ועדת המשנה לעניין הטיפול והסיוע לנפגעי הלם קרב, כנסת 23, פרוטוקול מספר 8, 2021-01-20 10:30

אופיר סופר: בוקר טוב לכולם, אנחנו מתחילים דיון של ועדת המשנה לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות, דיון שעוסק בנפגעי פוסט-טראומה בעקבות לחימה.

אופיר סופר: בפתח הדברים אני אגיד שהדיון הזה היה חשוב, כיוון שאנחנו נמצאים בתקופה מאוד מורכבת מבחינה פוליטית, ואנחנו נמצאים במינוי זמני של ראש אגף השיקום, וככל שאפשר לעשות בתקופה קצרה ותחת מינוי זמני, אני מאחל לו בהצלחה.

אופיר סופר: אבל דווקא בגלל זה היה לי חשוב מאוד לקיים את הדיון.

אופיר סופר: הייתה כתבה כואבת בשבוע שעבר, וגם עליה נדבר קצת, ונראה מה המשמעות של כתבה, איך היא יכולה לעזור ולשנות מציאות במדינת ישראל.

אופיר סופר: אני אומר את זה כי כשכתבו לי בקבוצת ווטסאפ מצומצמת שקרה משהו, אז כתבתי שזה כואב ועצוב.

אופיר סופר: זה מדהים, אבל עצוב.

אופיר סופר: זה מדהים כי אתה רואה שדברים זזים, אבל עצוב שצריך כל כך הרבה דברים בשביל שהדברים יקרו, ונדבר על זה בהמשך.

אופיר סופר: בפתח הדיון, אני רוצה להודות לחבר הכנסת מיקי זוהר וחבר הכנסת מאיר כהן, וליושב-ראש הכנסת יריב לוין, שתמכו בדיון הזה.

אופיר סופר: חשוב לי שהדיון הזה, כיאה לנושא החשוב שאנחנו עוסקים בו, לא יהיה דיון פוליטי, אלא יהיה דיון לגופו של עניין.

אופיר סופר: שוחחתי השבוע עם מנכ"ל משרד הביטחון, והוא אמר לי, אנחנו רוצים להביא לשם מישהו טוב מאוד ומתאים מאוד.

אופיר סופר: אני לא בטוח שאני מדייק במילים, אבל זה היה המסר.

אופיר סופר: ולכן הם לא בחרו כרגע מנהל אגף השיקום, אלא בחרו מנהל זמני, ועדיין זה הופך לנו את הסוגיה לסוגיה מורכבת בגלל כל ההיבט החוקי של איך מנהלים מכרזים במדינה.

אופיר סופר: אני חושב שמדובר פה בשעת חירום, ואנחנו לא יכולים לחכות איתה חצי שנה לבחירות, הקמת קואליציה, מינוי, ועד שהשר הבא ימצא את מקומו בתפקידו.

אופיר סופר: לכן קבעתי גם פגישה היום עם דניאל הרשקוביץ, יושב-ראש הנציבות, בהקשר של איך אפשר לצאת מהמסגרת הנוקשה מאוד של ביצוע מכרזים, לחשוב על כל דרך יצירתית.

אופיר סופר: ואני מזמין כמובן את החברים והשותפים לחשוב על כל דרך יצירתית בשביל שנוכל להגיע למינוי קבוע, טוב ואיכותי לאנשים שראויים לנו, לאנשים שעשו את היקר מכל למדינת ישראל.

אופיר סופר: אני מודה לחברי הכנסת שטרחו להגיע בתקופה הזאת, וגם עם הקורונה.

אופיר סופר: ואני אכנס לסיפור של מה שהיה בכתבה.

אופיר סופר: אחת הדמויות שהייתה בכתבה נמצאת על חוף הים כבר חודשים ארוכים.

אופיר סופר: לוחם 202 מאירוע כל כך ישן.

אופיר סופר: אני זוכר את האירוע הזה כי זה גדוד שאני התגייסתי אליו וזה היה יומיים לפני הגיוס שלי במוצב בגלגלית.

אופיר סופר: אני זוכר כי עם האירוע הזה התגייסתי לצה"ל.

אופיר סופר: השבוע, מסתבר שחלה התקדמות משמעותית בתהליך ההכרה בעקבות הכתבה של לי נעים, כתבת 12N.

אופיר סופר: לי תרחיב את העניין.

אופיר סופר: אני לקחת את עצמי ממקום מגוריי בצפון ונסעתי לאילת כדי לראות את הפעילות שמדבר עליה דני קלע, שמספר כל הזמן על גיא דואק, שגם הוא לוחם פוסט-טראומתי, שהקים בית בסביון, בית מאזן, בשביל לטפל בפוסט-טראומתיים שאגף השיקום לא מצליח להגיע אליהם.

אופיר סופר: ורציתי לראות את העבודה שגיא עושה בצורה מדהימה.

אופיר סופר: גיא הוא איש מדהים, הוא עושה עבודה מדהימה, בסיוע של אנשי מקצוע כמו דני, ויש עוד כמה מיזמים כאלה.

אופיר סופר: אנחנו נפגוש בהמשך עוד בחור שיציג את הפעילות שהוא עושה.

אופיר סופר: ואני אומר שהמדינה צריכה לעשות את זה ולא האנשים הפרטיים.

אופיר סופר: החברים, החברים בארגון נכי צה"ל, החברים הפוסט-טראומתיים, יכולים וחשוב שהם יהיו חלק – זה טוב לנו, מה שנקרא, לסייע בשיקום, לעזור, זה עושה טוב לכולם.

אופיר סופר: ואני מברך על כל הדברים האלה.

אופיר סופר: אני כמובן רוצה להודות לארגון נכי צה"ל ששותף איתנו לאורך כל הדרך, לחברי חבר הכנסת עוזי דיין שהיה שותף איתנו לכל אורך הדרך ויש לו כמה הצעות להמשך.

אופיר סופר: אנחנו נתחיל איתך, אבי.

אופיר סופר: גם לאבי יש קצת בשורות טובות, אבל לקח להן 10 שנים, לדעתי.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: שמי אבי.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: חלקכם מכירים אותי.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: אני הייתי קצין בגולני.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: נפצעתי שלוש פעמים.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: יש לי שני בנים, שניהם נכי צה"ל.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: אני עוקב מקרוב אחרי הוועדה, אבל לצערי הרב, אני חייב להגיד לכם שהיד שמצדיעה לחללי צה"ל היא לא היד שמצדיעה לנכים.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: היד שמצדיעה לנכים היא יד נקמנית, היא יד זדונית.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: ואני לא כל כך יכול לבוא בטענות לאגף השיקום מכיוון שמסתבר שבאגף השיקום יש אנשים טובים, יש הרבה אנשים טובים, אבל אין לו תקציבים.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: ובלי תקציבים הוא משול לסוס שלא נותנים לו לאכול, הוא מת, הוא לא יכול לסחוב את העגלה.

עוזי דיין: אבי, רק שתדע שראש אגף השיקום היה פה ואמר שאין בעיה תקציבית.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: אני יודע.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: שמעתי את זה.

עוזי דיין: אז הבעיה היא כן באגף השיקום, אם הוא טוען שאין בעיה תקציבית.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: אני לא יודע אם זה נכון.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: במבחן התוצאה כולם נכשלו.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: המדינה הזו קיימת למעלה מ-70 שנה, 70 שנה לא מצאו לנכון להסדיר את היחסים בין נכי צה"ל למדינה.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: המדינה בשבילי זה משרד הביטחון, אגף השיקום זה בשבילי היינו הך.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: 70 שנה.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: הוועדה הראשונה בכנסת שדנה בנושא הזה הייתה ב-24 בפברואר 2010.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: עשר שנים כולם פה מלאים רצון טוב, והתוצאה היא תוצאה של כישלון.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: אני הייתי מנכ"ל בהרבה חברות במשק לפני שיצאתי לפנסיה.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: מנכ"ל שלא מביא תוצאות הולך הביתה.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: אני לא ראיתי אנשים באגף השיקום ששלחו אותם הביתה בגלל שאגף השיקום הגיע למסקנה שהם לא נתנו את השירות הראוי לנכי צה"ל.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: נכי צה"ל הם הכדור, תסלחו לי שאני מתבטא בצורה כזו – נכי צה"ל הם הכדור הזה.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: הכדור הזה הוא כדור קטן.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: הכדור הקטן הזה היה פעם גדול.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: הוא נהפך לקטן מכיוון שכולם בועטים בו, ימינה, שמאלה, קדימה, אחורה, אף אחד לא בועט בכדור הזה כלפי מעלה ומבקיע שער.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: למה?

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: אתם יודעים למה?

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: כי לא אכפת לאף אחד.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: אני לא רוצה לראות את הכתבות בטלוויזיה, ולאחר מכן יש כותרת: משרד הביטחון מגיב.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: למה משרד הביטחון מגיב?

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: איפה ראש הממשלה?

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: איפה שר הביטחון?

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: איפה מנכ"ל משרד הביטחון?

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: איפה כל ראשי המפלגות מימין, משמאל, מהמרכז?

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: למה הם לא קמים וצועקים את הצעקה של נכי צה"ל?

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: נכי צה"ל, בגלל שלא נותנים להם טיפול, הם גורמים לזה שהילדים שלהם והנכדים שלהם לא יתגייסו ליחידות קרביות.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: יש ירידה של 16% בהתגייסות ליחידות קרביות.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: זה פגיעה בביטחון המדינה, וזה בגלל ראשי המערכת השלטונית במדינת ישראל לאורך כל הדורות, לא משנה איזו מפלגה.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: אתם אומרים, נכי צה"ל, צריך לטפל בהם.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: מי יטפל בהם?

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: אין תקציב, אין רופאים, נכים קונים מכספם את התרופות שהם צריכים להשתמש בהן, עולה להם 2,000 שקל כל חודש, עד שהם מקבלים את הכסף לוקח חמישה-שישה חודשים, בינתיים יש להם גירעון תקציבי במשפחה של 10,000–15,000 שקל, והם צריכים להחליט, או שהם קונים תרופות, או שהם קונים אוכל, או שהם משלמים שכר דירה.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: אתם יודעים כמה נכי צה"ל סילקן אותם מהדירות שלהם בגלל שלא היה להם כסף לשכר דירה?

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: אתם יודעים כמה נכי צה"ל לא טיפלו בהם והם התאבדו?

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: לפני שמונה שנים הייתי בוועדה, ישבה לידי מישהי שאמרה, הבן שלי הלום קרב, הוא ניסה להתאבד לפני שלושה ימים, ולצערי, הוא לא הצליח.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: אני מסתכל על אשתי, אשתי מסתכלת עליי, ואמרתי, האישה הזו לא נורמלית, איך היא מעזה להתבטא ככה, שהבן שלה לא הצליח בזה שהוא ניסה להתאבד.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: לאחר מכן הבנתי מה עובר נכה צה"ל, איזו התעללות, איזה חוסר טיפול, גם בו וגם במשפחתו.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: הבחור הזה לפני שמונה שנים ניסה להתאבד.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: זה הבחור שאני מדבר עליו.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: ולפני כמה חודשים הוא התאבד.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: הוא הצליח להתאבד.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: מישהו יודע מזה, מראשי הממשלה, משר הביטחון, ממנכ"ל משרד הביטחון?

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: כולכם נכשלתם.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: שר האוצר קפלן בשנת 1950 אמר, בוא נחוקק חוק שייתן כבוד לנכים ולמשפחות שלהם.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: מאז נאדה.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: שום דבר לא קרה.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: אין תקציבים.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: נכי צה"ל, כמו שאמרתי, קונים את התרופות מכספם הפרטי, והתגובה של משרד הביטחון: אנחנו מטפלים בנושא.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: יש דוח של איל בן ראובן מלפני כמה חודשים.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: התגובה של משרד הביטחון הייתה: אנחנו נלמד את הדוח ואנחנו ניישם אותו.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: מה נעשה מאז?

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: כלום.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: אתם מבינים שלוחמים של צה"ל לא מתגייסים ליחידות קרביות וזה פוגע בביטחון המדינה?

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: עם כל הכבוד, מדינת ישראל לא יכולה להישען על 8200.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: 8200, כבודה במקומה מונח.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: בדרום יש לנו את חמאס, בצפון יש לנו את חיזבאללה, במזרח יש לנו את סוריה, לא רחוק מפה יש את איראן.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: עוד שנה-שנתיים אנשים לא ירצו שיהיו פה בכלל לוחמים?

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: מה, אנחנו בשוויץ?

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: וזו פגיעה בביטחון המדינה.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: אני לא רוצה להתבטא בצורה יותר קשה ונוקבת, כפי שצריך לקרוא לזה.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: אני מצפה שראש הממשלה, שיכול לעשות הרבה מאוד דברים, והמדינה הזו שמתיימרת לשלוח אנשים לאיראן ולחסל את ראש מערך הטילים שלה, תיישם את החוק שהם צריכים לעשות ונלחמים על החוק הזה כבר 10 שנים.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: כולם פה מלאים ברצון טוב.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: מה יוצא מהרצון הטוב הזה?

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: עם זה לא הולכים למכולת.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: אני מצפה מראש הממשלה, היום, ומשר הביטחון, היום, וממנכ"ל משרד הביטחון, היום, להופיע בטלוויזיה ולהגיד, רבותיי, תוך שבוע אנחנו פותרים את הבעיה הזו.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: מה זה, התקציב של משרד הביטחון צריך להעביר לאגף השיקום?

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: פינאטס.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: זה כמו מסטיק בתקציב של משפחה.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: ממש כמו מסטיק בתקציב של משפחה.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: וההוא מוסר לזה, וזה מוסר להוא, ושום דבר לא קורה.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: אתם יודעים, חלל צה"ל נחשב לגיבור.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: חטוף, ההגדרה שלו, נהפך לנסיך.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: ההגדרה של נכה צה"ל שרוצה את הזכויות שלו בלקבל טיפול רפואי זה גנב.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: לזה משרד הביטחון הביא את אגף השיקום.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: אגף השיקום לא יכול לעבוד יש מאין.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: כמה זמן אפשר להתברבר ולתת – אני שומע את בני גנץ, עם כל הכבוד לו, שהבת שלי שירתה תחתיו, היא הייתה קצינה והיא סיפרה לי עליו סיפורים נפלאים, אומר, אני הקצבתי לנושא 50 מיליון שקל?

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: מה זה 50 מיליון שקל?

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: צריך מאות מיליונים.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: מאות המיליונים האלה צריכים ללכת לתרופות, להגדיל את מערך הרופאים במשרד הביטחון, באגף השיקום, שיהיו יותר אנשים שיטפלו בנכים.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: לא יכול להיות שעובד סוציאלי אחד יטפל ב-1,800 איש.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: עם כל הרצון הטוב שלו הוא לא יכול לעזור.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: אני מצפה מכל ראשי המפלגות להתאחד ולטפל בנושא הזה כי זה בנפשנו.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: אני לא רוצה להאריך יותר מדי, אבל באמת זה פוגע בביטחון המדינה והגיע הזמן לשים לזה סוף.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: ובחמש דקות אפשר לשים לזה סוף.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: תודה רבה לכם.

אופיר סופר: תודה רבה, אבי.

אופיר סופר: גברת אלזה ביסמוט, בבקשה.

אלזה ביסמוט: שלום לכולם.

אלזה ביסמוט: אני אשתו של יאיר ביסמוט, הלום קרב ממבצע חומת מגן.

אלזה ביסמוט: הוא נפצע בג'נין לפני כמעט 20 שנה.

אלזה ביסמוט: לפני כמה שנים הבנו את חומרת הבעיה והבנו שיש לו פוסט-טראומה, ואז התחיל תהליך מייגע, אין סופי.

אלזה ביסמוט: ואני באה כנציגת המשפחות והנשים, ואני רוצה להגיד כמה דברים.

אלזה ביסמוט: ברשותכם, אני אקריא, כי פעם שעברה כל כך התרגשתי והרגשתי שאני מתפזרת, והיום באתי ממוקדת מאוד.

אלזה ביסמוט: אני מבינה שהזמן שלנו קצר ויש לנו הרבה עבודה.

אלזה ביסמוט: אני רוצה לפנות לאגף השיקום ולהגיד, שפשוט הדם שלנו על הידיים שלכם, דם של אנשים תמימים, של משפחות שלמות, דורי דורות שעזבו הכול והתיישבו בארץ ישראל מתוך ציונות, מתוך אמונה תמימה בעם שמקדש את החיים, נלחם על כל גופה, פודה את שבוייו בכל מחיר, שומר על שקניו וחוליו גם במחיר של קריסה כלכלית.

אלזה ביסמוט: במשך 2,000 שנות גלות הרגשנו על בשרנו את המשמעות של הערבות ההדדית.

אלזה ביסמוט: לאורך כל ההיסטוריה, רק בזכות אהבת חינם, מוסר והתלכדות, הצלחנו באמת ליצור משהו ולהתעלות על השאר.

אלזה ביסמוט: אתם היום באמירה ובהתנהלות שלכם דואגים לגייס, לשלוח לקרב, אך דואגים גם לוודא הריגה של הנפצעים שם בשדה ומפקירים אותם; חיילים שממשיכים לחיות את הזוועה יום אחרי יום, שנים, והם, למרבה האירוניה, רואים את עצמם עוד חיילים שלכם, הם ממתינים לפקודות, להדרכה, הם לא מבינים מה קורה פה.

אלזה ביסמוט: הם מלאים במלחמות פנימיות כשהם עומדים ותובעים מכם עזרה בסיסית כשהם מבינים אחרי שנים שהם הופקרו, אבל רק ככה הם והסביבה שלהם הצליחו אולי להתגבר על כל השחור הזה.

אלזה ביסמוט: אבל תחושת הבגידה שהם וכולנו נושאים היא קשה מאוד.

אלזה ביסמוט: מול המשפט המפורסם על חיילים שנפלו במערכה ובמותם ציוו לנו את החיים, הם בחייהם ציוו לנו למות, ציוו לנו לא להאמין, ציוו לדור ההמשך לא להתגייס ולפחד.

אלזה ביסמוט: ואת הפער הזה אתם יצרתם במהלך השנים.

אלזה ביסמוט: אני מדברת פה היום שם בנות הזוג, בשם ההורים, בשם הילדים, וגם בשם אלה שאין להם את המותרות האלה ונותרו לגמרי לבד, ללא יכולת נפשית לעמוד מולכם היום.

אלזה ביסמוט: כמו הרבה חברים של בעלי שלחמו איתו בג'נין לפני כמעט 20 שנה, ועד היום לא מצליחים להתייצב, לא מצליחים לבנות זוגיות ולא משפחה.

אלזה ביסמוט: ואלה שכן הצליחו להיאחז בחיים, כמו בעלי, ונלחמו, קרסו גם הם בסוף אחד אחרי השני.

אלזה ביסמוט: אי אפשר לקרוא לזה מקרה, ומישהו פה צריך לתת את הדין.

אלזה ביסמוט: אף אחד בצמרת לא השכיל לזהות צורך של חיילים לפרוק ולעבד משא רגשי כבד מנשוא בתום ימי לחימה, בהם איבדו חברים טובים והתמודדו עם מצבים לא הגיוניים, ובמקום זה ארגנו להם ערב קריוקי ושחררו אותם לביתם ללא תשאול או השגחה.

אלזה ביסמוט: אף אחד גם לא זיהה במשך השנים את הירידה בתפקוד, את הקושי, כשהם נקראו למילואים שלוש פעמים בשנה והם התייצבו כל פעם בלי להסס בכלל.

אלזה ביסמוט: אני יכולה להגיד לכם שכל לידה שלי, כשילדתי באוגוסט, בעלי כל פעם היה במילואים.

אלזה ביסמוט: הוא אמר לי, קודם כל המדינה.

אלזה ביסמוט: את, יש לך משפחה, הכול בסדר.

אלזה ביסמוט: אני קודם כל הולך למילואים.

אלזה ביסמוט: גם בבית, התפקוד יורד.

אלזה ביסמוט: עם השנים ישנו אובדן כושר עבודה הולך וגובר ופוגע בשגרת היום-יום של המשפחה ורק מגדיל את מעגל הקושי, מעמיק את תחושת התסכול שלו, ובמקביל בת הזוג צריכה גם היא לעבוד פחות ולהיות יותר נוכחת, לוותר, לוותר.

אלזה ביסמוט: הפכנו להיות מטפלות הסעד של הבעלים שלנו, פשוט מטפלות.

אלזה ביסמוט: אי אפשר לתאר את הבדידות שלנו, את האובדן שלנו, את כל ארוחות השבת שאנחנו מקיימות לבד עם הילדים, את האירועים המשפחתיים, הלידות, ואפילו את הקפה של סוף היום שאין לנו באמת עם מי לחלוק.

אלזה ביסמוט: אנחנו חיות עם איש שלמד לא להרגיש, לא לאהוב ולא לסמוך על אף אחד.

אלזה ביסמוט: הוא פשוט מתהלך חי-מת בעולם.

אלזה ביסמוט: לפני כמה זמן בעלי התראיין בגל"צ, וכששאלו אותו אם הוא היה מעדיף למות ולא להיות פגוע, הוא אמר שהוא היה מעדיף למות.

אלזה ביסמוט: אי אפשר לתאר את הסבל הזה, אי אפשר לתאר את המלחמה שלו בבוקר לפתוח את העיניים, להתחיל את היום.

אלזה ביסמוט: אי אפשר להסביר את זה בכלל.

אלזה ביסמוט: כל הבית נשאב לסימפטומים של הפוסט-טראומה שלו, לעוררות, לחודרנות, להימנעות, בית חרדתי והישרדותי.

אלזה ביסמוט: אני יודעת שזה נשמע ככה מאוד גדול ויבש, אבל תאמינו לי שמאחורי כל מושג כזה ישנם אירועים קשים, רבים, שאשמח לפרט למי שרק יתעניין.

אלזה ביסמוט: אין לנו דרך לצאת מהלופ הזה ללא סיוע מערכתי ומקצועי.

אלזה ביסמוט: לחלקנו יש ילדים עם קשיים רגשיים בלתי נמנעים שחיים במציאות טראומה משותפת.

אלזה ביסמוט: הם כבר 19 שנה חיים בשדה הקרב בו נלחם אביהם.

אלזה ביסמוט: במקרה שלנו, הם למדו לשמוע את הטילים, את הצעקות, הם מריחים את הדם באוויר, הם כבר יודעים לזהות כשזה מגיע, הם יודעים מתי לתקוף, מתי להיזהר, הם חיים בתודעת הקרב של אבא שלהם.

אלזה ביסמוט: הם כבר פצועים בעצמם ואף אחד לא מכיר בהם ולא לוקח אחריות.

אלזה ביסמוט: בשנים האחרונות כבר אי אפשר היה לפספס את הפוסט-טראומה, אך כשפניתי למטפלים שונים כולם אמרו לי שאין לי מה לעשות כל עוד הוא לא מבין שהוא זקוק לעזרה, מאפשר ופותח לשם כך את הלב.

אלזה ביסמוט: לו רק הייתם מלווים את החיילים שלכם לאזרחות בצורה מסודרת ואחראית, ולא כשני גופים של צה"ל ומשרד הביטחון ללא גוף המקשר ביניהם ועושה סדר, כפי שהסבירו לי פעם כשהייתי בקריה – אם רק הייתם מסבירים להם שגם זה דבר שעלול לקרות, ושלא יתביישו לשתף או לפנות לעזרה כשהם מרגישים שמשהו לא בסדר ולפני שהמצב מחמיר, הם בטח לא היו מרגישים שהם הדפוקים וממתינים לקריסה מוחלטת שלהם בזמן שהם ממוטטים גם את ביתם.

אלזה ביסמוט: ומי שחושב שאלו חיילים חלשי אופי, טועה בגדול.

אלזה ביסמוט: מדובר בחיילים הכי גיבורים שלכם, מלח הארץ, וידעתם את זה כששלחתם אותם לחזית.

אלזה ביסמוט: בעקבות כל הדיונים שהיו פה כבר הספקתם בטח ללמוד שאלו הסובלים מפוסט-טראומה מגיעים מבתים חזקים ויציבים מאוד, בעלי אמונה גדולה, בעלי אחריות ונתינה אינסופית.

אלזה ביסמוט: לכן הפגיעה היא כל כך אנושה.

אלזה ביסמוט: הם פשוט מגיבים נורמלי למצב שהוא בלתי נורמלי.

אלזה ביסמוט: ואני רוצה שכולם ידעו היום שמאחורי כל בירוקרטיה הגיונית מסננת ויעילה שאמורה להיות, עומד מערך מסורבל, רוע מכוון, הבא לייאש ולהתיש אנשים שמותשים ממילא.

אלזה ביסמוט: הם כבר יודעים שהם יתקשו לעמוד במלחמה נוספת.

אלזה ביסמוט: אנחנו כבר שנים בתוך תהליך ההכרה ועדיין לא רואים את הסוף.

אלזה ביסמוט: כמה זמן עוד נחזיק?

אלזה ביסמוט: אמרתי כבר באחת הוועדות שהילדים שלי איבדו את אבא שלהם.

אלזה ביסמוט: הם בדרך לאבד גם אותי.

אלזה ביסמוט: אני באפיסת כוחות ובחוסר אונים מולכם, אגף השיקום.

אלזה ביסמוט: ב-20 דקות של ועדה בה אתם מטילים ספק, מזלזלים באדם שהקריב את חייו כדי שאתם תישנו טוב בלילה, ישנם חודשים של בקשות, של אבחונים חד משמעיים, של חוות דעת, של תחנונים, ואיש יקר מוצף מדי שממשיך לשקוע.

אלזה ביסמוט: הוא כבר ויתר, אך נגרר לשם פעם אחרי פעם בעקבות אוהביו שלא מוותרים לו, אבל יודעים שזה בטח יעלה להם בעוד כמה חודשים שלו במיטה במקרה הטוב, ובאובדנות במקרה הפחות-טוב.

אלזה ביסמוט: ומאחורי כל הכרה שהושגה בדם, יזע ודמעות, עומד v קטן במחשב, מנוכר, לא מספיק, אפס נכונות ללמוד את השטח, לקבל ביקורת בונה ולהתייעל, ופקידה אחת שקורסת תחת אלפי תיקים, וכל תיק כזה הוא חיים של משפחה שזו תקוותה האחרונה לצאת מזה איך שהוא, להתחיל להחלים.

אלזה ביסמוט: אך עם הזמן גם המשפחות האלה מבינות שבדרגת סדרי העדיפויות הן באות אחרי הגדלת היצע הרכבים של גמלאי המשרד.

אלזה ביסמוט: הגיוני בעיניכם שבאגף השיקום של משרד הביטחון רק 15% הם פצועים בגוף או בנפש?

אלזה ביסמוט: זה פשוט בלתי נתפס.

אלזה ביסמוט: פצוע פוסט-טראומתי שפציעתו מדומה לפצוע בטיפול נמרץ שבקושי פותח עיניים, בקושי מגיב, מקבל טיפול נקודתי שעה בשבוע ביחידה לתגובות קרב עד לקבלת ההכרה.

אלזה ביסמוט: הם בעצמם קוראים לזה טיפול ביניים, פלסטר, אבל זה מצב שיכול להיגרר שנים.

אלזה ביסמוט: ובתום השעה הזאת הוא חוזר לביתו מוצף וכאוב, והמשפחה לא יודעת מה לעשות ואיך להגיב לזה, כי להם לא נותנים אפילו שעה, לא נותנים לנו כלים להתמודדות למרות שמאחורי כל התנערות כזאת הם מבינים את החשיבות שלנו לריפוי הפצוע, להיאחזות, למתן תקווה ומשמעות, אבל הם לא יעשו עם זה כלום, כי הקמת מערך קריטי כזה תגבה מהם עוד קצת תקציב, וחבל.

אלזה ביסמוט: כי בכל מקרה אנחנו נמשיך לעשות את מה שאנחנו עושים, ובמקרה הכי גרוע יפנו אותנו למחלקת רווחה, והם לא יודעים כלום בנושאים האלה.

אלזה ביסמוט: אני קוראת את כל זה ועדיין לא מאמינה שאנחנו, שאלופים בהקמת מערכי טראומה בכל העולם, ראשונים להתייצב לעזרת האומות, פשוט מזניחים את עניי עירנו.

אלזה ביסמוט: אני מזכירה לכם שכל זה יכול לקרות גם לאחיין, לשכן או לחבר שלכם.

אלזה ביסמוט: פצועים שקופים כאלה יש כל הזמן ובכל מקום.

אלזה ביסמוט: ואני קוראת לכם, אגף השיקום ובכלל, לכולכם, להפסיק להתעסק בפוליטיקה קטנה, במעמדות, בכוח.

אלזה ביסמוט: תתחילו לחשב מסלול מחדש, תנצלו את הכאוס שנוצר בעולם, את כל השסע והחולי, לניקיון הרפש, לחשיבה משותפת, לחשבון נפש מעמיק, לשינוי האמירה ודימוי המאפיה שיצרתם לעצמכם.

אלזה ביסמוט: אני קוראת לכם להתייצב קודם כל עבורנו, עבורכם, מתוך הבנה אמיתית שבלעדיהם, בלי הבנים שלנו פשוט אין אותנו.

אלזה ביסמוט: אם לא תבנו את אמון הציבור מחדש, לא תצליחו לגייס את דור העתיד, ובטח שהוא לא יתמסר לכם כמו שהתרגלתם לראות עד היום.

אלזה ביסמוט: תפתחו את הלב ותעזרו לנו לעמוד על הרגליים, תנתקו אותנו בזהירות ממכונות ההנשמה, ממכונות החמצן, עד שנלמד לנשום בכוחות עצמנו, כי אתם אחראים למצב הזה, זרקתם אותנו לגוב האריות ללא כל הכנה.

אלזה ביסמוט: לא הגשתם לבעלים שלנו טיפול רפואי ראשוני, ועכשיו תיקחו אחריות ותתקנו.

אלזה ביסמוט: אני יכולה לומר לכם בוודאות שלא נשתוק עוד על הדברים.

אלזה ביסמוט: אנחנו לא מוחים פה על דבר קטן.

אלזה ביסמוט: אנחנו מוחים פה על החיים שלנו, ואם נצטרך, נעלה הילוך ונתבע תביעה ייצוגית שכמותה עוד לא נראתה.

אלזה ביסמוט: הכול בשטח מבעבע ומתחיל להישמע, ואין עוד דרך להתחמק מזה.

אלזה ביסמוט: פשוט תצעדו איתנו יד ביד.

אלזה ביסמוט: תתחילו מהקמת מערכי טראומה הפרוסים ברחבי הארץ לשירות המשפחות, תמנו אחראים איזוריים אשר ילוו מרחוק את המשפחות ויתווכו למוקדי סיוע בשעות הצורך, תנגישו מידע, תזרזו הליכים, תהיו קשובים לבקשות ולצרכים שעולים בשטח ביום-יום, תייעלו את שיטת העבודה הכל-כך נושנה ולא הגיונית שלכם, תתעדכנו במחקרים החדשים, בשיטות רפואיות, תגדילו את ההיצע של הרופאים, כמו שאבי אמר.

אלזה ביסמוט: אפילו הביטוח הלאומי כבר עשה את זה.

אלזה ביסמוט: מעכשיו תרכינו ראש, תתחילו מהתחלה, ותגידו לבנים שלכם שכמו שהם היו איתנו בלי למצמץ, בלי להסס ובלי לפקפק, גם אתם תשמרו על הנשימות שלהם, כמו שהם שמרו על שלנו, ולא תשקטו עד שהם ישקטו, עד שהם ישנו טוב בלילה.

אלזה ביסמוט: זהו, אני יודעת שהצפתי.

אלזה ביסמוט: אני מדברת פה מדם ליבי.

אלזה ביסמוט: אני יודעת שזו ההזדמנות האחרונה שלי פשוט לתאר לכם את היום-יום שלי, את החיים שלי מהבוקר עד הערב.

אלזה ביסמוט: אין אצלנו יום ואין אצלנו לילה.

אלזה ביסמוט: ואני פונה אליכם כדי שפשוט תעזרו לכל הנשים כמוני, לכל הילדים כמו הילדים שלי, להצליח לגדול בכבוד.

אלזה ביסמוט: הם לא צריכים לקבץ נדבות כמו שהם מקבצים היום.

אלזה ביסמוט: הם לא צריכים לבקש טובות.

אלזה ביסמוט: זה מגיע להם.

אלזה ביסמוט: יש להם אבא גיבור, וכל זה מגיע להם.

אלזה ביסמוט: ואתם לא רוצים לאבד את דור העתיד שלכם.

אלזה ביסמוט: זהו.

אלזה ביסמוט: סליחה.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: יישר כוח.

מיכל וונש: את לא צריכה להתנצל.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: אלה דברים מרגשים, ותמצת את זה בצורה - - -

אופיר סופר: תודה רבה, אלזה, את השמיים בטוח קרעת, אני עדיין לא בטוח שאת השמיים של כלל הנבחרים.

אופיר סופר: אבל אנחנו במערכה.

אופיר סופר: אתמול קיבלתי שיחת טלפון – זה קורה לי בערך שלוש פעמים בשבוע – ממישהי, בת לשורדי שואה, שני בנים נכי צה"ל, אחד מהם פוסט-טראומתי והשני כנראה שגם פוסט-טראומתי, אבל הוא גם פצוע פיזית.

אופיר סופר: היא בת 64.

אופיר סופר: היא אומרת לי, אני לא מרשה לעצמי לצאת לפנסיה.

אופיר סופר: מי יחזיק?

אופיר סופר: אני כל הזמן משלמת 6,000 שקל.

אופיר סופר: היא מספרת שהסיפור היהודי מתגלגל מרחוק דרך העוצמות של השואה, דרך מה שהיא עברה פה, והיא בוכה בטלפון 20 דקות, וכמובן לא יכולה להופיע.

אופיר סופר: יש הרבה הורים שחוששים להופיע כי הכול מאוד רגיש, וילד אחד גר בדירה כאן ואחד גר בדירה כאן, וכולנו מכירים את זה.

אופיר סופר: והיא אומר לי, תוך כדי שאני מקבל את הדיווח על המקרה מאילת, איך הוא ילך ליחידה לתגובות קרב?

אופיר סופר: איך הוא ימלא את כל הטפסים?

אופיר סופר: אנחנו צריכים עוד 1,000 גיא דואק.

אופיר סופר: עידן קלימן, יושב-ראש ארגון נכי צה"ל, מי שמוביל בכבוד רב את המאבק של נכי צה"ל בכלל ושל נפגעי פוסט-טראומה בפרט, בבקשה.

אופיר סופר: כבר באים לסדר את זה.

אופיר סופר: דני ידבר שלוש דקות.

אופיר סופר: אנחנו קצרים בזמן יחסית.

אופיר סופר: ואז נחזור לעידן.

אופיר סופר: אם אפשר לקצר יותר כי אני רוצה שכולם יספיקו לדבר.

דן אמנון קלע: שמי דני קלע, אני גם נכה צה"ל, אבל הדבר המרכזי הוא שבנושא של עבודה עם פוסט-טראומתיים נמצא 40 שנה.

דן אמנון קלע: ואי לכך, אני מתאר לעצמי, חלק מחברי הוועדה, כמו דיכטר, למשל, מכירים את הנושא של פוסט-טראומה כבר הרבה מאוד שנים.

דן אמנון קלע: הניסיונות לדבר אל מצפונם של ראשי העם לא עלו יפה כבר עשרות שנים.

דן אמנון קלע: אני טוען שצריך להביא לשינוי תפיסתי בהתייחסות למושג ה-PTSD ונגזרותיו.

דן אמנון קלע: המטרה שלי להוציא אותו ממיטת הסדום הפסיכיאטרית, ולהעבירו למרחב השיקומי, קיומי, תודעתי.

דן אמנון קלע: הדבר השני שצריך לחשוב עליו הוא שינוי האתוס הלאומי, ופה אני מצדיע לחבר הכנסת אופיר במאמר שהוא נתן למוטי חיימוביץ', הוא הדגים שאפשר להיות גם פוסט-טראומתי וגם מתפקד, גם פוסט-טראומתי וגם בן אדם רגיש שחי חיים מלאים.

דן אמנון קלע: אולי זו תהיה דוגמה לחלק מהפוסט-טראומתיים שמפחדים שברגע שהם יתחילו לדבר, הם לא יוכלו להחזיק מעמד.

דן אמנון קלע: אני הייתי במחזור בצנחנים בשנת 1965.

דן אמנון קלע: נכנסו איתנו 120 לפלוגה, ו-40 יצאו ממנה בתור מוסמכים.

דן אמנון קלע: שאר 80 האנשים פשוט נשרו כי זה לא עניין את אף אחד מה קורה איתם.

דן אמנון קלע: לא היו בזמננו קב"נים, כי לא הדאיג אף אחד מה קורה למצבו הנפשי של אדם, והיה המיתוס שכל חייל הוא או גיבור לוחם או פצוע, נכה, שזה בסדר.

דן אמנון קלע: כל התפיסה הישראלית לגבי פוסט-טראומה זקוקה לניעור מהבסיס.

דן אמנון קלע: אני חושב שאנחנו נמצאים במצב של משבר, ובמצב כזה צריך להזמין בן אדם כמו שקלטון.

דן אמנון קלע: מי שמכיר את הסיפור של "אנדיורנס", האדם שהציל את כל המשלחת שלו מהקוטב הדרומי.

דן אמנון קלע: כלומר, בשעות חירום צריך לקרוא למנהיגים שיכולים לתפקד.

דן אמנון קלע: זה לא מנהל שידע להעביר את הדברים משולחן א' לשולחן ב'.

דן אמנון קלע: זה לא חזי משיטה, שצריך להעביר את הבסיסים לנגב.

דן אמנון קלע: בזה הוא בטח היה מצטיין, בטיפול בדברים אחרים יכול להיות.

דן אמנון קלע: פה זקוקים לבן אדם שהראש שלו, שהלב שלו, שהאמביציה המטורפת שלו, ושהדדיקציה שלו עד אין סוף לתפקיד הזה הוא מה שינחה.

דן אמנון קלע: לצורך העניין, אני גם מציע שלוועדה הזאת של מינויים יצרפו כמה מומחים.

דן אמנון קלע: אני יכול למנות לפחות 10 אנשים שנמצאים 40–50 שנה בנושא הזה וידעו בדיוק להגדיר אם הבן אדם הזה מתאים או לא מתאים.

דן אמנון קלע: זה בן אדם שצריך לקום בבוקר ולטרוף את העבודה.

דן אמנון קלע: אם הוא לא עושה את זה, שילך הביתה.

דן אמנון קלע: הכנתי שלושה עמודים רצופים, אבל את זה אני יכול להעביר גם בכתב.

דן אמנון קלע: זה המסר העיקרי שלי.

אופיר סופר: תודה רבה.

אופיר סופר: עידן קלימן, בבקשה.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: אתה מאפשר גם לנו?

אופיר סופר: כן, כן.

אופיר סופר: מיד אחרי יושב-ראש ארגון נכי צה"ל, נתחיל חברי כנסת.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: אוקיי.

עידן קלימן: בוקר טוב.

עידן קלימן: קודם כל, אחרי העדויות הקשות ששמעתם פה, שמצטברות לעוד עשרות דיונים שהיינו בהם, אני לא חושב שיש יותר מה להוסיף כששומעים נשים של והורים של, אני חושב שזה מדבר בעד עצמו.

עידן קלימן: חבר הכנסת אופיר סופר, תודה רבה לך על כל ההשקעה הגדולה שלך.

עידן קלימן: אנחנו פה בזום, אתה לא רואה אותנו, אבל כל המזכירות הפעילה של ארגון נכי צה"ל, כל הנהגת הארגון נמצאת פה, וזו ההזדמנות להודות לך וליושב-ראש השדולה עוזי דיין, על כל השעות הרבות שאתם מקדישים לטובת העניין של פצועי מערכות ישראל.

עידן קלימן: לצערי הרב, ואני לא אחזור על הדברים שנאמרו פה, אתה זוכר את היום שבו התחלנו את המסע הזה לשינוי התודעה הציבורית של האתוס מול המציאות הקשה שנכי צה"ל נמצאים בה, וגם כמובן הנשים של ובני המשפחה.

עידן קלימן: לצערי הרב, לך ולעוזי ולי ולהנהגת הארגון יש חוב גדול מאוד כלפי הנכים.

עידן קלימן: אני אומר את זה בחצי חיוך של כאב כי מהרגע שהתחלנו את המאבק, אנחנו למעשה רק חוטפים כרגע על הפעילות שלנו לטובת הפצועים.

עידן קלימן: ב-24 בחודש אני הולך לבית המשפט עם נכה צה"ל שלנו על תרופה של 30 שקלים שמשרד הביטחון מסרב לתת לו אחרי 12 שנה שהוא קיבל אותה; נכה פוסט-טראומתי עם 70% נכות, בן 74, שמשרד הביטחון מוצא לנכון להשקיע בפרקליטות וברופאים בזמן עבודה כדי למנוע ממנו לקבל תרופה בסך 30 שקלים.

עידן קלימן: לצערי הרב, אנחנו מתמודדים עם רוח מאוד רעה כנגד נכי צה"ל.

עידן קלימן: אנחנו שומעים את העדויות, ועדיין, במשרד שמטפל בנו יש התנגדות עזה לשינוי ושיפור.

עידן קלימן: ויכול להיות שזה הרגע להסיק מסקנות שאותן אמרתי, להפתעת כולם, בישיבה הראשונה, אם אתה זוכר, שצריך לבחון אם נכי צה"ל צריכים להישאר במשרד הביטחון או אולי להיות מועברים לרשות מינהלית או משרד ראש הממשלה או משהו כזה.

עידן קלימן: אני לא ארחיב כי יש בטח אנשים אחרים שרוצים לדבר.

עידן קלימן: אנחנו בארגון נכי צה"ל, לצערי הרב, כמו שהעדתי, מיום כניסתי לתפקיד ועד היום הייתי במעל 66 פגישות, שלא הניבו הרבה ולכן הנהגת הארגון קיבלה החלטה לצאת למחאה ברחובות ישראל.

עידן קלימן: כנראה שהגענו למצב המביש שפצועי צה"ל צריכים לצאת לרחובות על כל המראות הקשים שיראו וייראו, כי בסופו של דבר, אין אוזן קשבת ברמה שאני חשבתי שתהיה, ואני רק שומע תירוצים וסיבות שלא תואמים את המציאות ואת הצורך השעה הדחוף לפעול לשיפור מידי.

עידן קלימן: כמו גם, העובדה שאני מצפה ממשרד הביטחון לצאת בהצהרה מידית לאור העדויות האלה, על אימוץ דוח ועדת האלוף איל בן ראובן, כמו גם שהוא מקבל לידיו את האגף כדי לפתור את הבעיה הזאת או לפחות לפקח על העניין.

עידן קלימן: אני אסיים בדבר אחד טוב, ברשותך.

עידן קלימן: בנסיבות העניין אני מוצא בהחלטת המנכ"ל משהו מעודד בעובדה שהוא לא מיהר למנות ראש אגף השיקום שלא מתאים.

עידן קלימן: אני לא מכיר את המועמדים שהעמידו את עצמם לתפקיד.

עידן קלימן: הכרתי אולי שניים מתוך כולם, אז אני לא יכול להביע דעה עליהם.

עידן קלימן: אני לא רואה בזה דבר רע.

עידן קלימן: אמרתי למנכ"ל משרד הביטחון, וזו עמדתנו הרשמית כארגון נכי צה"ל, שאנחנו מעדיפים להמתין אם נצטרך גם מספר חודשים עד שיהיה מועמד מתאים ושלא יהיה סוג של פלסטר, מכיוון שמבחינתי מינוי ראש אגף קרוב ל-60% עד 70% מפתרון הבעיה.

עידן קלימן: אני מוצא שהדבר השני שהמנכ"ל קיבל לגביו החלטה נכונה הוא המינוי של איתמר גרף כממלא מקום.

עידן קלימן: מכל האנשים שאני מכיר במשרד הביטחון, ואני לא מכיר את כולם, איתמר הוא בהחלט הבן-אדם הכי מתאים שאני מוצא לקדם את מה שאפשר לקדם בתקופה שהוא יהיה ממלא מקום.

עידן קלימן: אני בטוח שנוכל לעבוד איתו לקדם דברים.

עידן קלימן: אני יודע מה הוא חושב, ואני חושב שזה בהחלט הבן-אדם שיכול לקדם איתנו מספר מטרות.

עידן קלימן: עם זאת, צריך להעיר בשולי הדברים, אבל לא שולי בכלל, שלא היינו צריכים להגיע למצב הזה, ואני מאוד מקווה שבאירוע הזה יהיה לכולם ברור – מדובר במגה אירוע, מדובר באגף שקרס.

עידן קלימן: זו לא בדיחה.

עידן קלימן: זה לא משהו שאפשר להתייחס אליו בצורה חובבנית.

עידן קלימן: מדובר באירוע שדורש חד משמעית את הרוח הגבית של ראש הממשלה ושל שר האוצר, כי משרד הביטחון לבד באירוע הזה לא יצליח, ואם משרד הביטחון כל הזמן יהיה עם הסיפור – אני קורא לזה הסיפור הילדותי, אבל הסיפור הזה של טילים מול כיסאות גלגלים ופגזים מול פרוטזות, אז אנחנו לא נוכל להתקדם לשום מקום.

עידן קלימן: ואם כל פעם שיגיע נציג משרד הביטחון לאוצר ויגיד להם שצריך עוד כסף לטיפול בפצועי צה"ל, ויגידו לו שזה על חשבון חימוש או תרגילים, אז נכי צה"ל ימשיכו להיות שק החבטות של כולם פה ואנחנו לא נתקדם לשום מקום.

עידן קלימן: אז אני מצפה לשינוי, ואנחנו בכל מקרה בהנהלת הארגון נחושים להביא את השינוי הזה.

עידן קלימן: אם אתה זוכר, אדוני יושב-ראש הוועדה, בהתחלה צחקו עלינו, אחרי זה התעלמו מאיתנו, עכשיו יוצאים נגדנו, זאת אומרת, שבסוף אנחנו ננצח ונביא את השינוי.

עידן קלימן: אנחנו בארגון נחושים ללכת עד הסוף, בדיוק כמו שלימדו אותנו להיות לוחמים בצה"ל, ככה נילחם למען הפצועים.

עידן קלימן: תודה.

אופיר סופר: תודה רבה, עידן.

אופיר סופר: חבר הכנסת עוזי דיין, בבקשה.

עוזי דיין: תודה רבה כבוד היושב-ראש, תודה רבה לכל המשתתפים.

אופיר סופר: חבר'ה, אני אמור להיות בדיון אחר, אני כנראה אאחר, אז אני מבקש שלוש דקות כל אחד.

עוזי דיין: תודה רבה ליושב-ראש, לידידי יושב-ראש נכי צה"ל עידן קלימן, ותודה לכל האנשים שהגיעו לכאן ודיברו.

עוזי דיין: הדברים שלכם נופלים על אוזניים קשובות, אבל כל המילים כבר נאמרו.

עוזי דיין: אנחנו במצב שזה לא יעזור להגיד עוד מילים נכונות, כואבות, משתתפות, מחויבות, נוזפות.

עוזי דיין: אין, הכול כבר נאמר.

עוזי דיין: ויותר מזה, אין אי הסכמה גדולה.

עוזי דיין: זה לא שבא מישהו ואומר, כל מה שאתם אומרים זה שטויות.

עוזי דיין: לא.

עוזי דיין: פשוט לא נעשה.

עוזי דיין: צריך לעבור מהשלב של מה זה עושה לי שאנחנו תמיד אוהבים נורא לדבר על זה, מה זה עושה לי, למה אני עושה עם זה.

עוזי דיין: וכל דבריי מעכשיו – אין לי שום תפקיד אקזקוטיבי, נדמה לי שאני אפילו לא חבר בוועדה הזאת, אני יושב-ראש שדולה של נכי צה"ל בכנסת, זאת המחויבות שלי.

עוזי דיין: האחריות כולה נמצאת במשרד הביטחון.

עוזי דיין: אבל ברגע שהאחריות הזאת לא מיושמת, אז גם מי שחושב כמוני שמשרד הביטחון הוא הבעיה, אני אומר גם שראש הממשלה הוא הפתרון.

עוזי דיין: וזאת המחויבות שלנו.

עוזי דיין: זאת המחויבות שלי.

עוזי דיין: לכן אני קבעתי פגישת עבודה עם ראש הממשלה ואני אגיד לכם מה סוכם בה.

עוזי דיין: היא הייתה ב-4 בינואר.

עוזי דיין: אני זוכר את זה לא רק בגלל שזה יום ההולדת שלי, אלא בגלל שזו הייתה פגישה מאוד מאוד חשובה.

עוזי דיין: אני מיקדתי בה את כל הדברים, את כל הנושאים, לדברים שניתן לעשות עכשיו ומיד.

עוזי דיין: לא להקים ועדה, לא עוד ארבעה חודשים ידונו, שום דבר.

עוזי דיין: עכשיו.

שש נקודות: לקחת את הצעת החוק שהנחנו מזמן והיא כבר הבשילה וקיימת של בתי הלוחם, ולתת לה עדיפות ראשונה בוועדה המשותפת.

שש נקודות: יש לנו מכתב שכתבנו לראש הממשלה ולשר הביטחון, חתומים עליו יותר מ-30 חברי הכנסת, נמצאים פה חבריי, וכולל יושב-ראש הקואליציה ויושב-ראש האופוזיציה.

שש נקודות: ולכן צריך פשוט לקחת אותה עכשיו, ולמרות שאנחנו בפגרה, לכנס את הכנסת ולהעביר אותה, חוק בתי הלוחם.

שש נקודות: מי שלא מכיר, רק לידיעה, בתי הלוחם מוחזקים וממומנים רק ב-17% על ידי המדינה ואת כל השאר נותנים נכי צה"ל.

שש נקודות: זה כמו שיגידו, להבדיל אלף הבדלות, שניצולי השואה צריכים לממן גם את יד ושם.

שש נקודות: לבטל מיד את מבחן ההכנסה.

שש נקודות: אין לזה שום הצדקה, וזה דבר שפשוט צריך להחליט עליו.

שש נקודות: דרך אגב, כל הדברים שאמרתי, יש להם תג מחיר, יודעים אותם, וזה סיכום של ראש הממשלה אחרי כל הידיעה הזאת.

שש נקודות: יש נושא שקשור להתניידות של נכים.

שש נקודות: אני לא אעסיק אתכם כי יש קצת יותר פירוט בעניין.

שש נקודות: והקפאה של כל תשלומי היתר בזמן הקורונה לתקופה של אחרי.

שש נקודות: כל מה שאמרתי לא מייתר את הצורך בלקחת את דוח ועדת איל בן ראובן – אני מכיר אותו מצוין, הוא היה סמג"ד שלי, אני מכיר אותו מכל הצדדים.

שש נקודות: הדוח הזה הוא מצוין וכולם אומרים שהוא מצוין.

שש נקודות: והוא תוכנית עבודה.

שש נקודות: צריך פשוט ליישם אותו.

שש נקודות: ולמנות איש מתאים לאגף השיקום.

שש נקודות: אם אתה עושה את שני הדברים האלה – אני אומר את זה למשרד הביטחון – עשית את רוב הדברים שצריך לעשות מבחינה ארגונית.

שש נקודות: את המסמך הזה של הסיכום עם ראש הממשלה אני מגיש פה לוועדה.

שש נקודות: הוא יוגש גם כמובן לוועדת החוץ והביטחון.

שש נקודות: אולי אצליח להוציא אותה מהאימפוטנציה הבלתי-רגילה שלה בטיפול בנושא, כי גם היא עשתה את הדיונים הנכונים, ואפילו הורתה למשרד הביטחון תוך 45 יום להגיש דוח.

שש נקודות: 45 יום עברו כבר.

שש נקודות: בסוף צריך למנות איש מתאים.

שש נקודות: למרות מה שאמר ידידי עידן קלינמן, לא הייתי מחכה עם זה מספר חודשים.

שש נקודות: אני מכיר את העמדה המשפטית בתחום, ואם אתה הולך בעניין הזה לדני, מאוד חשוב, זה דבר שצריך לעשות אותו - - -

אופיר סופר: להיפך, אני מבקש שבסיכום שלך עם ראש הממשלה - - - נכניס גם נושא של חוק.

אופיר סופר: אם הכנסת מתכנסת לחוקק, נכניס חוק מינוי קבוע לראש אגף השיקום, להוציא אותו מכל חוק המכרזים הרגיל.

עוזי דיין: זה לא עלה בשיחה שלי.

אופיר סופר: אני אומר את זה בעקבות הדיון.

עוזי דיין: אין שום בעיה.

עוזי דיין: עכשיו אני רוצה להוריד קצת את הכפפות.

עוזי דיין: תקשיבו, יש שלושה אנשים שאני מכיר, ואנשים פה מכירים, שיכולים להיות ראש אגף השיקום מצוינים.

עוזי דיין: אני אגיד את השמות שלהם, כי אחרת אחר כך זה ייקח עוד חצי שנה.

עוזי דיין: האחד זה איל בן ראובן עצמו, אלוף במילואים, חבר הכנסת לשעבר.

עוזי דיין: השני זה תת אלוף במילואים עמוס בן חיים.

עוזי דיין: השלישי זה מורנו.

עוזי דיין: יש, אני מניח, עוד אנשים.

עוזי דיין: אז להפסיק לחפש אותם ברחבי השלטון ולאפשר לאנשים להגיש את השמות שלהם.

עוזי דיין: הבעיה היא שכל אחד מאלה שהוא טוב, ואני דיברתי עם כולם, יגיד מיד את הדבר הפשוט: אני רוצה מינוי ברור, אני רוצה תמיכה בכל מה שנאמר, בפרט בדוח של איל, ואני רוצה שיתחייבו שהכסף המדובר יהיה.

עוזי דיין: אפשר להתווכח אם זה 300 או 600 מיליון.

עוזי דיין: זה בערך התחום, אם אתה רוצה לעשות סדר בכל העניין, וצריך לעשות אותו.

עוזי דיין: אני מציע שהכסף – אני כבר אומר כאן – יבוא חצי ממשרד האוצר וחצי ממשרד הביטחון.

עוזי דיין: למה?

עוזי דיין: כי זה באמצע.

עוזי דיין: דרך אגב, אם הייתי שר הביטחון, הייתי מודיע שאני נותן את כל הכסף על חשבון משרד הביטחון.

עוזי דיין: אני יודע שנרתעים מלעשות את זה.

עוזי דיין: מילה אחרונה, תודה לכל מי שעוסק, אנחנו כבר נמצאים במצב שאנחנו צריכים לממש את המחויבות שלנו.

עוזי דיין: זה לא מספיק שנהיה נחמדים ונדבר ונקשיב.

עוזי דיין: ולכן אני מאוד אצטער אם נכי צה"ל יצטרכו לצאת לרחובות.

עוזי דיין: אבל אם הם יעשו את זה בגלל שאנחנו לא נעשה את הדברים שאמרתי פה היום, אני אהיה איתם.

אופיר סופר: תודה רבה.

אופיר סופר: אני מאוד אשמח אם אנחנו נצליח לחוקק חוק בנוהל חוקי קורונה.

אופיר סופר: אני ממש מבקש לקצר.

אופיר סופר: חבר הכנסת אבי דיכטר, בבקשה.

אבי דיכטר: קודם כל, מה ששמענו פה, גם מהגברת, גם מאדוני וגם מדני, זה כתב אישום שאנחנו חוזרים ושומעים אותו דרך המקרים הבודדים נוגע בתמונה הקשה, במקרה הזה דרך נפגעי הלם קרב.

אבי דיכטר: אנחנו יודעים שהבעיה היא הרבה יותר רחבה.

אבי דיכטר: אנחנו ככנסת שואלים את השאלה איך יכול להיות שהמדינה מתקצבת את אגף השיקום ב-2.8 מיליארד שקל, סכום שגדל בעשור האחרון ב-75%, ולמרות הכול אנחנו חוטפים כתב אישום כפי שניצנים ממנו הושמעו כאן היום?

אבי דיכטר: זה לא סכום בטל בשישים, 2.8 מיליארד שקל זה סכום גדול.

אבי דיכטר: התשובה נמצאת במה שאמר יושב-ראש ארגון נכי צה"ל, עידן.

אבי דיכטר: הוא אמר, שימו ראש אגף מתאים ו-70% מהבעיה תיפתר.

אבי דיכטר: אז נניח שהוא טועה וזה רק 60% או 50%, אבל את הבעיה הזו אנחנו מכירים לאורך כל הדיונים, ורובנו פה השתתפנו בלא מעט דיונים, גם בתהליכי חקיקה שעברו בחוק ההסדרים כשהייתי יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון.

אבי דיכטר: הסיפור הוא שאגף השיקום חייב לעבור פירוק והרכבה.

אבי דיכטר: מי שרוצה לחפש דוגמה ילך לאגף משפחות חללי צה"ל.

אבי דיכטר: שם הייתה בדיוק אותה בעיה בעבר.

אבי דיכטר: האגף עבר פירוק והרכבה, והיום הוא אגף שמתפקד סביר.

אבי דיכטר: אני מקבל את מה שעוזי דיין אמר לגבי הסיכומים והשיחות עם ראש הממשלה.

אבי דיכטר: בסופו של דבר, הבעיה שלנו היא להתחיל ממשהו.

אבי דיכטר: תנו נקודת משען ונזיז את הסיפור הזה ממקומו.

אבי דיכטר: מינוי ראש אגף, ואיתמר הוא אדם מקסים, - -

אופיר סופר: לאיתמר יש עוד תפקיד.

אבי דיכטר: - - אבל הוא עושה את זה בנוסף על תפקידו.

אבי דיכטר: זה לא אגף שאפשר לעשות אותו לאורך זמן בנוסף על תפקידו.

אבי דיכטר: ישנם מועמדים.

אבי דיכטר: אני אומר לכם.

אבי דיכטר: השם שנזרק פה של איל בן ראובן – הוא ללא ספק - -

אופיר סופר: אנחנו כולנו תומכים באיש הזה.

אבי דיכטר: - - בקי, יודע.

אבי דיכטר: אם ראש הממשלה, שר הביטחון ושר האוצר יגידו, זה האיש שלנו, אנחנו נפעיל עליו מכבש כולנו.

אופיר סופר: לא צריך להפעיל מכבש.

אבי דיכטר: תמיד צריך להפעיל מכבש.

אבי דיכטר: בארץ אי אפשר בלי מכבש.

אופיר סופר: לא צריך להפעיל מכבש.

אופיר סופר: צריך להגיד שיש תקדים וצריך להגיד שזה קורה.

אופיר סופר: מה שאמר עוזי דיין זה נכון, ואני יכול להעיד מעדות אישית.

עוזי דיין: גם משרד הביטחון יהיה מוכן לקבל איש חזק.

אבי דיכטר: הדוח שלו הוא דוח של ועדה שעבדה בצורה יסודית.

אבי דיכטר: השתתף בה גם עידן קלימן.

אבי דיכטר: תוך כדי מחלתו עוד היה בוועדה – בריאות, עידן, ורק בשורות טובות.

אבי דיכטר: אני חושב שהדוח הוא מסטר-פיס לאיך מטפלים, מה נדרש בטווח הקצר, בטווח הבינוני ובטווח הארוך.

אבי דיכטר: אין מה לחפש ולהמציא את הגלגל מחדש.

אבי דיכטר: הגלגלים קיימים.

אבי דיכטר: אני חושב שבסוגיה הזו ראש הממשלה, שר הביטחון ושר האוצר צריכים לומר, אנחנו רוצים את המועמד שלנו.

אבי דיכטר: במקרה הזה, לדעתי, איל בן ראובן הוא הבקי ביותר, שוחה בתחום, כמו שאתה אומר, יעזוב את עיסוקיו היום ויבוא, מאחר שיציגו לו את זה כאתגר לאומי בסוגיה הזו מהמעלה הראשונה.

אבי דיכטר: אני חושב שצריך להתחיל לראות את הסיפור הזה מתגלגל אחרת.

אבי דיכטר: זו לא רק בעיה של תקציבים.

אבי דיכטר: זו גם בעיה של תקציבים, אבל לא רק בעיה של תקציבים.

אבי דיכטר: זו הקריאה, ואני חושב שאנחנו צריכים להוציא את הקריאה הזו לראש הממשלה ושני השרים המדוברים.

אופיר סופר: תודה רבה.

אופיר סופר: נחום לאמור, נכה צה"ל, נפגע פוסט-טראומה, איתנו בזום.

אופיר סופר: אנחנו נעשה הפסקה קצרה אחר כך.

אופיר סופר: אנחנו כבר במינוס, אז בקצרה.

נחום לאמור פרידמן: אני אהיה ממש קצר.

נחום לאמור פרידמן: אני פה בשביל להציג את המצב הבוער בשטח, את כל הדיבורים על חירום – בתכל'ס, הפוסט-טראומה, זה מוכח גם מחקרית, יש לה גם פגיעות פיזיות במוח.

נחום לאמור פרידמן: ההשפעות של הפוסט-טראומה על המדינה שלנו הן כמו סרטן סופני.

נחום לאמור פרידמן: אם לא נטפל בזה, החברה שלנו תתפרק.

נחום לאמור פרידמן: אני לא איש חלש.

נחום לאמור פרידמן: כל מי שיש לו פוסט-טראומה ונשלח להילחם הוא לא איש חלש.

נחום לאמור פרידמן: אלה האנשים הכי חזקים בחברה שלנו, והם אלה שגם יכולים להציל את המדינה הזאת.

נחום לאמור פרידמן: אני מדבר על פתרונות בשטח, על מרכזים שאנשים יכולים להגיע אליהם, שיהיו מפוזרים בכל המדינה, שהמשפחות שלהם יכולות להגיע לשם, שיש אנשי טיפול שיכולים לקבל אותם, לתת להם מענה.

נחום לאמור פרידמן: לא הכול זה מענה אשפוזי.

נחום לאמור פרידמן: רוב האנשים שמתמודדים עם טראומה, עם פוסט-טראומה, הם לאו דווקא פוסט-טראומתיים בהגדרה הקלינית.

נחום לאמור פרידמן: יש כל כך הרבה מצבי ביניים.

נחום לאמור פרידמן: אנחנו רואים את זה בכבישים.

נחום לאמור פרידמן: אנחנו רואים את זה באלימות שיש בחברה שלנו.

נחום לאמור פרידמן: הגיע הזמן לשים לזה סוף.

נחום לאמור פרידמן: אני הסתובבתי שנים מת-חי, ובלי עמותה כמו 'בשביל המחר' ובלי אנשים טובים, ובלי זה שבמקרה יש לי את הזכות להיות בקיבוץ, אז לא הגעתי לכלא או לקבר עם המצב שהייתי בו.

נחום לאמור פרידמן: אני דוגמה לזה שעם קצת עזרה אנשים יכולים לפרוח.

נחום לאמור פרידמן: בניתי מודל למרכז יום שיכולים להגיע אליו.

נחום לאמור פרידמן: הוא ברוח הקיימות, מגוון פעילויות.

נחום לאמור פרידמן: אני משתף פעולה עם המכינה הקדם-צבאית.

נחום לאמור פרידמן: המרפאה ברמב"ם אומרים, איזה יופי.

נחום לאמור פרידמן: באגף השיקום אומרים, איזה יופי.

נחום לאמור פרידמן: אבל אף אחד לא ניגש ועושה בשטח.

נחום לאמור פרידמן: מה שאני לא הלכתי ועשיתי לבד בשטח לא קרה.

נחום לאמור פרידמן: זו המציאות שצריך לשנות.

נחום לאמור פרידמן: יש עוד הרבה יוזמות כאלה, הרבה עמותות, הרבה אנשים טובים, הרבה פתרונות.

נחום לאמור פרידמן: צריך לעשות בשטח.

נחום לאמור פרידמן: דיברתם על חקיקה, דיברתם על תקציבים.

נחום לאמור פרידמן: לא צריך חקיקה.

נחום לאמור פרידמן: צריכים לקחת את התקציבים ולעשות עכשיו, מחר, פעולות בשטח, לאתר כמות מסוימת של מרחבים שאפשר בהם לתת מענה נגיש לכל האנשים שיוכלו להגיע ולטפל, ולתת מענה, וללוות ולתת כלים.

נחום לאמור פרידמן: והאנשים האלה, אתם תראו, יפרחו, ולא יתאבדו כמו רבים מהחברים שלי.

נחום לאמור פרידמן: אני יכול עוד לדבר שעות בנושא.

נחום לאמור פרידמן: אני עכשיו סותם את הפה ולהוכיח במציאות שאתם יכולים לעשות.

אופיר סופר: תודה רבה, נחום.

אופיר סופר: חבר הכנסת אבוטבול, אחר כך לי נעים, כתבת 12.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: ראשית, אופיר, אני מאוד שמח ומאוד מודה לך שקיימת את הדיון הזה למרות הפגרה.

אופיר סופר: אנחנו עכשיו גם נחוקק חוק בפגרה.

אופיר סופר: יש לנו התחייבות - - -

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: זה דבר שישלים את זה.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: וזה גם יוכיח יותר מהצהרת כוונות וכמה אנחנו רציניים בנושא הזה.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: אני חושב שכחבר ועדה אצלך, הדבר הזה, אסור שיעבור בשתיקה.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: שמענו את דבריה של רעייתו של מי שבעצם תרם את עצמו למען המדינה ועשה את הכול כדי שאנחנו נוכל לשבת בשקט ובשלווה במדינה.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: שמענו גם את עידן, ואני בקשר עם המנכ"ל עם אבי לרמן.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: וההתרגשות שלי הייתה מושלמת כשהייתי שם בסיור בבית הלוחם בתל אביב לפני מספר שבועות, וראית בדיוק כמה מתאמצים בכל כוחם למרות כל המשברים הכלכליים כדי להחזיק את זה באצבעות מאוד מאוד חזקות וכדי שהמקום שם יצליח להתפתח ולשגשג.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: ואני חושב שלנו, למדינת ישראל זו בושה אחת גדולה שאנחנו צריכים כביכול להילחם עבור האנשים היקרים האלה.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: צריך לדעת שיש גם גבול על מה לא נלחמים.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: זה מבזה אותנו שאנחנו צריכים עבור אנשים כאלה שמסרו את נפשם למען המדינה, העם והמולדת, צריכים לעשות להם חוק או לובי או דברים.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: זה צריך להיות כל כך מובן מאליו.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: הרי אנחנו כל כך משבחים אותם ויודעים כמה הם מסרו את נפשם.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: אסור שדבר כזה יגיע למחוזות מהסוג הזה.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: וכמובן, אם עכשיו חושבים על מינוי בן אדם בנושא הזה, זה צריך להיות, כפי שציינו פה האחרים, אדם שפנוי 24 שעות.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: לא 12 שעות.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: 24 שעות כיצד להיטיב עם אותם האנשים.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: לא אדם שעסוק בכל מיני דברים אחרים, אלא ממש מבוקר עד ערב הוא צריך לקום, מה עוד לא עשיתי למען האנשים האלה.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: מי שהיה שם, מי שביקר בתערוכה שם, מי שרואה את הפסל שהוצב שם של חייל בשבי, בקומה שנייה, פסלון מרגש, ועין לא נשארה יבשה לראות את הפסלון הזה – אני חושב שזו חובה להגיע לבית הלוחם לראות את זה – אז מבין בדיוק שהדברים שלה מיותרים.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: זה צריך להיות מצידנו, מעצמנו, לתרום לאותם אנשים.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: ואני גם מבקש לקדם ולזרז את בנייתו של בית הלוחם באשדוד.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: התחילו לעשות מאמצים – המדינה צריכה להכניס יד לתוך הכיס כדי להשלים כל מיני דברים מהסוג הזה.

עוזי דיין: - - -

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: אני לא יודע.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: אני יודע דבר אחד.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: בית הלוחם אומר, אצלי הכול, ואם הם מבקשים להצטרף לכל מיני חקיקות בדברים האלה למען אותם לוחמים, אז אנחנו צריכים להיות שם כולנו.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: תודה רבה.

אופיר סופר: תודה רבה.

אופיר סופר: כתבת 12, לי נעים, שמלווה - - -

לי נעים: גם לפני הכתבה וגם אחרי שתי הכתבות שעשינו קיבלנו עשרות תגובות וזעקות של משפחות שפשוט מספרות כולן, גם הלוחמים, גם נשים של לוחמים, על מערכת אטומה ובירוקרטית שגורמת להם להרגיש גנבים ושקרנים, ושהם לא בסדר.

לי נעים: בהתחלה די הופתענו.

לי נעים: חשבנו שמדובר על קומץ אנשים שנופלים בין הכיסאות, ולאט לאט - - -

עוזי דיין: תאמיני, אנחנו מכירים.

עוזי דיין: אנחנו לא צריכים את הכתבת שעשתה כתבה בשביל להבין מה המצב.

לי נעים: אין בעיה.

לי נעים: אני רק אומרת שאחרי הכתבות חשבנו שבחרנו את המקרים הכי קיצוניים, והופתענו לגלות כמות היסטרית של פניות.

לי נעים: אני רוצה להתחבר למקרה של גב' ביסמוט.

לי נעים: אברהם דננברג זה מקרה שיחד עם חבר הכנסת אופיר סופר איתרנו באילת, ונראה לי שהדוגמה שלו ממחישה את הבעייתיות במערכת.

לי נעים: אדם שמגיש בקשה ובמשך שנתיים לא חוזרים אליו מאגף השיקום בגלל שהוא לא מצליח להביא את כל המסמכים, זה בעיניי פשוט מחדל היסטרי.

לי נעים: אחרי שכבר קוראים לו אחרי שנתיים, הוא יושב מול פסיכיאטר שעושה לו בדיקה מאוד מאוד לא נעימה ומנסה כל הזמן להוכיח אותו ולגרום לו להרגיש כאילו אולי הוא היה פצוע נפש לפני שהוא התגייס.

לי נעים: אם הוא היה במצב נפשי לא טוב, למה גייסו אותו?

לי נעים: זאת אומרת, גורמים לאנשים שמגיעים לפסיכיאטר להרגיש אשמים.

לי נעים: ואז הוא מגיע למצב שבו הוא נמצא באילת חצי שנה, ואגף השיקום יודע שהוא נמצא שם וקורא לו להגיע למכון אבחון.

לי נעים: אני לא פסיכיאטרית, כולנו פה לא פסיכיאטרים, אבל אפשר להבין שהמצב שלו קיצוני.

לי נעים: אני מרגישה, מכמות התחקירים המועטה שעשיתי, שזה לא רק תקציבים, כמו שחבר הכנסת דיכטר אמר, אלא גם יחס.

לי נעים: אנשים שנמצאים באגף השיקום, שיודעים ללוות משפחות, לעטוף אותם, להתגמש בירוקרטית עבור האנשים שנמצאים במצבי קיצון, ולא רק במצבי קיצון, ליווי משפחות – בחוויה האישית שלי ככתבת, זה היה משהו שאני עוד אמשיך ללוות ולהציף, אבל נראה לי ממש חבל שרק אחרי שמעלים את המקרה של אברהם דננברג בחדשות 12, כשהוא כבר חצי שנה יושב שם, וגם ראש עיריית אילת יודע, ואנשים לא מפנים אותו, ובאגף השיקום יודעים, רק אז הוא מקבל טלפון ועושים לו מעין אבחון בווטסאפ ומקדמים את הבעיה שלו.

לי נעים: אז אני שמחה להיות פה בשביל זה, אבל נראה לי הזוי שצריכים אותי בשביל הדברים האלה.

לי נעים: באמת.

קריאה: יש לי בשבילך הרבה סיפורים, גברתי הכתבת.

אופיר סופר: אנחנו יוצאים לחמש דקות הפסקה.

מיכל וונש: זה יהיה קצר.

מיכל וונש: אני חייבת ללכת.

מיכל וונש: אני אגיד ממש בשתי דקות.

אופיר סופר: מחכים לי בוועדת הכנסת.

אופיר סופר: זה עניין בירוקרטי דחוף.

אופיר סופר: חמש דקות הפסקה.

אופיר סופר: את רוצה לדבר דקה?

מיכל וונש: אני אדבר דקה.

אבי דיכטר: תן לעוזי לנהל ותחזור.

קריאה: הוא לא יכול.

קריאה: הוא לא חבר ועדה.

אופיר סופר: חבר הכנסת אבוטבול, אתה יכול לשבת כאן?

מיכל וונש: אני מצטערת שאופיר לא ישמע את הדברים, כי חשוב בעיניי שדווקא הוא ישמע אותם, אבל אני אומר אותם.

אבי דיכטר: אנחנו פה, מיכל.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: אני אכבד אותך לומר את דברייך.

מיכל וונש: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: בבקשה.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: בשמחה רבה.

מיכל וונש: דווקא בהמשך לדברים החשובים מאוד שנאמרו עכשיו על המקרים שעולים מהשטח – אני מגיעה לכאן גם כיו"ר הוועדה להתמודדות עם סמים ואלכוהול, אולי לכאורה לא קשור, אך קשור גם קשור.

מיכל וונש: ואני מגיעה, קודם כל, להודות לכם ולכל מי שבזום על השמעת הקולות החשובים מאוד שלכם, אבל התובנה והידיעה שמדינת ישראל מפקירה כבר עשורים את הנושא של המשבר הנפשי, וזה המקרה הכאוב ביותר שבא לידי ביטוי של ההפקרה של הנושא הזה, של חוסר ההבנה שזוהי המגפה השקטה שפוגעת בעולם כולו, לא רק במדינת ישראל, לא רק בנפגעי פוסט-טראומה, וצודק מי שאמר שדרוש שינוי תפיסתי עמוק והבנה מהו משבר נפשי ומה בא בעקבותיו.

מיכל וונש: ואני אספר מחוויותיי כיו"ר הוועדה להתמודדות עם סמים ואלכוהול – אני קוראת לה להתמכרויות כיוון שזה לא רק סמים ואלכוהול, זה כל החומרים בממכרים וההתנהגויות הממכרות.

מיכל וונש: אדוני היושב-ראש, מדינת ישראל אפילו אינה מגדירה את ההתמכרות כמחלה.

מיכל וונש: אנחנו בדיליי של עשור.

מיכל וונש: כדי להגדיר עד כמה הדבר הזה חמור – כל מי שחולה במה שנקרא תחלואה כפולה, וגם זה נושא שלם, שכל נפגעי הפוסט-טראומה נכנסים אליו כיוון שזה גם משבר נפשי וגם התמכרות במקביל – אין מי שמטפל בנושא הזה במדינת ישראל.

מיכל וונש: יש 70 מיטות שיודעות לטפל בתחלואה כפולה ו-160,000 חולים שאנחנו יודעים עליהם בתחלואה כפולה.

מיכל וונש: ולכן אני מתחברת למה שנאמר פה.

מיכל וונש: ואני מאוד מעריכה ומוקירה את ידידיי, זה לא מינוי של אדם זה או אחר.

מיכל וונש: אסור לחכות או לצפות לאיזשהו משיח שיתקן את הכול.

מיכל וונש: דרוש פה שינוי תפיסתי עמוק של מדינת ישראל, שאנחנו הרשות המחוקקת והמבצעת נכשלות בו כבר עשורים, לפקח עליו ולחוקק אותו.

מיכל וונש: תפיסה שונה שמבינה שהמשבר הנפשי העמוק שחווים כל אזרחי מדינת ישראל – אגב, הקורונה לא המציאה כלום, היא רק הציפה והנגישה - - -

עוזי דיין: מיכל, זה מקובל.

עוזי דיין: תדעי לך שהאנשים המדוברים והדוח, בעיקר של איל, מבינים את העניין הזה.

מיכל וונש: זה מצוין, ויכול להיות שהוא האדם הנכון.

מיכל וונש: עוזי, מה שאני אומרת, זה שדרוש פה שינוי תפיסתי עמוק שבא לידי ביטוי – ואני יכולה לספר לכם אנקדוטה, שהצלחתי לשריין שמונה מיליון שקלים ומיזם משותף לתוך משרד הביטחון לנושא של ההתמכרויות, ספציפית, מאוד ממוקד, כיו"ר הוועדה, ולא מצליחים להוציא אותו לפועל.

מיכל וונש: זה רק אנקדוטה.

מיכל וונש: אדוני היושב-ראש, ללא שינוי תפיסה עמוק של מהו משבר נפשי וכיצד מתמודדים איתו, הרפורמה בבריאות הנפש שהתחילה לא שריינה מספיק תקנים, היא לא אפשרה להכניס את ההתמכרות לתוך המקום שהיא שייכת לו.

מיכל וונש: ההתמכרות נמצאת בתוך משבר נפשי, והיא מוחרגת, והיא לא מאפשרת טיפול במי שמכור, אגב, גם לתרופות מרשם.

מיכל וונש: הרופא שנותן לך את תרופת המרשם שלה אתה מתמכר, הוא לא יכול לטפל בך כשאתה מכור.

מיכל וונש: זה אבסורד, ואנחנו כושלים ואנחנו מפקירים.

מיכל וונש: ופה אני רוצה לתת עוד תיקון עצוב מאוד, כמי שמלווה את משפחת גולדין יותר מארבע שנים בקייס שלה, והחללים, גם החללים כפר מופקרים על ידי מדינת ישראל.

מיכל וונש: גם החללים כבר אינם "נסיכים", לצערי הרב.

מיכל וונש: ואני חושבת שאם אנחנו לא נתעורר פה, מהמקום הזה, בבית הזה, אדוני היושב-ראש, ונבצע את סמכותנו גם לחוקק – ולא ראיתי את הצעת החוק, אולי היא מצוינת – אבל גם להוביל שינוי תפיסתי עמוק ולפקח עליו, ולייצר את שיתוף הפעולה הבין-משרדי שכושל, הוא פשוט כושל, הוא לא קיים, אין שום דבר שמתכלל.

מיכל וונש: ובסופו של דבר, מה שאמרתי עכשיו עולה למדינת ישראל הרבה יותר מאם היא הייתה מתקצבת מראש את כל מנעד הטיפול הדרוש, מאיתור ועד טיפול ועד זיהוי ועד חינוך, וליווי כמובן, וכל מה שדרוש בכל הנושא הזה של בריאות הנפש, בטח ובטח למי שנתנו את חייהם להגנה על מדינת ישראל ואזרחיה; וכל מה שקשור כמובן גם לנושא ההתמכרויות שקשור בצורה ישירה גם לנושא שאנחנו מדברים עליו היום.

מיכל וונש: תודה.

אופיר סופר: תודה רבה.

אופיר סופר: את הזכרת את משפחת גולדין ושאול.

אופיר סופר: אין ספק שכשלוחם מסתער, ואמרתי את זה לא פעם, הוא רוצה לדעת שלפחות את גופתו - - -

מיכל וונש: הם חללים.

מיכל וונש: יש לנו מילה לזה, אדוני היושב-ראש.

מיכל וונש: אני מבקשת בשם המשפחות – הם חללים, הם לא גופות.

מיכל וונש: אנחנו לא מתייחסים ככה אל חללינו.

אופיר סופר: מקבל.

אופיר סופר: יושב-ראש אגף השיקום, בבקשה.

אופיר סופר: קודם כל, הוועדה מאחלת בהצלחה.

אופיר סופר: אנחנו מדברים פעם ראשונה.

איתמר גרף: אני פעם ראשונה עם הוועדה, ואני חושב שזו ועדה חשובה, מרגשת, ופעילות ציבורית חשובה ונדרשת, ואני אומר לכם שגם הסיפורים ששמעתי מטלטלים אותי, ואני חושב שזה יעשה טוב למשרד ולאגף, כל האירוע הזה, כי אנחנו כנראה צריכים את זה, ואנחנו מחבקים את הוועדה.

איתמר גרף: אנחנו מחבקים את מה ששומעים ומפה נלך קדימה ונתעצם.

איתמר גרף: אני נקראתי לתפקיד בנוסף למה שאני עושה, ואני אומר בכנות שזה לא טוב.

איתמר גרף: צריך מינוי קבוע, מאה אחוז משרה.

איתמר גרף: אבל זה לא מאה אחוז, זה באמת מישהו שיבוא ל-24/7 ומישהו שכל כולו יהיה בזה לכמה שנים.

איתמר גרף: אני אעשה את זה כל עוד אני אהיה בתפקיד, כי אני מחויב למשרד, ויותר מזה, אני, קודם כל, מחויב לנכי צה"ל ולנכות צה"ל, אבל זה ברור שחייבים למנות מישהו.

איתמר גרף: ובהתאם לתהליכים במדינה, אם אין מינוי בתהליך הפנים-משרדי, שזה השלב הראשון, אז הולכים למכרז פומבי, ואנחנו מקדמים כרגע את התהליך הזה עם הנציבות.

איתמר גרף: כמובן, אני לא יכול להגיד שם כזה או אחר.

איתמר גרף: זה מכרז.

איתמר גרף: אם הנציבות תחליט שהולכים לתהליך אחר, אז אנחנו נצדיע.

איתמר גרף: זה כרגע הכיוון.

איתמר גרף: אני שם בזמן שאני מתחלק עם זה שאני מנהל גם את משאבי האנוש של משרד הביטחון, אבל אני מחויב למשימה הזאת עד הסוף.

עוזי דיין: איתמר, סליחה, שאלה קצרה.

עוזי דיין: כרגע ההליך הוא שהסתיים החיפוש בתוך המשרד ובמערכת הממשלתית ואפשר לצאת למכרז פתוח?

איתמר גרף: חיובי.

עוזי דיין: כלומר, את זה לא חוסמים, לא אומרים עוד כמה חודשים וכולי?

איתמר גרף: לא.

אופיר סופר: זה מתקדם.

איתמר גרף: אני אסביר.

איתמר גרף: יש מינויים שהם בוועדת איתור.

איתמר גרף: התפקיד הזה מוגדר בתהליך מכרזי במכרז לכל דבר ועניין.

איתמר גרף: התהליך הפנימי הסתיים, זה תהליך בתוך משרדי הממשלה.

איתמר גרף: היו מועמדים, המועמדים האלה נבחנו, ועדת הבוחנים החליטה לא לבחור אחד או אחת מהמועמדים – הייתה גם מועמדת.

איתמר גרף: זו הייתה החלטת הוועדה, וכמו שאמר גם עידן ואני שמעתי את זה כמה פעמים מהמנכ"ל, המנכ"ל מחויב למצוא את האישה או האיש הכי טובים ומתאימים למשימה הזאת, והוא לא הולך להתפשר בקמצוץ.

איתמר גרף: ולכן אני נקראתי למשימה הזאת עד שזה יימצא.

איתמר גרף: בתהליך כרגע זה ייפתח לציבור.

איתמר גרף: יכול להיות שנעשה הצצה על פורשי צבא, כי זה מותר – פורשי צבא, שב"ס, משטרה.

איתמר גרף: יש איזשהו הליך לפני כן.

איתמר גרף: אבל הכול אנחנו עושים כרגע בהליך מאוד מאוד מהיר.

איתמר גרף: הרעיון הוא לשנס מותניים עם הנציבות ולעשות תהליך כמה שיותר מהיר, כדי שזה לא ייסחב, וכדי שיהיה האדם הכי נכון לתפקיד הזה.

איתמר גרף: אני אגיד כמה מילים כי אני כן רוצה להתייחס למה ששמעתי.

איתמר גרף: אני שלושה ימים בתפקיד, ואני הרבה שנים במשרד ואני גם הייתי עוזר של חמישה מנכ"לים, כך שאני מכיר את אגף השיקום ואני מכיר את הארגון היציג, אני גם זה שגישר ופישר והביא הסכמה עם הארגון ב-2016 לתזכיר חוק נכים.

איתמר גרף: ותיכף אני אגיד מה כן צריך לעשות.

איתמר גרף: אני חושב שיש פה אגף עם 240 עובדים ועוד הרבה בנות שירות וחיילות, ואף אחד מהאנשים האלה לא קם בבוקר, לא להתעמר ולא להתעלל, אלא בדיוק הפוך.

איתמר גרף: אלה אנשים שעושים עבודת קודש ועושים את העבודה הכי חשובה שהמשרד עושה.

איתמר גרף: במשרד הזה יש 24 אגפים, וזה האגף הכי חשוב והכי גדול, ואנחנו מחויבים לתפקיד שלנו עד הסוף.

איתמר גרף: האם אנחנו לא צריכים לשפר בצורה דרמטית כל מיני דברים?

איתמר גרף: כנראה שצריך.

איתמר גרף: אתמול הייתי שבע שעות עם עידן ורפי ואבנר, ואנחנו דיברנו על הרבה מאוד דברים.

איתמר גרף: אנחנו צריכים להיות ביחד עם הארגון, ביחד עם הנכים, לחשוב מה לעשות יותר טוב.

איתמר גרף: מדינת ישראל משקיעה המון כסף, מיליארדים של שקלים לטיפול בנכי צה"ל.

איתמר גרף: וזה שיש כל כך הרבה תלונות, אז משהו כנראה לא נעשה טוב.

איתמר גרף: אז אנחנו נבדוק את התהליכים, אנחנו נבדוק לקצר, לפשט, אנחנו נבדוק תהליך הכרה, אנחנו נבדוק את הוועדות הרפואיות.

איתמר גרף: כשאני אומר לבדוק, תגידו עוד פעם, זה משפטים מחוזיים כאלה ששמענו 200 פעמים.

איתמר גרף: לא.

איתמר גרף: זה חייב להיות מהר.

איתמר גרף: זה חייב להיות קצר.

איתמר גרף: זה חייב להיות מותאם לעידן.

איתמר גרף: זה חייב להיות מותאם להרבה מאוד ארגונים שהצליחו.

איתמר גרף: ואני מסתכל על ביטוח לאומי וקופות חולים ואחרים, שהשירות השתנה דרמטית.

איתמר גרף: אנחנו נהיה שם.

איתמר גרף: אנחנו מחויבים, כי המשרד, מי שלא יודע, הוא משרד עוצמתי וחזק.

איתמר גרף: ואנחנו נעמוד במשימה הזאת ונשנה את המציאות.

איתמר גרף: אני לא יודע כמה זמן אני אהיה בתפקיד, אבל אני אומר את זה בשם אמיר אשל שכרגע לא פה, הוא בחו"ל – מחויב לשנות את המציאות עבור נכי צבא, מחויב ונעמוד ונעשה.

איתמר גרף: ואנחנו נקבל בחיבוק את הביקורת, ואנחנו נאמץ הרבה מאוד רעיונות, ואנחנו נכניס את הציבור לחשוב איתנו, ואנחנו נכניס את הארגון לחשוב איתנו, ואנחנו נשנה את המציאות עד שהיא תגיע למצב הנדרש.

איתמר גרף: ועוד פעם, אני אומר, אגף השיקום בנוי מהרבה מאוד אנשים טובים.

איתמר גרף: יש תהליכים בעייתיים, ביורוקרטיים, יש הרבה מאוד צורך בבחינה והכרה וכולי.

איתמר גרף: אסור להעניש את הציבור ולכן אנחנו חייבים לשנות את האירוע הזה ואנחנו נשנה אותו.

איתמר גרף: אני אתייחס במילה ל-PTSD, ואני כנראה המומחה הכי קטן הפורום הזה למושג הזה שנקרא PTSD.

איתמר גרף: אני מספר לכם סיפור אישי שלי כי אני מלווה מישהו שזה פרץ לו בגיל 50, ואני חווה את החוויות שאלזה סיפרה, ואני מתחבר לכל מה שהיא אמרה, גם מה שעובר על המשפחה ועל הילדים, ועל מישהו שתיפקד ופתאום התמוטט, וכמה שנים לא מסוגל לעשות כלום.

איתמר גרף: ולדעתי, המדינה עוד לא מבינה בכלל את האירוע הזה.

איתמר גרף: ולדעתי, זה באמת אירוע לאומי, וזה לא רק משדר הביטחון.

איתמר גרף: צריך לחבר פה את משרד הבריאות וצריך לחבר עוד יותר חזק את הצבא ואת כל מערכי הטראומה של הצבא, ואת המרכז לתגובות קרב ועוד הרבה דברים.

איתמר גרף: זה תהליך מדורג.

איתמר גרף: אני מכיר את גיא, והייתי אצלו בבית בסביון.

איתמר גרף: אני לא מכיר עדיין את נחום, אבל אני אכיר גם את נחום ואני גם אהיה אצלו.

איתמר גרף: אנחנו מתכוונים מידית לפרוט פעולות.

איתמר גרף: כבר אני אגיד כמה דברים.

איתמר גרף: אנחנו הולכים לתקצב – יש לזה כבר כסף, כדי שכל הלום קרב מוכר יוכל לעשות פעולות בהתאם להחלטתו, אם זה רכיבה על סוסים, אם זה דאייה, אם זה שחייה בים.

איתמר גרף: אנחנו לא רוצים להחליט בשבילו.

איתמר גרף: יש הרבה מאוד פעולות שאפשר לעשות כדי לשפר את המצב.

איתמר גרף: אנחנו נעשה בדיקה מהירה.

איתמר גרף: יכול להיות שנקים ועדה בשביל זה כדי לחשוב.

איתמר גרף: כל הנושא שנקרא בית מאזן – אני לא אוהב להשקיע כסף בנדל"ן ואני לא מאמין בזה, אבל יש הרבה מאוד גורמים, גם פרטיים, חברות ועמותות, שכבר שם.

איתמר גרף: אנחנו נחבק אותם ונתמוך אותם גם כלכלית, כמובן עם קריטריונים ובקרה.

איתמר גרף: אני מאמין מאוד בלגעת באנשים ולחבק אותם ובעיקר בטיימינג הנכון.

איתמר גרף: כי אחרי שאתה מוצא אותם במצב מסוים, לפעמים זה כבר מאוחר מדי.

איתמר גרף: אז אנחנו צריכים לתפוס את זה ברגע הנכון, צריך לשפר את תהליך ההכרה, לעשות אותו בחוויה אחרת לגמרי, בטח עבורם.

איתמר גרף: ואנחנו נמצא את הדרך ונשנה את האירוע הזה.

איתמר גרף: וברורה לכולם המסובכוּת, כי זה באמת נפש ומי יודע לבחון נפש וכליות.

איתמר גרף: אבל נשנה את האירוע הזה.

איתמר גרף: אנחנו נלמד מאחרים ונמצא את הדרך לטפל ולחבור עם כל האנשים הטובים שהיום קיימים וכבר עושים עבודה.

איתמר גרף: דרך אגב, בהרבה מקומות אנחנו שם.

איתמר גרף: לא להגיד דברים אחרים, כי אנחנו עובדים עם עמותות והרבה מאוד הלומי קרב היום נתמכים על ידי משרד הביטחון עם עמותות ואנשים טובים.

איתמר גרף: אבל האם אנחנו עושים מספיק?

איתמר גרף: לא.

איתמר גרף: נעשה הרבה יותר.

איתמר גרף: אנחנו נקים גם מוקד במוקד פניות טלפוניות עבור הלומי קרב כדי להיות הרבה יותר נגישים ומהירים.

איתמר גרף: את כל זה אנחנו נעשה מידית.

איתמר גרף: אלה דברים שעוד אצלי יהיו.

איתמר גרף: אני מסכים לגמרי עם דני, הפסיכולוג.

איתמר גרף: אני חושב שצריך לעשות ניעור וחשיבה לאומית על הלומי קרב, וזה משהו שמשרד הביטחון יצטרך את כל הכוחות הגדולים שקיימים במדינה, כי זה משהו שהמדינה לומדת אותו.

איתמר גרף: ויש פה אירוע מאוד מאוד גדול, והוא שונה מפציעה פיזית.

איתמר גרף: האם צריך להקים מערכי טראומה ולפזר אותם במדינה?

איתמר גרף: יכול להיות.

איתמר גרף: אבל צריך לעשות פה אירוע לאומי.

איתמר גרף: הלוואי שהכנסת תיקח את זה.

איתמר גרף: הלוואי שהמדינה תיקח את זה.

איתמר גרף: אנחנו בטח נירתם ונעשה את הכול.

איתמר גרף: אני אומר לאבי שדיבר על הילדים, שזה אסור שזה יקרה.

איתמר גרף: אנחנו מחויבים לילדים, אנחנו מחויבים להורים.

איתמר גרף: אנחנו עושים אלפי פעולות טובות כל הזמן.

איתמר גרף: אבל אם מה שאתה סיפרת קורה, זה רע מאוד.

איתמר גרף: אם מישהו היה צריך לקנות תרופות ואנחנו מחזירים לו את הכסף אחרי חצי שנה, אסור שזה יקרה.

איתמר גרף: אז אנחנו נתחקר את האירועים האלה, אבל אנחנו בעיקר נתחקר את עצמנו עוד יותר לעומק, את התהליכים, את איך שהדברים קורים, את הבירוקרטיות, את החסמים, כל הדברים האלה, כי מעבר לכסף, ותמיד יהיה חסר כסף ותמיד לא יהיו מספיק תקנים, בסוף זה איך אנחנו עושים את הדברים פשוטים, קצרים, ובעיקר שירותיים.

איתמר גרף: אז לדברים האלה אנחנו הולכים בכל הכוח ואנחנו נאמץ את דוח בן ראובן עם ימינה ושמאלה, אבל אנחנו כבר שם.

איתמר גרף: ברור לנו מה אנחנו צריכים לעשות.

איתמר גרף: יש לנו mapping מאוד ברור.

איתמר גרף: אנחנו עם הארגון נלך יד ביד.

איתמר גרף: אין לנו שום קמפיין נגד הארגון.

איתמר גרף: הארגון ואנחנו אחים לאירוע.

איתמר גרף: הארגון רואה את הנכים במקומות שאנחנו לא רואים.

איתמר גרף: הוא יכול להביא לנו אינפוטים.

איתמר גרף: אנחנו נקשיב, נשמע, אנחנו נשתף פעולה.

איתמר גרף: ואם הארגון יחליט לצאת לרחובות, אנחנו נחבק אותו גם ברחובות.

איתמר גרף: אין לנו שום רצון שזה יגיע.

איתמר גרף: אנחנו נחפש את הדרך להסביר, למצוא, לפשר, לקבוע דברים, עם תקופת בחירות, עם בעיות של חקיקה, עם בעיות משפטיות.

איתמר גרף: אני אמרתי אתמול לעידן, בוא נשנה את המציאות ביחד.

איתמר גרף: זה לא משנה אם אני אהיה פה כמה חודשים.

איתמר גרף: משרד הביטחון מחויב לאירוע הזה.

איתמר גרף: אנחנו מחויבים לנכים.

איתמר גרף: אנחנו עובדי מדינה ומקבלים כסף מהציבור בשביל זה.

איתמר גרף: בוא נשנה את המציאות.

איתמר גרף: אז אני יודע שכולם פה כבר שבעים מאמירות ומשפטים מחוזיים.

איתמר גרף: אנחנו מחויבים לאירוע.

איתמר גרף: תודה לכם, ואני מאמץ את הפעילות הזאת, פעילות ציבורית מדהימה, גם לחבר הכנסת סופר שהרים את העסק הזה, גם עידן וכל מי שמשתתף בפעילות.

איתמר גרף: אם אני יכול להגיד לציבור שהוא הלקוח שלי, שהם נכי ונכות הצבא – אנחנו נשנה לכם את המציאות, אנחנו נבין את הטענות יותר טוב, ואנחנו מחויבים לעשות את זה מהר ומיד.

איתמר גרף: תודה לכם.

אופיר סופר: תודה רבה, איתמר.

עוזי דיין: אני רוצה רק מילה, בבקשה.

עוזי דיין: איתמר, תודה לך.

עוזי דיין: אמרת את הדברים הנכונים.

עוזי דיין: אני מאמין ואני מכיר שזה בא מהלב.

עוזי דיין: להיכנס עכשיו לסוג של מלחמת רחובות בזה יהיה דבר רע לכל הצדדים ולנושא.

אופיר סופר: הוא אמר שלא.

עוזי דיין: ולכן אני מאוד ממליץ מהיכרותי, כיוון שישבת כבר הרבה זמן אתמול עם עידן – שיתוף פעולה עם הארגון הוא דבר אחד.

עוזי דיין: והדבר השני הוא לבחור ארבע, חמש סירות דגל של דברים שאפשר לעשות מידית, של רצון טוב; לא הדברים הכי כבדים והכי גדולים, אבל שניתן לעשות אותם מידית.

עוזי דיין: ולדעתי, זה יכניס אותנו, אתכם בעיקר, לסוג של עבודה נכונה.

עוזי דיין: בהצלחה.

אופיר סופר: תודה רבה, איתמר.

אופיר סופר: אומרים חז"ל, ניכרים דברי אמת, וכנות דבריך בהחלט נשמעת, הגם שאתה רק שלושה ימים בתפקיד, אז גם בקיאות בחומר.

אופיר סופר: תוך כדי אני מקבל הודעות מכל מיני חברים שהם סקפטיים וכולי – היינו שם כבר, ולא עמותות, אל תסיר אחריות.

אופיר סופר: אני לא חושב שיש כאן הסרת אחריות.

אופיר סופר: אני מקווה שלא, ולא נראה לי שזה הכיוון.

אופיר סופר: להיפך, לא זה מה שאני חש.

אופיר סופר: אני אגיד בקצרה, וזה מה שאמרתי בדיון הראשון, ואלה פחות או יותר הדברים שאני רוצה להגיד עכשיו, בהקשר של נפגעי הפוסט-טראומה - - -

קריאה: הערת ביניים, בניית אמון זה מה שהוא התחיל לעשות, וזה הדבר הראשון שצריכים לעשות בכל הנושא של ההתייחסות ל-PTSD.

אופיר סופר: תודה רבה.

אופיר סופר: זה חשוב מאוד, ואני חושב שיש את זה, במנגינה של הדברים של איתמר כבר שומעים את זה.

אופיר סופר: סוגיית ההכרה היא סוגיה מרכזית.

אופיר סופר: הכרה אקטיבית, כמו במקרה של הבחור מאילת וכמו מקרים אחרים, פשוט להגיע אליהם.

אופיר סופר: דיברנו על המודל של מנדלוביץ', אתה בטח מכיר את הדברים.

אופיר סופר: אני לא יודע אם הוא טוב, אני לא יודע אם הוא רע.

אופיר סופר: בטוח שיש מה לשפר, אבל זה דבר מרכזי שעלה.

אופיר סופר: בנושא הטיפול התעסוקתי ובנושא הטיפול האישי, וכמו שאתה רואה, המרכיב של המשפחות, הן הראשונות לסייע, אבל הן גם הראשונות להיפגע, בין אם זה ההורים, בין אם זה האישה, ובין אם זה בני המשפחה האחרים.

אופיר סופר: אני מאוד מקבל את מה שאמרת, שלא ללכת ולרוץ להשקיע כסף בפיל לבן.

אופיר סופר: אני מכיר הרבה יוזמות של יזמים חברתיים וגם של יזמים כלכליים בהקשר של הקמה של כפרים, בית כמו הבית של גיא שאמר לי שהוא בקשר טוב איתך, וכמו יוזמות אחרות שעלו פה ושהזכרנו אותם במהלך הדיונים.

אופיר סופר: אין ספק שארגון נכי צה"ל הוא בעיניי הכתובת לעבוד איתה.

אופיר סופר: אני רוצה לברך על הגישה ולאחל לך שתהיה כמה שפחות בתפקיד הזה, לא בגלל שאתה לא מכניס רוח רעננה וטובה, אלא שנמצא את הדרך לאייש את התפקיד הזה כפי שאמר כאן, אני לא זוכר מי, שצריך כאן מנהיג בשביל להוביל את האירוע הזה, וברור שזה מה שצריך לעשות כאן.

אופיר סופר: תודה רבה, ואנחנו לא מורידים את היד מהמשימה החשובה הזאת.

אופיר סופר: נקווה להיפגש כאם, אם צריך, אז גם בקדנציה הזאת, אבל אם צריך, אז בקדנציה הבאה.

אופיר סופר: תודה רבה לכל השותפים, ולכם למשפחות כמובן.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: בהצלחה.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: ומאחלים לך, אופיר, באופן אישי, שתחזור להיות איתנו עוד שנים רבות בכנסת הבאה גם.

 << דובר_המשך >> אברהם אבוטבול: אנחנו נעשה את הכול.

אופיר סופר: נזכה לשנים רבות, נעימות וטובות.