפו בעוצמה גדולה מאוד למשהו שהיה גדול עליהם; יש עוד מרפאה בעיסוק שמתעסקת הרבה מאוד שנים בדבר הזה.

שלמה מנדלוביץ': היא גם כתבה מאמר שנחשב מאמר מוביל בתחום של תפקיד הריפוי בעיסוק בהתערבות ב-Combat PTSD, היא פרסמה אותו ב-2015.

שלמה מנדלוביץ': תודה רבה על הקשב.

אופיר סופר: תודה רבה.

אופיר סופר: כבר נפגשנו פעם אחת פגישת זום עם ד"ר מנדלוביץ'.

אופיר סופר: הייתי רוצה לשמוע התייחסויות של אנשי מקצוע ואחר כך גם של ארגון נכי צה"ל וגם של אגף השיקום.

אופיר סופר: אילו כיוונים של פריצת דרך אופן כזה של עבודה יכול לתת לנו?

אופיר סופר: מה המגבלות של המודל הזה?

אופיר סופר: אשמח אם תישאר איתנו, ד"ר מנדלוביץ'.

שלמה מנדלוביץ': אני אתכם כל הזמן.

אופיר סופר: אני מבקש שפרופ' קוטלר יתייחס לסוגיה.

אופיר סופר: שימו לב, בשעה 13:00 אנחנו מסיימים אז אנחנו צריכים להיות יותר מדויקים מבחינת זמנים.

אופיר סופר: אני מבקש לדבר עד חמש דקות.

משה קוטלר: אני מברך על המודל הזה.

משה קוטלר: אני חושב שהוא מודל ייחודי.

משה קוטלר: הוא מרכז תחת קורת גג אחת מאמץ אבחוני, ואפילו אולי ניתוב לטיפול אפשרי, מה שהיינו צריכים לפצל לאורך כל מרכיביו.

משה קוטלר: אני מקווה שנקבל תוצר שיעזור לנו בהשבחת איכות העבודה.

משה קוטלר: אני יכול להעיד על בית החולים שלוותה – אולי אני טיפה משוחד אבל התמחיתי שם ב-1977 אז חלה על זה התיישנות.

משה קוטלר: המוסד הוא איכותי.

משה קוטלר: אנשי המקצוע שלו נחשבים לעידית שבקצפת, הם רציניים.

משה קוטלר: לפרופ' מנדלוביץ' יש המון ניסיון בתחום הצבאי, הוא סגן אלוף בחיל הרפואה, הוא טיפל בנפגעי תגובות קרב.

משה קוטלר: בפיילוט הזה אנחנו מנסים איזו חבילה אבחונית.

אופיר סופר: מה נקודות התורפה של המודל הזה?

משה קוטלר: קשה לי לחשוב, למען האמת, על נקודות תורפה.

משה קוטלר: האנשים מחויבים להשקיע שלושה ימים או שלושה חצאי ימים.

משה קוטלר: אולי יש אנשים שמעדיפים שהבדיקות שלהם ייעשו יותר בצנעה ובשמירה על פרטיות מוחלטת, יש אולי אנשים שרוצים לעמוד מול בודק יחיד, או אנשים שאולי תהיה להם קשה האינטרוונציה הקבוצתית.

משה קוטלר: קשה לי לשער אבל אני מניח שאנשים שלא ירצו את המסלול הזה יוכלו ללכת במסלול הקונבנציונלי.

משה קוטלר: בסך הכול המודל נשמע מודל משופר, מודל של "תחת מטרייה אחת", אבל נהיה הרבה יותר חכמים אחרי שנעשה פיילוט עם 30 נבדקים.

משה קוטלר: לפעמים האבחנה קשה מאוד, כי אני מדבר על קבוצת אנשים שפונה אלינו להכרה ושאצל חלק נכבד מהם הטראומטיזציה הולכת שניים–שלושה עשורים אחורה ובבדיקה קלינית פשוטה קשה לשחזר מה קורה איתם.

משה קוטלר: לכן זה מודל אדטיבי, שיוכל לסייע לנו דווקא במקרים יותר מורכבים, יותר ותיקים ולהציע להם חבילה אבחונית משופרת מאוד.

משה קוטלר: מעבר לזה, הנבואה ניתנה לשוטים.

משה קוטלר: כל המרכיבים וכל האנשים המעורבים נראים מבטיחים מאוד.

משה קוטלר: I rest my case.

אופיר סופר: מה אנחנו צריכים כדי להריץ פיילוט כזה?

אופיר סופר: ומה המשמעות – הוא אמר שאין כאן היבטים משפטיים אלא יש כאן היבטים אבחוניים, נכון?

משה קוטלר: למיטב הבנתי, כן.

משה קוטלר: כשאנשים פונים אלינו, הם פונים להכרה רפואית.

משה קוטלר: אם יש בעיה משפטית, היא בעיה משנית, היא אחרי תהליך האבחון.

אופיר סופר: בסדר.

אופיר סופר: אתה גם איתנו בדיון.

אופיר סופר: פרופ' דני ברום, בבקשה.

דניאל ברום: בוקר טוב.

דניאל ברום: קודם כול, אני מברך על היצירתיות לחשוב איך אפשר לעשות משהו אחר ממה שקורה כרגע.

דניאל ברום: כרגע אני מתמודד עם מטופל שהיה בוועדה ב-22 ביולי ועד היום עוד לא קיבל תשובה על תוצאות הוועדה.

דניאל ברום: דברים כאלה לא יכולים להיות.

דניאל ברום: יש לי כמה הערות.

דניאל ברום: כמובן יש שאלה: שלושה ימים, ארבעה ימים – האם זה מה שדרוש כדי לאבחן הפרעה פוסט טראומטית?

דניאל ברום: אני מתרשם שאתם רוצים לעשות משהו שהוא גם אינטרפרסונלי ויש כאן שאלה מה זה קשור להפרעה הפוסט טראומטית, ועוד כמה הערות.

דניאל ברום: כמובן הכי חשוב זה למצוא טיפול שיהיה יעיל יותר ממה שקורה עד עכשיו.

דניאל ברום: אנחנו שומעים מאגף השיקום על התסכולים מכך שהטיפולים לא מוציאים את האדם לרוב מהפרעה פוסט טראומטית.

דניאל ברום: יש שנים של טיפול והיעילות לא גבוהה מאוד.

דניאל ברום: פה צריך עוד הרבה עבודה.

דניאל ברום: אני מאוד מאוד חושב לבדוק אם אפשר להפנות את האדם בצורה מדויקת – אני אוהב את העניין הזה של הדיוק, אבל כרגע אין מחקר אחד שיודע להבחין לאיזה טיפול אני צריך להפנות בן אדם.

דניאל ברום: זה דבר שנחקר הרבה בעבר ובעצם לא מצאו שום סימן שזה הולך לטיפול דינמי, זה הולך לטיפול ביהביוריסטי, זה הולך ל-EMDR.

דניאל ברום: בעצם כרגע אין שום בסיס להפנות לטיפול מסוים.

דניאל ברום: השאלה היא כמובן מה הבעיה, כי בעצם משרד הביטחון עושה מאמצים גדולים כדי לאבחן ואנחנו כרגע עוד מתעלמים מן השאלה מה הבעיה.

דניאל ברום: הבעיה היא גם שיש חשדנות, שיש בהחלט לא רק בתחום הפסיכולוגי-פסיכיאטרי אלא שיש גם אנשים שרוצים לקבל פיצוי על מה שהם עברו והחשש הוא שהם לא סובלים מהפרעה פוסט טראומטית או מתגובות אחרות לעניין הזה.

דניאל ברום: זה קשה מאוד.

דניאל ברום: אני רואה שישתמשו גם ב-MMPI ובוודאי יש שם איזשהם מדדים שאולי יכולים לעזור בעניין הזה אבל אי אפשר להתעלם מהקשר בין מה שאתם רוצים לעשות לבין החלק המשפטי.

דניאל ברום: אני מאוד בעד להימנע מהערבוב אבל יהיה קשה מאוד.

דניאל ברום: בסך הכול אני בעד האבחון הכוללני.

דניאל ברום: אם כרגע הפיילוט הוא שלושה או ארבעה ימים אני לגמרי בעד, למרות שצריך בהחלט להתחשב בזה שחלק מן האנשים המאוד פוסט טראומטיים לא יעמדו בזה ולא יגיעו.

דניאל ברום: אפשר להגיד שזו אחריות שלהם אבל לא יעמדו ביום שלם ובמבחנים מורכבים של מאות שאלות, שם נראה בעיות לא פשוטות.

דניאל ברום: זה מה שאני רוצה להגיד.

דניאל ברום: אולי עוד משהו שיצא ביחד עם הספר הזה – מחקר מסכם מאוד על כל הטיפולים בחיילים פוסט טראומטיים, שבעצם מראה שכל הטיפולים המוכרים כרגע מוציאים בערך שליש מן האנשים מן ההפרעה הפוסט טראומטית.

דניאל ברום: יש כיוונים חדשים שבהחלט אנחנו צריכים לבדוק אותם, כמו מה שקורה כרגע בכמה בתי חולים, השימוש ב-MDMA ככלי עזר בטיפולים.

דניאל ברום: יש עוד הרבה עבודה מחקרית.

דניאל ברום: אחד הדברים הבעייתיים כרגע במודל, שבעצם אין בסיס מחקרי לעניין הזה.

דניאל ברום: אני חושב שנורא חשוב שנבדוק את זה היטב, מה היתרון של המודל הזה, שאני חושב שהוא חשוב, אבל צריך להשוות אותו גם עם משהו הרבה יותר פשוט, וזה ראיונות כמו "קאפס" ו"סקיד", שתוך ארבע–חמש שעות יכולים לתת תוצאה.

דניאל ברום: אבל השאלה עד כמה זה מדויק ועד כמה התוכנית הזאת מדויקת יותר.

דניאל ברום: תודה.

אופיר סופר: תודה רבה.

אופיר סופר: אבקש תיכף מד"ר מנדלוביץ' לגעת בקצרה במענים.

אופיר סופר: הסוגיה של הוצאת יחידת האבחון החוצה מתוך המבנה הארגוני של אגף השיקום היא סוגיה משמעותית.

אופיר סופר: נגיד שהם ספקים של משרד הביטחון, אבל עדיין ברור שיש פה ניגוד עניינים מובנה ואנחנו צריכים לדעת לתת לעניין הזה מענה.

אופיר סופר: אם אינני טועה, אבנר גולן, היה בעבר ניסיון כזה, לקחת את הוועדות ולהוציא אותן החוצה.

אופיר סופר: ברור שזה משהו שיכול לתת פה מענה.

אופיר סופר: כפי שאמר דני ברום, הסוגיה שלא כולם יכולים לעבור את הסדנה הזאת – אני יכול להגיד שאני מלווה מקרה של בחור שנמצא כרגע על אחד החופים בארץ כבר חודשים ארוכים ואני יודע שעם התהליך הקיים הוא מתקשה לשתף פעולה.

אופיר סופר: באמת חלק מן האתגר שלנו הוא הרבה פעמים להגיע לאנשים ולסייע להם להתחיל את הטיפול, ובין השאר גם את התהליך הזה של האבחון, אז בטח להכניס לסשן כזה זה לא פשוט.

אופיר סופר: אבל סביר להניח שיהיו מי שירצו לשתף פעולה, ואני גם מניח שיש גם אנשים שנמצאים לא במקרה קיצון אבל נמצאים בנורמה מסוימת שכן תוכל לשתף פעולה, וזה גם יכול לקצר תהליכים אם אנשים במקום להתחיל את הסאגה המשפטית אחרי שבע שנים יתחילו אותה אחרי חצי שנה.

אופיר סופר: ד"ר מנדלוביץ', בבקשה.

שלמה מנדלוביץ': שאל פרופ' ברום בצדק מה הוא המרכיב של ה-IPT.

שלמה מנדלוביץ': אני רוצה להשתמש בזה בתור דוגמה ולהראות לכם איך הדבר הזה עובד.

שלמה מנדלוביץ': אני משתף ברשות

שלמה מנדלוביץ': כם את השקף: כשעושים את הקבוצה האבחונית יושבת קבוצה של שישה אנשים עם שני אנשי מקצוע ומתנהלת קבוצה של שעה.

שלמה מנדלוביץ': בתום הקבוצה הזאת שני אנשי המקצוע מדרגים כל אחד מן המשתתפים על הצירים האלה.

שלמה מנדלוביץ': לא כל כך משנה מה הצירים.

שלמה מנדלוביץ': אני יכול להגיד לכם שמהניסיון שלנו עם עשרות קבוצות, לרוב אנשי המקצוע מסמנים די אותו דבר.

שלמה מנדלוביץ': אבל ברור שברגע שאני יודע שהמטופל שנמצא בקבוצה הוא עם יכולת נמוכה להיעזר והוא חווה דברים בעיקר ברובד החושי, הדבר הזה מכוון אותי לסוג מסוים של טיפול.

שלמה מנדלוביץ': למה?

שלמה מנדלוביץ': לדוגמה, טיפול ב-Trauma focus CBT, שהוא טיפול מקובל מאוד, דורש שהחוויה שלך תהיה ברובד המילולי, אבל טיפול ב-Expressive arts דורש יותר משהו שקשור לרובד החושי.

שלמה מנדלוביץ': הדבר הזה מתגלה בצורה טובה מאוד וחזקה מאוד במערך האבחוני הזה.

שלמה מנדלוביץ': לדוגמה, אחרי "שומר איתן" שליש מן המטופלים שלחנו לפסיכותרפיה פרטנית, כך יצא, ושני-שלישים היו בקבוצות, על בסיס הכלי הזה.

שלמה מנדלוביץ': אני חייב להגיד שזה עבד בסך הכול בסדר גמור.

שלמה מנדלוביץ': הערה שנייה לגבי אותם אנשים שלא יכולים להגיע למרכז.

שלמה מנדלוביץ': ברור לנו שיהיו כאלה אנשים.

שלמה מנדלוביץ': אנחנו מאמינים שאם נוכל לפנות את מערכת השיקום הצה"לית ממאסה גדולה מאוד של מטופלים שזקוקים להערכה הדבר הזה יאפשר לה להתפנות לאותם מקרים ייחודיים, לאותו מקרה שחבר הכנסת סופר מספר של בחור שנמצא בים, לאותם מטופלים שכולנו מכירים.

שלמה מנדלוביץ': המערכת אז תוכל לא להביא אותם אמנם למרכז אבל תוכל לתת להם תשומת לב מאוד מאוד ייחודית שהיום קצת קשה לתת כשהמערכת נמצאת בסוג מסוים של הצפה.

שלמה מנדלוביץ': תודה רבה.

אופיר סופר: תודה רבה.

אופיר סופר: אבנר גולן, תרצה להתייחס עכשיו או אחר כך?

 << אורח >> אבנר גולן: אחר כך, בקצרה.

אופיר סופר: משרד הביטחון, אגף השיקום.

אופיר סופר: מי נמצא איתנו?

אופיר סופר: שפרה.

אופיר סופר: שתי דקות לרשותך.

אופיר סופר: בסך הכול ליווית אותנו בחלק נכבד מן הדיונים.

אופיר סופר: היא לא איתנו.

אופיר סופר: חזי משיטה מאגף השיקום.

חזי משיטה: קודם כול, אני רוצה להודות לפרופ' מנדלוביץ'.

חזי משיטה: לפני חודשים ארוכים נפגשנו באגף השיקום וקיבלנו את ההצעה שלו.

חזי משיטה: היא מבשילה והבשילה.

חזי משיטה: אני מקווה שבתחילת ינואר נוכל לצאת לפיילוט.

חזי משיטה: פרופ' קוטלר הוא הצד שעובד עם אגף השיקום ביחידת ההכרה.

חזי משיטה: אנחנו די סגורים על איך אנחנו רוצים לצאת לדרך.

חזי משיטה: בשבוע הבא לכל המאוחר, ככל שפרופ' מנדלוביץ' יוכל להשתתף, נסכם את העניין ונצא לדרך.

חזי משיטה: כפי שנאמר: פיילוט של כארבעה חודשים, עם פחות או יותר 30 מועמדים שייבחרו על ידי פרופ' קוטלר, בתנאי סף שאנחנו נסכם אותם גם עם פרופ' מנדלוביץ' בשבוע הבא.

חזי משיטה: בעיקרון אנחנו מדברים על לוחמים קרביים.

חזי משיטה: כפי שנראה כרגע, טוב יותר להתמקד בוותיקים שעליהם אפשר בשלושה ימים האלה לקבל תמונה טובה יותר, אבחון טוב יותר ואולי גם כלים להמשך.

חזי משיטה: הנקודה של עבודה קבוצתית תיבחן ביחד עם החבר'ה שלנו, פרופ' קוטלר ומנדלוביץ', והיועצים המשפטיים, לראות אם בקבוצה שהיא לא הומוגנית – כי אם אני מבין נכון, ואולי אני טועה, הקבוצות שדיבר עליהן פרופ' מנדלוביץ' היו יותר הומוגניות, וכאן יכול להיות שיהיה גם פער גילים ואירועים ומקרים, ויכול להיות שקבוצה תביא לרתיעה של חלק מן המשתתפים.

חזי משיטה: כפי שנאמר גם קודם, קודם כול האנשים צריכים להיכנס למסדרון הזה, וכשהם נכנסים למסדרון הזה, באחד המבואות שלו יש עבודה קבוצתית.

חזי משיטה: צריך לבחון את זה.

חזי משיטה: אנחנו נבחן את זה כמובן בצורה מדוקדקת לפני שאנחנו יוצאים לדרך.

חזי משיטה: זו לא הפרטה של עבודת אגף השיקום.

חזי משיטה: קודם כול, אגף השיקום מתבסס על התשתית של מערכת הבריאות בישראל בכלל, גם הפסיכיאטרית, ואנחנו עובדים עם ספקים בהרבה מאוד מקרים, וגם במקרה הזה.

חזי משיטה: אנחנו עובדים עכשיו בדחיפות, על פי ההצעה שקיבלנו משלוותה, לקיים את התקציב שנדרש לפיילוט ולעשות את ההתקשרות כנדרש, וזה יקרה.

חזי משיטה: אנחנו נצא לדרך.

חזי משיטה: נסכם את הנקודה של העבודה הקבוצתית, כפי שאמרתי, אבל הדוח שמחזיק בקצה התהליך פרופ' מנדלוביץ' מקצר את התהליך בזה שפרופ' קוטלר ייקח את התיקים ויבדוק אותם ולא נצטרך לעשות תהליך ארוך אלא יוכל לקבל החלטה.

חזי משיטה: הוא מקבל את ההחלטה שממליצה לקצין התגמולים על ההכרה או הדחייה בתהליך.

חזי משיטה: אנחנו נדייק את הדברים האלה בדיון שיהיה בשבוע הבא.

חזי משיטה: אני חושב שהדבר הזה יביא לקיצור של התהליך, בעיקר לגבי האנשים הוותיקים שמגישים גם היום תביעות.

חזי משיטה: אגב, יש הגשות חדשות של לוחמים ותיקים שמבקשים הכרה על פוסט טראומה כדי להיות מטופלים.

חזי משיטה: לדעתי יכול להיות שנמצא במסדרון הזה, בתהליך, בפיילוט איזו דרך לקצר את התהליך ולתת להם אבחון מדויק, הכרה מדויקת וטיפול מדויק.

חזי משיטה: אנחנו כמובן נלווה את זה במחקר כדי שבקצה הפיילוט נדע איך אנחנו ממשיכים.

חזי משיטה: המסדרון כרגע מוגבל לאנשים לא רבים, בוודאי מצומצם יותר מכפי שאנחנו רוצים, אבל אחרי הפיילוט נראה איך אנחנו יכולים להרחיב את זה, בשלוותה בפרט ואולי גם במקומות אחרים, עם ייעוץ מלווה של פרופ' מנדלוביץ'.

חזי משיטה: אני לא חושב שיש עניין משפטי.

חזי משיטה: דיברנו על כך, לא צריכה להיות בעיה של עניין משפטי.

חזי משיטה: התהליך של פרופ' מנדלוביץ' יסתיים, יעבור לפרופ' קוטלר ויישאר אצל קצין התגמולים כפי שהיה.

חזי משיטה: כפי שכבר נאמר, חלק מצומצם מן האנשים יעבור את הפיילוט.

חזי משיטה: החלק האחר ימשיך לעבור בדרך המלך כפי שמתקיימת היום.

חזי משיטה: אני מקווה שהפיילוט יצליח ויביא לתהליך מדויק יותר, קצר יותר, מהיר יותר.

חזי משיטה: גם אגף השיקום רואה בזה שירות טוב יותר ואנחנו רוצים לעשות את זה, ובוודאי גם לטפל טוב יותר.

חזי משיטה: תודה רבה לכם.

אופיר סופר: תודה רבה.

אופיר סופר: אבנר גולן מארגון נכי צה"ל.

 << אורח >> אבנר גולן: שלום לכם.

 << אורח >> אבנר גולן: קודם כול, באופן אישי אני מברך על כל תהליך לשינוי, לייעול העבודה, בדגש על הנכים הפוסט טראומטיים.

 << אורח >> אבנר גולן: אני לא קיבלתי פה מענה למספר נושאים.

 << אורח >> אבנר גולן: לא שמעתי פה בכמה זמן זה מקצר את התהליך הקיים היום.

 << אורח >> אבנר גולן: בואו נגיד שיש היום את המרכז של "שומר איתן" בשלוותה.

 << אורח >> אבנר גולן: תוך שלושה ימי עבודה יש דוח סטטיסטי, דוח הערכה ואבחון.

 << אורח >> אבנר גולן: זה יגיע לפרופ' קוטלר ביחידה לתביעה וקביעת זכאות כדי לקבוע קשר סיבתי.

 << אורח >> אבנר גולן: תוך כמה זמן מתכנסים בכל התהליך הזה?

 << אורח >> אבנר גולן: לא שמעתי שזה מקצר בחצי שנה, בחודשיים, בשלושה או ארבעה חודשים.

 << אורח >> אבנר גולן: זאת אומרת, עדיין אי אפשר לדלג על התהליך של מציאת קשר סיבתי לאבחון.

 << אורח >> אבנר גולן: דבר שני, כפי שגם נאמר לפניי, אני לא חושב שאנשים יסכימו להיעדר למשך שלוש ימים מעבודה, חצאי ימים, להגיע למוסד, בכל זאת הוא מוסד לבריאות נפש.

 << אורח >> אבנר גולן: מגישים תביעה על פוסט טראומה אז זה לוחמים לשעבר.

 << אורח >> אבנר גולן: צריך לחשוב גם על הדברים האלה.

 << אורח >> אבנר גולן: דבר נוסף, יש את היחידה לתגובות קרב.

 << אורח >> אבנר גולן: היא גוף צבאי ששילח אותם לצבא.

 << אורח >> אבנר גולן: אני לא מבין למה להקים עוד גוף ועוד גוף ועוד גוף.

 << אורח >> אבנר גולן: הכול קיים, הכול ידוע.

 << אורח >> אבנר גולן: תעבו את המערכת הצבאית, את היחידה לתגובות קרב, תפרסו אותה בכל הארץ, תעבו אותה ברופאים.

 << אורח >> אבנר גולן: יש להם קשר הרבה יותר ישיר עם הצבא, הרבה יותר מפוקח מגופים אזרחיים.

 << אורח >> אבנר גולן: אני לא מבין למה לפתח כל מיני מערכות חדשות ואבחונים חדשים.

 << אורח >> אבנר גולן: בנוסף, לגבי התהליך עצמו, ברגע שהתובע החדש מגיש בקשה להכרה שולחים אותו לבית חולים שלוותה והאבחון נעשה בקבוצה.

 << אורח >> אבנר גולן: השאלה אם הוא ירצה להגיע לשם או לא ירצה להגיע לשם.

 << אורח >> אבנר גולן: חשוב מאוד לדעת: בכמה זמן זה מקצר את התהליך?

 << אורח >> אבנר גולן: זה להקים עוד תהליך ועוד תהליך.

 << אורח >> אבנר גולן: פרט לכך, היחידה לתביעות וקביעת זכאות אין לה כוח אדם גדול, גם הם נמצאים בחסר.

 << אורח >> אבנר גולן: פרופ' קוטלר יציין קשר סיבתי.

 << אורח >> אבנר גולן: מי יטפל בתיקים האלה לאחר מכן?

 << אורח >> אבנר גולן: יש מנגנון בתוך היחידה?

 << אורח >> אבנר גולן: צריך לשאול את כל השאלות האלה.

אופיר סופר: בסדר גמור.

אופיר סופר: שלא נצא בתחושה שבגלל שזה דיון אחרון לכאורה סגרנו פה את כל הפינות.

אופיר סופר: ממש לא.

אופיר סופר: אני מאלה שחושבים שאנחנו צריכים לעשות שינוי עומק רציני ומשמעותי באגף השיקום, אתה מכיר את העמדה שלי.

אופיר סופר: זו לא רק העמדה שלי, אני חושב שזאת עמדה שחוצה רבים בבית הזה, וגם רבים מבעלי העניין בסיפור זה.

אופיר סופר: אני חושב שהיוזמה של ד"ר מנדלוביץ', גם כמי שהיה בין היוזמים של "שומר איתן", מגיעה ממקום טוב מאוד.

אופיר סופר: היא מאפשרת התייעלות של המערכת.

 << אורח >> אבנר גולן: זה יהיה שנים אחרי פיילוט.

אופיר סופר: גם לעשות פיילוט זה טוב, זה פותח את הראש ופותח כיוונים חדשים.

 << אורח >> אבנר גולן: נכון, אני מסכים, אני גם מברך על זה.

אופיר סופר: כפי שהוא הזכיר כאן, זה יכול להפנות יותר כוח אדם לעסוק במקרים האחרים.

אופיר סופר: בסופו של יום יהיו אנשים שיעדיפו את המסלול הזה.

אופיר סופר: אין ספק שהבעיה המבנית, מבחינת המבנה הארגוני, היא בעיה קריטית ומשמעותית, שזה יהיה חיצוני.

אופיר סופר: אני חולק על מה שאמר פה חזי משיטה.

אופיר סופר: אני חושב שהדיונים פה בוועדה גרמו למודל הזה להתרומם, זה לא קרה ככה סתם.

אופיר סופר: יש הרבה דברים שצריכים לזוז ולהתקדם.

אופיר סופר: לא סיימנו את מלאכתנו בעניין הזה.

אופיר סופר: היה לי חשוב להעלות את זה כי אני רוצה שהנושא הזה יצוף וידובר.

אופיר סופר: בסופו של יום אם לפחות כלפי 30%, 40%, אולי 50% ואולי אף יותר מן הלוחמים נצליח להביא אותם למסלול קצר יותר – הרי זה חלק מן המטרה שלנו, לנסות למצוא איך מקצרים את התהליך.

אופיר סופר: האם כל העיכובים בתהליך נמצאים רק באבחון?

אופיר סופר: ממש לא.

אופיר סופר: הרי אפשר לקחת את האבחון של היחידה לתגובות קרב וללכת איתו גם.

אופיר סופר: אנחנו רואים שבאגף השיקום מתקשים לעשות את זה.

אופיר סופר: יש לנו הרבה עבודה, ממש עוד לא התחלנו, אבל כן יש כאן יוזמה חשובה, שצריך לשים אותה על השולחן.

אופיר סופר: אם ייצא פיילוט יהיה אחר כך בטח מה להגיד, כולל ההערות שאמרת עכשיו: איפה זה ממוקם, אולי לפרוס את שלושת הימים האלה על פני שלושה שבועות, יום אחד בשבוע, יכול להיות שאפשר להתאים כל מיני דברים כאלה ואחרים.

אופיר סופר: אני חושב שזה מצוין.

אופיר סופר: מישהו כאן כתב לי: אולי אפשר לבקש דיון נוסף בפגרה?

אופיר סופר: יכול להיות שנעשה את זה.

אופיר סופר: אנחנו נבקש.

אופיר סופר: יש לנו פה מנהלת חשובה.

אופיר סופר: בכלל כל הצוות של הוועדה היה לצדנו, חיבק ועטף ומחובר לגמרי למשימה הזאת.

אופיר סופר: אני מרגיש כמו במסיבת פרידה.

אופיר סופר: אנחנו רק יוצאים להפסקה קטנה, אנחנו לא במסיבת פרידה.

אופיר סופר: זאת גם הזדמנות להגיד כמה דברים של סיכום.

אופיר סופר: בתקופה המורכבת מאוד הזאת מבחינה פרלמנטרית, מבחינה פוליטית, בסופו של יום קשה לומר שהייתה כאן חקיקה בכנסת, אבל בכל הבלגן הזה שאנחנו חיים אותו בכל המדינה כן הצלחנו להעלות את הנושא החשוב הזה לסדר היום.

אופיר סופר: לא לבד, ביחד עם ארגון נכי צה"ל, ביחד עם לוחמים שיזמו והקימו עמותות, כל אחד מהסיפור האישי שלו.

אופיר סופר: אני רוצה להודות ליושב-ראש הוועדה, חיים כץ, שנתן לי את המנדט החשוב לפעול ולעשות ונתן פה את הגב.

אופיר סופר: אני מזכיר לכם את שני הדיונים הראשונים, איך הוועדה הזאת קמה – לשבת פה ולראות את חיים כץ "נותן בראש" בעניין הזה.

אופיר סופר: אין ספק שזה יזיז כמה דברים באגף השיקום, אבל העבודה עוד רבה.

אופיר סופר: עסקנו גם בהקשר של פיקוח פרלמנטרי, גם העלינו את זה לסדר היום.

אופיר סופר: היו גם פגישות אל מול אגף השיקום, אל מול משרד הביטחון.

אופיר סופר: אני חייב להגיד תודה עמוקה לעידן קלימן, יושב-ראש ארגון נכי צה"ל, לאבנר גולן ולשותפים האחרים.

אופיר סופר: אתם בהחלט מהווים את חוד החנית במאבק על זכויותיהם של נכי צה"ל, שעשו וממשיכים לעשות היום למען מדינת ישראל.

אופיר סופר: היו איתנו, מלבד העמותות, גם ההורים, בנות הזוג, הילדים, בני המשפחה, הלוחמים וגם המשפחות השכולות שליוו אותנו בצורה כזאת או אחרת.

אופיר סופר: אני רוצה להגיד תודה לשר מיכאל ביטון שנקט עמדה, ואני כן מצטער שהשר גנץ, במקביל לכל מה שהתרחש כאן, לא נתן את הכתף שנתן השר מיכאל ביטון.

אופיר סופר: על זה כואב לי, כי יכול להיות שאם הוא היה עושה את זה מהמקום שלו אני לא הייתי צריך להגיע למנכ"ל משרד הביטחון – שאני צריך לומר שברגע שפגשתי אותו אז כבר הכול היה אחרת והשיח שלי איתו הוא איכותי, מקצועי וטוב ואני נמצא איתו בקשר מידי שבוע.

אופיר סופר: אבל אין ספק שאם השר גנץ היה עושה כאן משהו אחר אז דברים היו לי הרבה יותר פשוטים.

אופיר סופר: לצערי הוא לא עשה את זה.

אופיר סופר: דווקא ציפיתי ממנו, בתור מי שהיה יושב-ראש נט"ל, כן לתת לזה גב.

אופיר סופר: לא צריך יותר מדי, פשוט צריך להצביע עם האצבע במקום שהוא נמצא בו ודברים צריכים לזוז אחרת.

אופיר סופר: אני מקווה שלא שכחתי אף אחד.

אופיר סופר: הצוות הנפלא של הוועדה: ענת, אורית, יעל, כולן; הצוות שלי: אליחי שהפך להיות חלק מן הצוות של הוועדה בהכנה של כל העניין הזה.

אופיר סופר: אנחנו כאן כדי להמשיך להילחם על זה, בעזרת השם, גם בקדנציה הבאה.

אופיר סופר: אין ספק – וכאן אני צריך להגיד ביושר – בשביל לפעול באינטנסיביות הזאת צריך גם לקבל את הכלים הפרלמנטריים בהתאם.

אופיר סופר: הוועדה הזאת הייתה כלי פרלמנטרי שאיפשר לי לפעול בעניין הזה.

אופיר סופר: אני את הנושא הזה לא מתכוון לעזוב.

אופיר סופר: אני מתכוון להמשיך לטפל בו.

אופיר סופר: הוא נמצא בליבי ובנפשי.

אופיר סופר: זה חשוב לחוסן ולחוזקה הלאומי של מדינת ישראל.

אופיר סופר: דיברתי על זה בנאום הבכורה שלי ואני מדבר על זה עכשיו בסיכום.

אופיר סופר: תודה רבה לכולם.

אופיר סופר: הישיבה נעולה.