הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי, כנסת 23, פרוטוקול מספר 83, 2021-01-04 11:00

עודד פורר: בוקר טוב לכולם ולכולן.

עודד פורר: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי.

עודד פורר: היום ה-4 בינואר 2021, כ' בטבת התשפ"א.

עודד פורר: לציון יום השפה העברית קבענו דיון בנושא: השפה ככלי לשינוי תודעה חברתית.

עודד פורר: אני חייב לומר בגילוי נאות: את צעדיי הראשונים בפוליטיקה עשיתי בתור יועץ פוליטי של לימור לבנת, ואז גם למדתי הרבה על השפה המגדרית.

עודד פורר: אומנם היא לא מדברת כמו מרב מיכאלי, אבל בהחלט בכל פעם – בפניות, בדיבור וגם בנאומים – הייתה החשיבות הזאת של הפנייה לשני המינים.

עודד פורר: אני באמת מברך גם על הנושא וגם על היצירה הזאת שהיא בהחלט מעוררת מחשבה ופותחת את ההבנה – אני מאוד אוהב את המיוחדות בשפה העברית עם ההבדלים, וצריך לאהוב אותם עם ההבדלים ועם השינויים ולתת את המקום לשני המינים.

עודד פורר: אני חושב שדווקא היצירה הזאת עושה את זה היטב.

עודד פורר: אנחנו נתחיל דווקא עם מי שיצרה את הפונט, גברת מיכל שומר, ולאחר מכן נמשיך עם רצף הדוברים.

עודד פורר: בבקשה, מיכל.

עודד פורר: דברי לתוך המיקרופון, כדי שישמעו אותך יותר טוב.

מיכל שומר: (מוקרן שקף, שכותרתו: עברית רב-מגדרית – מיכל שומר.

מיכל שומר: ) יש מצגת.

מיכל שומר: לי קוראים מיכל שומר.

מיכל שומר: יש לי תואר ראשון בעיצוב תקשורת חזותית.

מיכל שומר: אני יוצרת ומעצבת של עברית רב-מגדרית.

מיכל שומר: לעברית רב-מגדרית יש שתי מטרות מרכזיות: מטרה אחת היא להנכיח את הנשים בשפה העברית, זאת אומרת להנכיח את הנשים בשיח.

מיכל שומר: הרי לפי הכללים הרשמיים של השפה, לשון זכר היא הלשון הסתמית, הלא-מסומנת, ולכן הרבה פעמים נשים או לשון נקבה – פחות נשמע בשפה היומיומית.

מיכל שומר: מטרה נוספת וחשובה לא פחות היא יצירת מרחב חדש בשפה לזהויות מגדריות שהן א-בינאריות, זאת אומרת זהויות שהן לא גבר או אישה אלא זהויות שהן על הרצף.

מיכל שומר: (מוקרן שקף, שכותרתו: כל הא/נשים שווים/וות מי הוא/היא שתחליט/שיחליט בשבילי מי אני.

מיכל שומר: – בפונט שונה) אלה שתי המטרות המרכזיות, ואפשר לראות דוגמה כבר פה.

מיכל שומר: מהי, בעצם, עברית רב-מגדרית?

מיכל שומר: היא מערכת של אותיות עבריות חדשות.

מיכל שומר: בעצם, עיצבתי אותיות נוספות לשפה העברית שמאפשרות כתיבה וקריאה רב-מגדריות.

מיכל שומר: עבדתי עם האותיות הקיימות, עם הא'-ב' העברי שלנו, ועל בסיסו פיתחתי אותיות חדשות.

מיכל שומר: בעצם, לא גופן חדש, לא פונט חדש, אלא אותיות חדשות.

מיכל שומר: אפשר לראות פה דוגמאות.

מיכל שומר: (מוקרן שקף, שכותרתו: עברית רב-מגדרית.

מיכל שומר: ) כאן יש עוד כמה דוגמאות שהן בגופן אחר שנקרא: אלף.

מיכל שומר: קודם ראינו את הגופן פרנק-ריהל.

מיכל שומר: עכשיו, מה שקורה הוא שאני ממש בשלבים אחרונים של השלמת גרסה של מקלדת ופונט שמכילים ותומכים בעברית רב-מגדרית, ויהיה אפשר להוריד אותם ולהשתמש בכל מחשב ומקלדת ולכתוב באמצעות האותיות האלה.

מיכל שומר: (מוקרן שקף – תמונות שלטים – בפונט שונה.

מיכל שומר: ) בינתיים, יש עמוד פייסבוק לעברית רב-מגדרית שיש לו קרוב ל-8,000 עוקבות ועוקבים.

מיכל שומר: פרסמתי שם קבצים חינמיים להורדה עם הכיתוב "ברוכות הבאות" ו"ברוכים הבאים" בעברית רב-מגדרית.

מיכל שומר: לשמחתי, הרבה מאוד גופים, גם פרטיים, גם בתי ספר, מוסדות חינוך, גופים ציבוריים ועיריות כבר הורידו ועשו שימוש בשלטים האלה.

מיכל שומר: אפשר לראות פה בשוהם, מצד ימין למעלה – במדרשת בן-גוריון, במועצה האזורית גזר.

מיכל שומר: יש כבר הרבה מאוד גופים שמשתמשים באמת מתוך כוונה להגיד: כולם וכולם מוזמנים ומוזמנות.

מיכל שומר: כולם ברוכים וברוכות הבאים והבאות.

מיכל שומר: (מוקרן שקף שכותרתו:

מיכל שומר: שוויון זה לכולם/ן - בפונט שונה.

מיכל שומר: ) אנחנו כבר יודעות ויודעים, מכל מיני מחקרים שנעשו בתחום הזה, שלשפה יש השפעה על התפיסה שלנו ועל התודעה שלנו.

מיכל שומר: אנחנו עוסקים פה בשפה ככלי לשינוי תודעה חברתית.

מיכל שומר: אם נרצה באמת להעניק שוויון הזדמנויות לגברים, לנשים, לא-בינאריות וא-בינאריים, חשוב מאוד שנזכור שהשפה היא כלי משמעותי בתהליך הזה, ונשת

מיכל שומר: מש בה כדי ליישם ובאמת לאפשר את השוויון הזה בין כולם וכולן.

מיכל שומר: תודה רבה.

עודד פורר: יופי.

עודד פורר: תודה רבה.

עודד פורר: גברת דפנה אייזנרייך – על מדריך לכתיבה שוויונית ניטרלית ומגדרית – מ"דברו אלינו".

עודד פורר: אחרייך תדבר ראשת המועצה האזורית גזר, גברת רותם ידלין.

דפנה אייזנרייך: תודה על ההזדמנות להשתתף בדיון הזה החשוב.

דפנה אייזנרייך: אנצל את ההזדמנות להגיד גם לך, יושב-ראש הוועדה, תודה על הפעילות שלך המאוד לא מובנת מאליה לאורך הקדנציה.

דפנה אייזנרייך: אני דפנה אייזנרייך, ואני מנהלת את היוזמה "דברו אלינו" לקידום שימוש בשפה שוויונית.

דפנה אייזנרייך: זו יוזמה שהקמתי לפני חמש שנים יחסית במקרה – אני מודה – בתור איזה קמפיין אנקדוטלי לרגל יום האישה הבין-לאומי.

דפנה אייזנרייך: היום, בעצם, היוזמה הזאת מקדמת שימוש בשפה שוויונית בארגונים, בגופי חינוך ובציבור הרחב.

דפנה אייזנרייך: חוץ מזה, אני עובדת במרכז סיוע לנפגעות ונפגעי תקיפה מינית תל-אביב.

דפנה אייזנרייך: אני מציינת את זה גם כי הרבה פעמים מאשימים אותנו בזה שאנחנו מתעסקות בתפל ולא בעיקר.

דפנה אייזנרייך: אז, מבחינתי, המאבקים האלה מאוד מאוד קשורים.

דפנה אייזנרייך: "דברו אלינו" נולדה מתוך ההכרה שלי בחשיבות השפה והאופן שבו השפה שלנו משקפת אלימות מגדרית ואי-שוויון מגדרי וגם משמרת אלימות מגדרית ואי-שוויון מגדרי.

דפנה אייזנרייך: במסגרת היוזמה, בעצם, פרסמתי מדריך לכתיבה שוויונית וניטרלית-מגדרית שמרכז את כל הדרכים התקניות והלא תקניות בעברית לפנייה לכולן ולכולם, מתוך מטרה באמת לתת לציבור הרחב כן להפוך את הטקסטים – בכתיבה זה יותר קל מאשר בדיבור – לשוויוניים, לניטרליים, להפוך את המרחבים שלנו ליותר מכילים.

דפנה אייזנרייך: לקראת הדיון הזה, חשוב לי להגיד שיש חשיבות מאוד מאוד גדולה להכרה בשפה ככלי לשינוי חברתי.

דפנה אייזנרייך: בהקשר הזה, אני פונה לאקדמיה ללשון העברית, שמשתתפת כאן בדיון.

דפנה אייזנרייך: גם המדינה, דרך ההכרה באקדמיה עצמה כגוף שיש לו חשיבות, מבינה את תפקיד השפה בהקשר החברתי.

דפנה אייזנרייך: יש לנו את חוק שוויון הזדמנויות בעבודה, שבמסגרתו יש הכרה בצורך בחשיבות הפנייה השוויונית בשביל לקדם נשים בשוק התעסוקה.

דפנה אייזנרייך: אני יכולה לתת דוגמה מחוק אחר, למשל הפסקת השימוש במילה "מפגר" בחקיקה הישראלית מתוך הכרה בזה שהמילה הזאת הפכה להיות פוגענית ולכן לא ראוי להמשיך להשתמש בה.

דפנה אייזנרייך: עם כל ההכרה הזאת, עדיין לאקדמיה ללשון יש מעמד חוקי במדינה – חוקי שגם מחייב את כל רשויות המדינה – ובעצם האקדמיה ללשון לא מוכנה להכיר בחשיבות השוויון המגדרי בשפה וככה משמרת איזושהי עמדה שאם הציבור ירצה לשנות, הוא יעשה את זה בהתאם לרצונו, אבל האקדמיה לא רואה לנכון להתערב.

דפנה אייזנרייך: הציבור באמת רוצה לשנות.

דפנה אייזנרייך: אנחנו רואות את זה מאוד מאוד חזק בשטח, בין אם זה ביוזמות מדהימות כמו היוזמה של מיכל ובין אם זה באמת שימוש בשפה הרבה יותר שוויונית בכל מרחב, גם בגופים ציבוריים וגם בגופים עסקיים.

דפנה אייזנרייך: אלה מהלכים שהם מאוד מאד חשובים ומשמחים בעיניי.

דפנה אייזנרייך: אני חושב שמן הראוי שגם מוסדות המדינה יישרו קו בעניין הזה וייצאו בהצהרה שיש לה ערך חברתי מאוד מאוד חשוב, והוא שהשפה כן משפיעה על האופן שבו אנחנו תופסות ותופסים את העולם ושיש בכוחה לכונן מציאות שוויונית יותר.

דפנה אייזנרייך: לכן, גם ההנחיות השפתיות צריכות להשתנות ולהיות יותר כוללניות ולא מדירות נשים שהן 50% מהאוכלוסייה מהשפה שלנו.

עודד פורר: תודה.

עודד פורר: בהחלט גם אציין, כחלק מהדברים שגילינו תוך כדי העיסוק בנושא הזה, שגם מחקרים שנעשו הראו שיפור בביצועים כשהשפה מותאמת, בין אם אלה ביצועים במתמטיקה – זה מחקר ישראלי שבחן את ההשפעה של נוסח הפנייה במבדקים של מתמטיקה והבנת הנקרא.

עודד פורר: כשנוסח הפנייה לנשים מופנה בלשון זכר לעומת לשון נקבה, הביצועים היו פחות טובים.

עודד פורר: היה גם מחקר אחר, לגבי הניטרליות בשאלות, על ערך משימה ותחושת המסוגלות.

עודד פורר: לשפה יש השלכה.

עודד פורר: ראשת המועצה האזורית גזר, גברת רותם ידלין.

עודד פורר: גילוי נאות: אני תושב המועצה.

עודד פורר: רותם, בבקשה.

רותם ידלין: אדוני היושב-ראש, צוהריים טובים.

רותם ידלין: קודם כול, תודה על הדיון החשוב.

רותם ידלין: אני אוהבת את השפה העברית, אני חיה אותה, וכאוהבת השפה העברית, מבחינתי, גם שפת הקודש.

רותם ידלין: כמו שאמרת, אתה תושב המועצה.

רותם ידלין: אז אתה ודאי יודע שבתל גזר נמצא הכתב העברי הקדום ביותר, לוח השנה החקלאי הראשון.

רותם ידלין: זו השפה שאליעזר בן-יהודה החיה משפת קודש לשפת דיבור.

רותם ידלין: כך אני מתייחסת אליה.

רותם ידלין: כשאנחנו רואים את זה, אנחנו, בעצם, מבינים ששפה היא לא דבר מקובע וששינויי זמן ושינויי מקום משנים את פניה של השפה.

רותם ידלין: אם תרשה לי, אכנס לרגע להיסטוריה של התפתחות השפה העברית ביחס לדיבור בזכר ונקבה.

רותם ידלין: אם אנחנו מסתכלים, ב-1978 גולדה מאיר מונתה להיות ציר ישראל במוסקבה.

רותם ידלין: המחשבה הרווחת באותם ימים בלקרוא לה ציר הייתה ש"ציר" היא מילה ממין זכר ולכן אין סיבה לייצר עבורה צורת נקבה.

רותם ידלין: היא חזרה לארץ אחרי פחות משנה, ומינו אותה להיות שר העבודה והביטוח: "שר העבודה והביטוח הלכה", "שר העבודה והביטוח אומרת".

רותם ידלין: לנו זה נשמע היום מאוד מוזר, ובאמת ועד הלשון אמר: חברים, זה לא מותר בשום פנים, לא מבחינה לשונית ולא מבחינה דקדוקית.

רותם ידלין: אי-אפשר לצרף נושא במין זכר עם נשוא במין נקבה או להפך.

רותם ידלין: באמת החליפו את המילה "שר" במילה "שרה".

רותם ידלין: כמו שיש "שר", "מלך" ו"מפקד", כך יש "שרה", "מלכה" ו"מפקדת".

רותם ידלין: אחרי הבחירות של 1969 הגיעו הסיעות לנשיא להמליץ על גולדה להיות ראש הממשלה, והשאלה הייתה – נבון העלה אז את השאלה – האם אנחנו נקרא לה "ראש ממשלה" או "ראשת ממשלה", כשכמובן "ראשת ממשלה" זה הנוסח התקין מבחינת הלשון העברית.

רותם ידלין: אבל, התקופה הזאת הייתה בשלה, וזה היה נשמע לא כל כך טוב באוזן.

רותם ידלין: ואז, החליטו לקרוא לה: ראש ממשלה.

רותם ידלין: אבל, היום, האקדמיה ללשון העברית מאשרת לקרוא לי "ראש מועצה" או "ראשת מועצה".

רותם ידלין: זה נתון לבחירה שלנו.

רותם ידלין: לכן, אני העדפתי דווקא את המושג "ראשת מועצה" על פני "ראש מועצה" מתוך כבוד למקורות, ללשון העברית.

רותם ידלין: אם נלך אחורה לספר זכריה, פרק ד' פסוק ז', כתוב: "והוציא את אבן הראשה".

רותם ידלין: במקרא, בספרות ובחז"ל, ואיפה שלא תבדקו, כבר במקרא המילה "ראש" היא גם שם של תפקיד.

רותם ידלין: היא מילה נרדפת למנהיג.

רותם ידלין: שוב, ברשותך, אחזור למקורות.

רותם ידלין: בספר יהושע פרק כ"ג פסוק ב' כתוב: "ויקרא יהושע לכל ישראל לזקניו ולראשיו ולשופטיו ולשוטריו".

רותם ידלין: כך שתפיסה שמכבדת את מקורות העם היהודי צריכה להתעקש דווקא על כינויים נשיים: "נביאה", "שופטת", "מלכה", שליטה".

רותם ידלין: מהבחינה הזאת, היה לי מאוד ברור וכשנתקלתי פעם ראשונה בעברית הרב-מגדרית, שמיכל שומר המוכשרת עיצבה – וכייף לראות אותה פעם ראשונה, לא היכרנו קודם – ראיתי את ההנכחה של נשים בשפה העברית באופן גרפי, שיוצר מרחב מכבד.

רותם ידלין: בתחילת הדיון ראיתי שגם אתם שם, בוועדה, שמתם סוף-סוף את השלט המדהים של "ברוכים הבאים, ברוכות הבאות".

רותם ידלין: זה נהדר, כי תורה שהתחילה אצל מיכל, והיא עכשיו מחלחלת.

רותם ידלין: אגב, בגזר בהרבה מאוד רשויות מקומיות נוספות השלט הזה כבר נמצא במבואות הכניסה שלהן, והינה – גם בוועדה, בכנסת ישראל.

רותם ידלין: זה, בדיוק, הסיפור.

רותם ידלין: גם לעברית רב-מגדרית יתרגלו עם הזמן, כמו שהתרגלו ל"שרה", ל"שגרירה" ול"ראשת".

רותם ידלין: ככול שנראה יותר את השפה העברית הרב-מגדרית ואת השימושים של "ראשת" נמצאים בתוך המרחב החברתי הציבורי, כך יתרגלו, פשוט יתרגלו, כי רק מי שלא שולט ברזי ההיסטוריה היהודית והשפה העברית יכול לפחד משלט כניסה חזותי לבניין או מעיצוב גרפי של השפה העברית.

רותם ידלין: אדוני, אני חוששת שאולי דווקא החשש הוא לא מהשלט ולא מהשפה אלא מהנוכחות של נשים במרחב הציבורי, מהעובדה שהן עוברות לקדמת הבמה, לקבלת החלטות, להנהגה.

רותם ידלין: אדוני היושב-ראש, שפה מעצבת מציאות.

רותם ידלין: שפה משנה מציאות.

רותם ידלין: נשים ואנשים משנים ומשנות מציאות.

רותם ידלין: כנבחרי ציבור, בעיניי, החובה עלינו – עליך, עליי – לייצר מציאות טובה יותר לילדות ולילדים שלנו, ולפעול כדי שלא יהיו להם מגבלות: לא של מגדר ולא של תודעה, והגבלות על השפה או הגבלות אחרות במרחב הציבורי.

רותם ידלין: עלינו החובה, כנבחרי ציבור, לפעול כדי שהן תדענה שהן יכולות, שתדענו שהן ברוכות בשערינו.

רותם ידלין: ברוך תהיה גם אתה על פעולותיך בוועדה לקידום מעמד האישה.

רותם ידלין: תודה רבה.

עודד פורר: תודה, תודה, רותם.

עודד פורר: חברת הכנסת הילה שי וזאן, ואחרייך ד"ר טלי רגב.

הילה שי וזאן: תודה רבה.

הילה שי וזאן: כבוד היושב-ראש, רותם באמת סיימה ואמרה דברים חשובים שהשפה מבנה מציאות.

הילה שי וזאן: אני רוצה להתמקד בזה, באמת כמה הסטריאוטיפים המגדריים הם אלה שמחלחלים לשפה.

הילה שי וזאן: הדוגמה האולי הכי נפוצה היא באמת הדוגמה של רופאים ואחיות.

הילה שי וזאן: אנחנו רואים – עשיתי בדיקה באמצעות הצוות שלי – ואתה רואה שבכל עולם הרפואה יש את היום החגיגי שנקרא: יום הרופא, ו"רופא בתפקיד" זה השלט שמותר להם לשים על הרכב.

הילה שי וזאן: כאשר מדברים על אחות, מדברים על "טיפולי אחות" ו"אחות מטפלת".

הילה שי וזאן: זו אולי הדוגמה היותר בולטת במקצועות החופשיים.

הילה שי וזאן: אבל, גם מעבר לזה.

הילה שי וזאן: אני ככה הסתכלתי בקבוצות ברשתות החברתיות, וזה נורא בולט.

הילה שי וזאן: למשל: פרסום של דמויות לקוביות בנייה.

הילה שי וזאן: יש חוואי, נינג'ה, בנאי, רופא, שוטר ולוחם – ונסיכה.

הילה שי וזאן: אלה הדמויות שאפשר לאסוף.

הילה שי וזאן: יש אסטרונאוט ונסיכה.

הילה שי וזאן: או למשל בשלטים במכירת כיסאות של ציוד משרדי יש "כיסא מנהל" ויש "כיסא מזכירה".

הילה שי וזאן: אני חושבת שבסופו של דבר זה הרבה מעבר לסמנטיקה.

הילה שי וזאן: לפני כעשר שנים הקמתי תנועה חברתית שהתעסקה מאוד בהבדלים, ואכן, כמו שאמרה פה רותם, שפה יוצרת מציאות.

הילה שי וזאן: זה התפקיד שלנו לדאוג ולשים לב לדברים האלה.

הילה שי וזאן: עד לא מזמן גם בשירות התעסוקה הייתה הבנייה שפתית מגדרית ברורה.

הילה שי וזאן: לשמחתי, בדקתי את זה לפני הדיון, והם שינו את זה וזה כבר לא קיים.

הילה שי וזאן: אבל, באמת תפקידנו פה לשים את הדברים על השולחן, לוודא שאנחנו פותחים כמה שיותר דלתות עבור אותן בנות, בדיוק כמו שאנחנו פותחים עבור כל אותם בנים, בכל דרך אפשרית, והשפה היא בהחלט ההתחלה.

הילה שי וזאן: אז, ישר כוח על הדיון הזה.

עודד פורר: תודה רבה.

עודד פורר: ד"ר טלי רגב, ואחרייך פרופ' ליעד מודריק.

טל רגב: שלום לכולן ולכולם.

טל רגב: אני מאוד שמחה על ההזמנה.

עודד פורר: לא שומעים אותך טוב.

עודד פורר: תדברי בקול קצת יותר רם.

טל רגב: אני רוצה להציג מחקר שערכתי יחד עם שותפתי, תמי קריכלי-כץ, שאנחנו, כמרצות באקדמיה וכותבות מבחנים לסטודנטים שלנו, מתלבטות כל פעם איך לפנות לנבחנים שלנו בטופס הבחינה: "נבחן יקר", "אנא ענה על השאלות", "עני על השאלות".

טל רגב: שאלנו את עצמנו האם לאופן הפנייה לנבחנים – בלשון זכר, בלשון נקבה, בלשון רבים או אולי באמצעות לוכסן – יש השפעה על הביצועים שלהם במבחנים.

טל רגב: זו שאלה שאנחנו נתקלים בה כל פעם בכל תקופת בחינות, ובעצם גם בכיתה.

טל רגב: למרות שאנחנו מכירים בזה שלשון הפנייה לא שווה לכל נפש, עדיין אנחנו צריכים לבחור כל פעם מחדש.

טל רגב: מה שעשינו היה די פשוט.

טל רגב: בדקנו בערך 4,000 נבחנים, מדגם מייצג של האוכלוסייה דוברת העברית בישראל, ועשינו חמישה ניסויים שונים.

טל רגב: אתן לכם, קודם כול, את הניסוי הראשון.

טל רגב: בדקנו ופשוט רצינו לדעת האם באמת לאופן הפנייה המגדרי יש השפעה.

טל רגב: בשלב הראשון לקחנו 1,000 נבחנים, וחילקנו אותם באופן רדנומלי לחצי, כלומר לשתי קבוצות: לקבוצה אחת פנינו בלשון נקבה – "עני על השאלה", ולקבוצה האחרת – "ענה על השאלה" שזו הדרך התקנית, הפנייה הסתמית בצורה כתובה במבחן.

טל רגב: בדקנו איך הביצועים.

טל רגב: זה היה מבחן פסיכומטרי; לקחנו שאלות ממבחן פסיכומטרי אמיתי שלנו פה בארץ במתמטיקה, ורצינו לדעת איך זה משפיע.

טל רגב: כמו התוצאות במבחני פיז"ה או במבחנים אחרים, מה שגילינו הוא שנשים, באופן כללי, מצליחות פחות מגברים במבחנים במתמטיקה.

טל רגב: כשפנו אליהן בלשון זכר, "ענה על השאלה – הפער בין נשים לגברים היה כ-15 נקודות מתוך 100, וכשפנינו לנשים בלשון נקבה, "עני על השאלה" – הציונים שלהן השתפרו ב-5 נקודות.

טל רגב: כלומר, הן צמצמו את הפער בשליש במבחנים במתמטיקה.

טל רגב: זו תוצאה שהייתה חזקה מבחינתנו מאוד.

טל רגב: רצינו לבדוק גם למה.

טל רגב: יש לנו כמה השערות למה הפנייה בלשון זכר פוגעת בביצועי נשים, ואחת מהן היא שהפנייה בלשון זכר יכולה להשפיע, כיוון שהן מרגישות ניכור כלפי המשימה.

טל רגב: אם פונים "ענה" – זה לא נראה לי, אני אישה.

טל רגב: הכול כמובן עובר מהר, ואנחנו רגילים לפנייה הזו.

טל רגב: יכול להיות גם שהפנייה בלשון זכר מנכיחה סטריאוטיפים מגדריים שבהקשר של מתמטיקה נשים פחות טובות במתמטיקה: הינה, זה מבחן לגבר, ויש את כל העניין הזה שגברים יותר טובים מנשים, ולכן אני לא אצליח.

טל רגב: בדקנו גם את זה, וקיבלנו איזשהו אישור, וכמובן שלא אלאה אתכם בכל הפרטים, לזה שבאמת מופעלים סטריאוטיפים מגדריים.

טל רגב: אני חושבת שתוצאות המחקר מלמדות על הכוח הרב של השפה בשיקוף ובהנכחת סטריאוטיפים מגדריים, כמו את ההשפעה החזקה של הסטריאוטיפים האלה על הביצועים של נשים וגברים.

טל רגב: הן גם מראות את הכוח של השפה בהבניית המציאות.

טל רגב: ברור שהשפה הייתה כך קודם וברור שזה הדקדוק התקני, לפנות בצורה הסתמי של זכר יחיד, ובכל זאת זה משפיע עלינו וזה משפיע על איך שאנחנו מצליחות במבחנים אפילו.

טל רגב: תודה רבה.

עודד פורר: תודה רבה.

עודד פורר: פרופ' ליעד מודריק, ואחריה פרופ' אייל זיסר.

ליעד מודריק: תודה רבה.

ליעד מודריק: תודה שהזמנתם איתנו.

ליעד מודריק: אני נמצאת כאן על תקן האקדמיה הצעירה הישראלית שהיא ארגון-בת של האקדמיה הלאומית למדעים שמקבל אליו חוקרים במדינת ישראל על בסיס מצוינות אקדמית ומחויבות לשיפור פניה של האקדמיה בפרט והחברה הישראלית בכלל.

ליעד מודריק: אחד הנושאים שאנחנו פעילים בו קשור באמת לשפת הבחינות ובכלל – שפת הפנייה לסטודנטים ולסטודנטיות, לתלמידים ולתלמידות.

ליעד מודריק: אנחנו מצאנו, בין השאר, את המחקר הזה של טלי ותמי כמוצאי שלל רב, כי הוא באמת הדגיש את הנקודה שגם אנחנו רצינו לקדם, ולשמחתי, גם הצלחנו.

ליעד מודריק: נפגשנו עם פורום הרקטורים של כל האוניברסיטאות בארץ והצגנו להם את הבקשה שלנו, שמבחנים באוניברסיטה ייכתבו בלשון רבים, זאת אומרת: "פתרו", "הסבירו" ו"נמקו", ולא: "פתור", "נמק" ו"חשוב", גם מכיוון שיש בזה ערך סמלי של נוכחות, שגם נשים זכאיות שיפנו אליהם, ולא רק גברים צריכים לחשוב אלא גם נשים צריכות לחשוב, אבל גם בגלל המחקרים שמראים שיש בזה או שעשויה להיות לזה השפעה על הביצועים.

ליעד מודריק: כולנו מחויבים לצמצום הפערים בין גברים לבין נשים.

ליעד מודריק: פה נראה שמדובר בשיפור קוסמטי קטן שיכול לעשות שינוי.

ליעד מודריק: לשמחתנו הרבה, הרקטורים והמוסדות האקדמיים בארץ קיבלו את הבקשה שלנו.

ליעד מודריק: זה מופץ באוניברסיטאות בחלקן כהמלצה.

ליעד מודריק: באוניברסיטת תל-אביב שהובילה את השינוי הזה, אני שמחה לומר גם כחברת סגל באוניברסיטת תל-אביב, זה התקבל כהנחיה מחייבת, ותכף תשמע מפרופ' זיסר על מה היא גם חלה.

ליעד מודריק: אני שמחה להגיד שאנחנו גם במגעים עם משרד החינוך להשגת שינוי דומה בבחינות הבגרות בכלל.

ליעד מודריק: אני מבינה שיש שם דיונים בעניין.

ליעד מודריק: אני מאוד מאוד מקווה, שהם יבשילו לכדי החלטה חיובית.

ליעד מודריק: אני יודעת שההתנגדות המסורתית לזה היא שאם זה יהיה כתוב בלשון רבים – "כתבו", "פתרו" – אולי התלמידים והתלמידות יחשבו שמצופה עבודה קולקטיבית ולא שכל אחד יפתור ויחשוב לבד.

ליעד מודריק: נדמה לי שאפשר לפתור את זה.

ליעד מודריק: ממש כפי שהיום יש סייג שהבחינה כתובה בלשון זכר אבל היא מופנית לכל המגדרים, אפשר לפתור את זה באותה צורה ולומר: הבחינה כתובה בלשון רבים, אבל כל תלמיד ותלמידה צריכים לפתור את המבחן באופן אישי.

ליעד מודריק: זה שינוי קטן.

ליעד מודריק: הוא לא עולה כסף.

ליעד מודריק: הוא יכול להביא לשינוי גם תודעתי ואולי גם לשינוי משמעותי בתוצאות.

ליעד מודריק: לכן, נדמה לנו שאין סיבה לא לעשות אותו.

ליעד מודריק: אז, אנחנו שמחים ושמחות שזה כבר לידי ביטוי במוסדות האקדמיים, ומקווים שזה יוטמע בכולם כמה שיותר מהר, ובתקווה גדולה מאד שגם משרד החינוך יאמץ את ההמלצה הזאת ואנחנו נראה מבחנים, וגם בכלל ספרי לימוד, שפונים לבנות ולבנים כאחד בלשון זכר רבים שהפכה להיות הלשון המקובלת היום.

ליעד מודריק: כשאומרים היום "בוא נא אחריי", לא תמיד מבינים למה הכוונה כי השפה שלנו השתנתה.

ליעד מודריק: כשאומרים "בואו אחריי", אז גם בנים וגם בנות הולכים אחרי מי שרוצה שיעקבו אחריו.

ליעד מודריק: אני מקווה וכולנו באקדמיה הצעירה מקווים שזה שינוי שיוטמע כמה שיותר במערכות הכלליות, במערכות החינוך בישראל, ואנחנו נשמח להיות מעורבים בכל שלב בתהליך הזה ולגרום לזה שהוא באמת יתממש.

ליעד מודריק: תודה.

עודד פורר: תודה רבה.

עודד פורר: פרופסור אייל זיסר, ואחריך – ד"ר אוּרִי או אוֹרִי.

קריאה: אוּרִי.

עודד פורר: אוּרִי.

אייל זיסר: שלום לכם.

אייל זיסר: אדוני היושב-ראש, בוקר טוב.

אייל זיסר: נמצא איתי גם פרופ' יוסי יובל שהוא ראש בית הספר למדעי המוח, כלומר עובד עם ליעד ויכול לתמוך, מדעית, את הדברים והממצאים של המחקר.

אייל זיסר: ליעד וחברותיה וחבריה מהאקדמיה הצעירה התפרצו לדלת פתוחה, משום שאנחנו מודעים לנושא הזה ומנסים לטפל בו.

אייל זיסר: מבחינתי האישית, זה החל אפילו לפני מספר שנים, כששתי תלמידות בתוכנית מצטיינים ומצטיינות שלנו הגישו לי דוח כתוב על-ידי תלמידות, ובכל זאת על מה שנקרא: אוירה מצננת בכיתה.

אייל זיסר: מה זה נקרא אוירה מצננת?

אייל זיסר: אני עשיתי את הבדיקה על עצמי.

אייל זיסר: אני אדם שרואה את עצמו כמודע לנושא הזה.

אייל זיסר: אני נכנס לכיתה ומדבר בלשון זכר: "מי חושב?", "למי נדמה?", "מי יודע את התשובה?".

אייל זיסר: אני מסתכל ונותן לבנים, לתלמידים, שהמחקרים כאן מלמדים שהם תמיד אלה שעונים ראשונים, כי זו המוסכמה וכך גדלנו עוד מבית הספר, וזה הביטחון העצמי לענות ולהגיד "לא קראתי את המאמר אבל נראה לי", בשעה שהתלמידה לידו שקראה את המאמר ויודעת – זה רק אם אתה פונה אליה ורק אם אתה שואל אותה.

אייל זיסר: בעצם, הדילמה היא איך אנחנו מגיעים למצב שבו אנחנו מעצימים את התלמידות המוכשרות שלנו ונותנים להן את הביטחון והכוח ומשנים את כללי המשחק בכיתות באוניברסיטה.

אייל זיסר: אני מדבר על כיתות באוניברסיטה, כשלמעלה ממחצית התלמידים שלנו הם תלמידות והן בעלות נתונים נהדרים, ובכל זאת אתה נכנס לכיתה ושואל והבנים הם אלה שקופצים קדימה – אני אומר עוד פעם: בלי תמיד לדעת את התשובה – והבנות מאחור.

אייל זיסר: אם אתה לא מודע לכך ואם אתה לא מנסה לחפש את התלמידה שתענה, גם אם היא יושבת בשקט, אתה מפספס משהו בגדול.

אייל זיסר: שימו לב, שאני אומר "אתה".

אייל זיסר: אנחנו מנציחים את התופעה.

אייל זיסר: המחקר של ליעד והחברים והחברות שעובדים איתה באקדמיה, בעצם, נתן לנו גם ביסוס לתחושות האלה וגם כלי, משום שהיום אנחנו מבקשים, קודם כול, בבחינות, אבל מעבר לבחינות – במצגות שמציגים בשיעורים ובתרגילים וגם במודעות של המרצים והמרצות כשהם מנהלים את הדיון דרך השינוי לכאורה הקטן הזה להיות מודעים לאתגר.

אייל זיסר: זה עורר הרבה מאוד שיח אצלנו באוניברסיטה.

אייל זיסר: צריך להגיד שהיו גם תגובות נזעמות: "אתם מגזימים", "למה הפכנו?

אייל זיסר: " ו"זכרים ברבים זה עדיין זכרים" וכך הלאה, אבל אני חושב שעשינו משהו חשוב, משהו נכון, והתלמידים והתלמידות קיבלו את זה בצורה מאוד יפה ומקבלת.

אייל זיסר: אני חושב שזו אחת הדרכים להתקדם קדימה.

עודד פורר: תודה רבה.

עודד פורר: ד"ר אורי מור.

עודד פורר: אחריך – רונית גדיש מהאקדמיה ללשון.

אורי מור: תודה על ההזמנה.

אורי מור: בעיקרון, אני כאן כחוקר עברית.

אורי מור: אני ראש המחלקה ללשון עברית באוניברסיטת בן-גוריון.

אורי מור: את מה שאומר כאן אני משמיע גם כחבר בקהילה הלהט"בית וגם כפמיניסט.

אורי מור: חוץ מזה, אני גם חבר האקדמיה ללשון העברית.

אורי מור: במחקר שלי אני עוסק, בין השאר, בהשפעות של שפה על החברה גם בימי קדם וגם בעברית החדשה.

אורי מור: יש הרבה דרכים לאפיין את ההשפעה של שפה על חברה, וזה עולם ומלואו.

אורי מור: אני מתמקד בשאלות של נורמטיביות בלשון, וענייני מגדר הם קטגוריה חברתית מאוד מהותית בהקשר הזה בכל חברה אבל בעברית במיוחד בגלל הסימון המאוד נוכח, הסימון הדקדוקי.

אורי מור: אני אומר בארבע נקודות מה חשוב בעיניי בדיון הזה מנקודת המבט שלי.

אורי מור: ראשית, המחקרים בנושא הזה באמת חשובים מאוד, אבל גם בלי מחקרים אין ספק שלייצוגים מגדריים בשפה, בתרבות פופולרית, במערכת החינוך, ובעצם בכל זירה ציבורית, יש השפעה על האופן שבו אנחנו תופסים ותופסות את עצמנו ואת זולתנו.

אורי מור: אין ספק שילד שרואה בגיל צעיר סרט שבו גיבור אמיץ מציל גיבורה יפה וזוכה באהבה שלה צפוי לפתח מערכת ציפיות מגדרית על-פי המבנה הזה וכן הלאה, כן?

אורי מור: זה ברור לחלוטין.

אורי מור: נקודה שנייה – ברגע שמדברות על הבעיה הזאת, חושפות אותה, לשות אותה, מתעצבנות עליה ומתווכחות עליה, יש לה נוכחות ויש לה חיים.

אורי מור: בסופו של דבר, אני מאמין שהמטרה שלנו היא ליצור שוויון הזדמנויות וזכויות מגדרי כדי שנשים יושתקו פחות, יודרו פחות, יעזו יותר ויתקדמו יותר.

אורי מור: הדרך לשם לא יכולה לבוא בהנחתה מלמעלה אלא בשלב ראשון צריכה להיווצר נכונות בקרב דוברים.

אורי מור: את זה אפשר ליצור על-ידי הסברה לילדים ולמבוגרים כאחד, וכאן בכוונה אני נוקט לשון זכר.

אורי מור: ההסברה מאוד מאוד מאוד מאוד חשובה בעיניי.

אורי מור: נקודה שלישית – מכיוון ששפה נתפסת כחלק מהותי מזהות לאומית ומסטטוס-קוו מגדרי, ואת זה מחקרים מראים גם באומות אחרות, כל שינוי מעורר התנגדות, ובסופו של דבר, המערכות הרשמיות לא ממהרות להשתנות.

אורי מור: מה שקורה בשנים האחרונות, בעיקר בעקבות פעילות כמו זו של מרב מיכאלי וכמו היוזמות של "דברו אלינו" של דפנה שנמצאת כאן וכמו הפיתוח של כתב יד מגדרי של מיכל שנמצאת כאן, הוא שהדרישה לשינוי בשפה כבר לא מגיעה רק ממחנות רדיקליים, אלא מקבוצות בציבור הרחב.

אורי מור: כלומר, כתיבה שוויונית מסוגים שונים כבר משמשת ומתרחבת.

אורי מור: אני רואה את זה, למשל, בתכתובות באוניברסיטה.

אורי מור: אני שומע על זה גם עכשיו באוניברסיטת תל-אביב – כאמור, אני מגיע מבן-גוריון – וגם בהודעות רשמיות רואים יותר ויותר שימוש בנקודה או במקף לציון הכלה מגדרית, למרות שזה גם מעורר לא מעט התנגדות.

אורי מור: אין כאן – את זה אני אומר, בין השאר, לחבריי לאקדמיה ללשון העברית, שאני יודע שהם לא מסכימים איתי בעניין – ניסיון לפגוע בעברית או סכנה לעברית.

אורי מור: להפך, העברית מתעשרת ומתעדכנת מזה, בלי שמשתנה הדקדוק המופתי, כלומר זה שמלמדים בבית הסבר.

אורי מור: אני רק אעיר על זה – הזכרתי כתיבה רדיקלית או קבוצות רדיקליות – שכמובן גם לכתיבה רדיקלית מסוגים שונים יש מקום, ולדעתי, ראוי שחברי הוועדה יכירו אותה.

אורי מור: אבל, ממילא היא לא נועדה להתקיים בהמלצות של גופים ממלכתיים.

אורי מור: אבל, לדעת עליה בוודאי כדאי.

אורי מור: הנקודה הרביעית – אם אנחנו הולכים להיבט המעשי, ודאי שיהיה טוב אם הכתיבה השוויונית תהפוך להרגל.

אורי מור: מה שאני חושש ממנו, וחשוב לי להשמיע את זה כאן, הוא טכנוקרטיה, זאת אומרת שבכתיבה הרשמית תתפתח מערכת סימון חדשה שפשוט תחליף את המערכת הישנה ולמעשה לא תשנה דבר.

אורי מור: זאת אומרת, במקום שיטת הלוכסנים או ההצהרה "כתוב בלשון זכר אך נועד לשני המינים" נקבל "מלאי או מלא את הטופס" בשקט תעשייתי.

אורי מור: אני לא רוצה שקט תעשייתי.

אורי מור: אז מה כן?

אורי מור: קודם כול, יש מדריך לכתיבה שוויונית של "דברו אלינו" שהוזכר כאן, ויש דרכים אחרות: שימוש בלשון נקבה או כתיבה במערכת אותיות רב-מגדרית.

אורי מור: אלה ארבע הנקודות.

אורי מור: תודה.

עודד פורר: תודה רבה.

עודד פורר: גברת רונית גדיש, ראשת המזכירות המדעית באקדמיה ללשון העברית.

עודד פורר: אחריה – נעמה זרביב.

עודד פורר: לא שומעים.

רונית גדיש: סליחה.

רונית גדיש: שלום לכולם, כולל כולם וכולן.

רונית גדיש: האקדמיה ללשון העברית מוצפת בשנים האחרונות, ובחודשים האחרונים במיוחד, בפניות רבות.

רונית גדיש: אם בהתחלה הפניות היו מהכיוון החותר לשוויון, כרגע הפניות הן מהכיוון שנחשף לכתיבה הרב-מגדרית או הדו-מגדרית בעיקר באמצעות הנקודות והלוכסנים או יותר נקודות מאשר לוכסנים.

רונית גדיש: אני רוצה להגיד כמה דברים.

רונית גדיש: דבר ראשון, נתחיל עם ה"ראשה".

רונית גדיש: כשהאקדמיה ללשון העברית דנה ב"ראשה" וב"משנה" בעקבות הפניה של מרים נאור להחליט מה היא תהיה כשהיא מונתה למשנה לנשיא בית המשפט העליון, האשימו אותנו שאנחנו מתאימים את עצמנו לדרישות החברתיות של שוויון והנכחת הנשים, ואנחנו השבנוו, כמו שנאמר פה קודם, שברור, לי לפחות, שאילו הייתה אישה ראשה בתקופת המקרא – היא הייתה "ראשה" כמו שדבורה הנביאה הייתה "נביאה".

רונית גדיש: הסיפור על גולדה מאיר בתחילת שנות המדינה כשהתלבטו אם לקרוא לה "שר" או "שרה" – ברור שהצורות המיוחסות לאישה ספציפית צריכות להיות בלשון נקבה, ושום דבר איננו קשור לפמיניזם או לאיזשהן דעות כלשהן חברתיות אלא זה פשוט המבנה של העברית.

רונית גדיש: כעומק המבנה של העברית בהקשר של "ראשה", אישה שעומדת בראש, ושכל ילד, באופן טבעי, יקרא לה "ראשה", ומילה כמו "כוכבת קולנוע" – וייקחו את המילה "גוי": בלשון המקרא, היא הייתה מונח לעם.

רונית גדיש: כשהיא הפכה מונח שמציין אדם, נוצרה המילה "גויה".

רונית גדיש: וכך גם צורות כמו "עם הארץ".

רונית גדיש: אנשים אומרים "עמת הארץ" באופן טבעי, וזה לא קשור לדעות חברתיות כלשהן.

רונית גדיש: באותה מידה הצד השני הוא שימוש הרבים.

רונית גדיש: כמו שנאמר פה, שימוש הרבים, הצורה "כתבו", "הסבירו", היא צורת זכר, וכאן יש לנו עדות מהמקרא שהיו צורות נקבה: "כתובנה".

רונית גדיש: לא הייתה הרבה נוכחות של נקבות.

רונית גדיש: נוכחות של נשים לא הייתה כל כך גדולה במקרא, אבל יש לנו עדות לצורות כאלה.

רונית גדיש: אם כן, כשאנחנו בוחרים את צורת הרבים "כתבו", בעצם, אנחנו בוחרים צורת זכר.

רונית גדיש: אני חושבת – זו לפחות עמדתי הלשונית, ושוב, זה לא עניין חברתי – שדרכה של העברית עד לפני כ-10–15 שנה הייתה בכיוון של הנטרול: נטרול של המין לפחות ברבים, כדי לא ליצור הדרה של שום גורם.

רונית גדיש: אני חושבת, אני חוששת, שההנכחה המאסיבית שנוצרת כרגע הולכת בכיוון שהוא בעייתי, כי אין לדבר סוף בעברית.

רונית גדיש: אם נקשיב לכל הדברים שנאמרו, פשוט מפי האנשים פה שניסו להנכיח את הנקבה, הכפלת צורות ואחר כך ההתלבטות אם גם להכפיל את הפועל – אם אני אומרת "תלמידים ותלמידות" אז אני גם אומר "מקשיבים ומקשיבות" – מסרבלת מאוד את השפה.

רונית גדיש: הגישה השנייה, שאורי הציג אותה, לעבור ללשון נקבה, להפוך את הסתמי לנקבה, היא מלחמה מאוד מעניינת.

רונית גדיש: זאת אומרת, בואו נהפוך את היוצרות.

רונית גדיש: עכשיו, תנו לנו 3,000 שנה שהנקבה תהיה צורת הסתמי, ואחר כך נתפשר עוד – בעוד 6,000 שנה נתפשר על משהו או שנעשה את הקרב הלוך וחזור.

רונית גדיש: זו העמדה הבלשנית שלי.

רונית גדיש: עכשיו השאלה הנוספת היא מה עושים בפועל.

רונית גדיש: נניח באתר כמו של קופת חולים – האם מתחילים שם לכתוב את הדברים הכפולים עם הנקודות שהן מאוד מאוד בעייתיות מבחינת - - -

עודד פורר: בואי רק נתכנס מבחינת סיכום.

רונית גדיש: כן.

רונית גדיש: אני אומרת שהאקדמיה לא מייצגת דעה מסוימת.

רונית גדיש: היא יכולה לייצג את העברית.

רונית גדיש: העברית – אם יש דבר כזה – לוקחת את צורת הרבים בתפקיד של סתמי.

רונית גדיש: לפחות במקומות רשמיים – כל אדם יכול לעשות מה שהוא רוצה בכיתה שהוא מלמד – אנחנו קוראים לא לעבור ללשון הכפולה מצד אחד, ובוודאי לא ללשון הנקבה שהיא מדירה את הגברים.

רונית גדיש: אין מה לעשות.

רונית גדיש: זה מבנה העברית.

רונית גדיש: זהו.

רונית גדיש: תודה.

עודד פורר: תודה רבה.

עודד פורר: נעמה סלע.

עודד פורר: אחריה עדי כהן.

עודד פורר: לא שומעים אותך.

נעמה סלע: עכשיו שומעים?

עודד פורר: כן.

נעמה סלע: יפה.

נעמה סלע: אני שמחה להשתתף בישיבה המכובדת לכבוד יום השפה העברית.

נעמה סלע: אני מייצגת את פורום הארגונים בישראל למען המשפחה.

נעמה סלע: אני רוצה לומר לחברותיי, ממציאות השפה החדשה, שאני מאוד מוטרדת.

נעמה סלע: אני מאוד מוטרדת, כי לאחרונה אנחנו רואים לא מעט פרסומים, כמו שחברותיי הציגו כאן בוועדה, שמשבשים את העברית וגורמים לה להיות בלתי מובנת, מבולבלת ומלאת טעויות.

נעמה סלע: כשאנחנו פנינו לברר את העניין הזה, גילינו שאכן יש שם אג'נדה שעומדת מאחורי העניין ושהאג'נדה שעומדת בבסיסה סבורה שהאישה מדוכאת באמצעות השפה וגם שיש להנכיח בשפה מינים אחרים של בני אדם מסוגים שונים ולא רק זכר ונקבה.

נעמה סלע: אני אתחיל מדעת הציבור לגבי הדבר הזה.

נעמה סלע: למעט מיעוט קטן מאוד, הסתבר לנו, באמצעות הפצת המידע הזה לציבור, שהציבור מסתייג בצורה משמעותית ביותר מהשיטה הזאת.

נעמה סלע: לאחר שהם קיבלו את המידע בדבר מה שעומד מאחורי זה וגם לאחר שהם קראו את הטקסטים האלה, אנשים סבורים - - -

עודד פורר: גברתי, כשאת מציינת את הציבור, תצייני את הסקר ומי עשה את המחקר.

נעמה סלע: זה לא היה מחקר, כי אנחנו לא גוף מחקר.

עודד פורר: אז איך את אומרת "ציבור"?

נעמה סלע: אנחנו הפצנו את הנושאים האלה בקבוצות רבות שאנחנו בקשר איתן – קבוצות אוכלוסייה מגוונות, גם דתיים וגם חילוניים, אנשים מסוגים וגילאים שונים, שעוסקים בתחומים שונים.

נעמה סלע: העמדה המשותפת לרבים מאוד הייתה - -

עודד פורר: מקרב הקבוצות - - -

נעמה סלע: - - שהגיע הקץ להשתלטות הפמיניסטיות גם על השפה.

נעמה סלע: הדבר הזה פועל לרעתנו, הנשים, כי במקום לקדם את הדברים שחשוב לנו לקדם, למעשה, אנחנו גורמים לאנטגוניזם בציבור.

נעמה סלע: האנטגוניזם הזה נובע מהעובדה שגם על השפה שאנחנו משתמשים בה 3,000 שנה, כמו שאמרה הנציגה הבכירה מהאקדמיה ללשון העברית, האג'נדות הרדיקליות האלה מעוניינות להשתלט.

נעמה סלע: הציבור אינו מעוניין בזה.

נעמה סלע: הוא מעוניין לתת עמדה שוויונית גם לנשים וגם לגברים, אבל הוא לא מעוניין שיכתיבו לו: לא איך לדבר ולא איך לכתוב ולקרוא, כי השיטה הזאת גם מבלבלת, ויותר מאשר היא מבלבלת – היא מאיימת; היא מאיימת על הציבור כי הוא רגיל להשתמש בשיטה של קריאה וכתיבה מסוימות, והוא לא מעוניין שאג'נדות פמיניסטיות מהסוג הזה יכתיבו לו את הדרך שבה הוא מתבטא, קורא וכותב.

עודד פורר: אוקיי.

עודד פורר: תודה רבה.

עודד פורר: עדי כהן מ"יוזמה אזרחית".

עדי כהן: אני שומעת אתכם מדברים ומנסים גם לארגן את כל השינויים שעוברים על השפה בעברית המקראית – חלקכם כן וחלקכם לא.

עדי כהן: אני, כמובן, מסכימה עם כל הדוברות שאמרו שצריך לרחוש כבוד לשפה משום שלא נשכח ש-2,000 היא אפילו לא הייתה שפה מדוברת אלא שפה של חלומות, יצירות ולימוד, וככזו שפה שמלווה את התרבות היהודית והיא חלק מה-DNA של העם היהודי במשך אלפי שנים צריך לשמור באמת על התרבות שלה ועל החוקים שלה.

עדי כהן: בריש גלי, שומעים את כל הנשים היקרות מנסות לקדם אג'נדות בעזרת השינוי השפתי.

עדי כהן: זה לא מוחבא.

עדי כהן: כמו שנעמה אומרת, אלה אג'נדות שלא כל הציבור עומד מאחוריהן.

עדי כהן: נו, באמת, כמו שאמרו לפניי, יש שינויים בשפה אבל הם שינויים טבעיים, בריאים ודינמיים.

עדי כהן: פה יש החדרת אג'נדות באופן מאוד בוטה שהן אולי לא בקונצנזוס בכלל והרבה מהעם לא מעוניין בהן.

עדי כהן: זאת אומרת, להסתכל על יהדות כמרחב שרק מדיר נשים זו לא היהדות שאני מכירה וזו לא היהדות שאני חיה.

עדי כהן: אני חושבת שהיהדות היא מרחב אדיר לנשים וליצירה נשית.

עדי כהן: שפה א-מגדרית שבה אין גברים ואין נשים – רוב הציבור מוצא את עצמו באחת משתי התבניות האלה והוא שמח בזה.

עדי כהן: הביטול של רוב הציבור – או אפילו למה לדבר בשמו של הרוב?

עדי כהן: – הדחיפה של האג'נדות האלה בתוך משרד החינוך והבקשה אפילו לבקש מהאקדמיה ללשון לאשר את זה, יש בזה פגיעה בי ובעוד אנשים שחושבים כמוני.

עדי כהן: אני חייבת להגיד, מעבר לסרבול של הנקודות והסלאשים, הניסיון הנואש לקרוא פסקאות שמשתמשות בפתרונות האלה, שיש פה פשוט צמצום של כל השפה לכלי התנגחות מגדרי.

עדי כהן: השפה באה להעביר רעיונות ומהויות, וכל מה שנהיה מזה זה האם כתבתי נקודה ב-ת' או "ים" ואני רק מנסה להבין ולפענח מה אני קוראת.

עדי כהן: אתה אומר שנתרגל?

עדי כהן: לא בטוח שכולנו רוצים להתרגל לשינוי הזה.

עדי כהן: נקודה אחרונה ואני מסיימת – דיברו פה גם על מבחנים ועל עולם האוניברסיטה.

עדי כהן: כיום, אני עושה דוקטורט במכון ויצמן, ואני רואה את השוני בין גברים לבין נשים.

עדי כהן: אני לא חושבת שהפתרון הוא בנקודה או בסלאש.

עדי כהן: אתם אומרים שהראשון שידבר הוא הגבר.

עדי כהן: אני לא חושבת שזה כי שואלים באופן סתמי ומשתמשים בלשון זכר, אלא פשוט, הרבה פעמים – אני לא מכלילה, ויש פעמים שגם נשים ידברו לפני – העזרה שנשים יצטרכו באקדמיה תהיה שונה מזו של גברים והפתרון הוא לא בנקודה; היא באמת רק דחיפה של אג'נדות והפיכת השפה העברית היפה לכלי ניגוח לפי אג'נדות מתחלפות.

עדי כהן: זהו.

עודד פורר: תודה רבה.

עודד פורר: יעל סיני, אחרונת הדוברים.

קריאה: יש גם אותי.

עודד פורר: זה נחמד לבוא ב-11:50 לדיון שהתחיל בשעה 12:00.

קריאה: אתה צודק.

קריאה: הייתי בדיון אחר.

עודד פורר: בסדר גמור.

עודד פורר: הדיון הזה יסתיים ב-12:00.

עודד פורר: יעל, בבקשה.

יעל מרים סיני: אני מתייחסת לשתי הדוברות האחרונות.

יעל מרים סיני: אני ממש שמחה שהדיון לא התקיים כשישב פה אליעזר בן יהודה, ולא שכנעתם אותו לא לחדש את השפה העברית.

יעל מרים סיני: למזלנו, אתן וכל קולות ההתנגדות ימשיכו לדבר וימשיכו לטעון שיש פה איזו אג'נדה מסתורית של איזשהן ארגונים שמנסים לפעול מאחורי הקלעים.

יעל מרים סיני: אבל, מה שיש בסוף, בפועל, זה נערות ונשים שרוצות לראות את עצמן בכתוב, שרוצות שידברו אליהן ושרוצות שיפנו אליהן, והן ימשיכו לדרוש את הכתיבה שתתייחס גם אליהן והן ימשיכו לדבר כך כי הן רוצות לפנות לנשים שעומדות מולן.

יעל מרים סיני: זה מגיע מהשטח, זה מגיע מלמטה וזה מגיע מהנשים, וזה יותר חזק מכל קביעה של –כאילו מכולנו, עם כל הכבוד, כן?

יעל מרים סיני: – מכל מי שיושב כאן, מכל הגורמים, הנשים והגברים, הנכבדים והנכבדות, שיושבים כאן בדיון.

יעל מרים סיני: זה יותר חזק, כי הנשים כיום רוצות לראות את עצמן במרחב הציבורי בכתוב ובסרטים כמנהיגות.

יעל מרים סיני: למזלי, בהקשר הזה, לא נראה שנלך אחורה, ואנחנו נמשיך קדימה בכל הכוח, גם אם תחשבו שעומד פה איזשהו רצון להשתלטות.

יעל מרים סיני: יש פה פשוט רצון אמיתי סוף-סוף להיות חלק.

יעל מרים סיני: אז, זה לא תלוי בכם.

יעל מרים סיני: תודה רבה לכבוד היושב-ראש.

עודד פורר: תודה רבה.

עודד פורר: אני רוצה לסכם את הדיון הזה שהוא ליום לציון השפה העברית.

עודד פורר: אני אשמח להיאחז אפילו בדבריה של ראשת המועצה גזר, גב' רותם ידלין.

עודד פורר: מקום האישה בשפה העברית, בוודאי המקראית, נוכח ונמצא ומשמעותי.

עודד פורר: אגב, זה לא רק בשפה, אלא גם בפעולות.

עודד פורר: נשים שירתו והובילו את הצבאות, אם ניקח את דבורה הנביאה, והובילו גם את עם ישראל לגאולה הרבה פעמים למשל אסתר המלכה ומרים.

עודד פורר: הדוגמאות הן רבות.

עודד פורר: אני חושב שדווקא בעת הזאת יש לשפה חשיבות עצומה במתן המקום לכלל החברה להיות חלק, וכן – נאמר פה קודם שמקדמים אג'נדה – אני חושב שמקדמים אג'נדה באמצעות שפה.

עודד פורר: שפה מקדמת אג'נדה.

עודד פורר: אם ברשות מסוימת מחליטים למחוק שמות של נשים משמות רחובות – זה קידום אג'נדה.

עודד פורר: אם בעיתונות מסוימת לא יכול להופיע שם של אישה אלא זה תמיד יהיה בהתחלה באות הראשונה, ובחלק מהמקרים זה אפילו בשמות בדויים, ואם כתבת מסוימת מתבקשת לכתוב בשם בדוי כשהיא כותבת בעיתון מסוים – זה בדיוק המקום שבו מנסים להעלים דברים מהמרחב הציבורי.

עודד פורר: לכן, אני חושב שדווקא הפתיחה הזאת – אני כן אגיד את עמדתי לפחות האישית – לא צריכה לבוא באמצעות רגולציה אלא באמצעות חשיפה של שפה, והשימוש בשפה הוא המנצח.

עודד פורר: יש הרבה תקנות והנחיות של האקדמיה ללשון והרבה מאוד מילים שהאקדמיה ללשון המציאה שלא תפסו את השפה העברית ולא נתפסו.

עודד פורר: מהצד השני, יש הרבה מאוד מילים שאנחנו משתמשים בהן היום שהמציא אליעזר בן יהודה, ואנחנו משתמשים בהן בשמחה גדולה והן כן תפסו את השפה העברית.

עודד פורר: מי שמייצר בסוף את השפה, את ההתקדמות שלה ואת ההתפתחות שלה, זה הציבור וזה העם, והוא זה שיקבע.

עודד פורר: אני כן חושב שיש בפונטים החדשים, ביכולת לייצר שלטים שמדברים בצורה פתוחה לשני המינים ומזמינים לשני המינים – אני חושב שזה בהחלט מבורך.

עודד פורר: קל וחומר כשאנחנו מדברים על המחקרים שראינו, ששימוש ומתן מקום לשני המינים מייצר שיפור בתוצאות.

עודד פורר: מי שקודם הרגיש נאלם אולי או מונמך – אגב, גם את זה אנחנו יודעים, וזה לא קשור למין; אנחנו יודעים שגישה, אמון ופתיחות יוצרים תוצאות טובות יותר.

עודד פורר: כשאתה מאמין במשהו או במישהו, הוא פתאום בחזרה מחזיר לך בהצלחה יותר טובה.

עודד פורר: זה נכון בהרבה מאוד מקרים, וזה נכון גם לשפה.

עודד פורר: כשילדה יושבת ופותרת מבחן אבל כל המבחן הוא בלשון זכר – וראינו את זה, שוב, במחקרים.

עודד פורר: אם יהיו מחקרים אחרים, נשמח – אנחנו מכירים לא פעם ולא פעמיים את העובדה שכך הרבה פעמים מורידים את היכולת.

עודד פורר: לכן, אני רוצה לברך גם על הפונט, שזה יפה.

עודד פורר: אני חושב שזה פתוח, ואני חושב שזה מקדם.

עודד פורר: אני חושב שגם לא צריך להשתגע ברגולציה סביב הנושא הזה, אלא באמת לאפשר לציבור להיפתח, להכיר, לשמוע ולתת מקום.

עודד פורר: החשיבות היא שבאמת יהיה מקום לשני המינים באותה מידה, כדי שיידעו שיש לא רק "רופא", "טייס" ו"אסטרונאוט" אלא גם "רופאה", "טייסת" ו"אסטרונאוטית" על אותו משקל.

עודד פורר: תודה רבה.

עודד פורר: הישיבה נעולה.