ועדת הכלכלה, כנסת 23, פרוטוקול מספר 162, 2020-12-22 09:30

יעקב מרגי: שלום לכולם, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת הכלכלה של הכנסת, 22 בדצמבר 2020, ז' בטבת התשפ"א, הנושא על סדר-היום: הצעת חוק החזר מקדמה בשל ביטול אירוע (נגיף הקורונה החדש), התשפ"א-2020, של חברת הכנסת הילה שי וזאן, של חבר הכנסת יעקב מרגי ומשה גפני.

יעקב מרגי: חברת הכנסת הילה שי וזאן, תתחבר בזום.

יעקב מרגי: בפתח הדברים אני אומר, הלוואי ולא היינו צריכים לחוקק את החוק הזה, זה לא מובן מאליו, בדרך כלל יש חוקים שנותנים מענה בשגרה לאירועים צרכניים כאלה, אלא שמשבר הקורונה הכתיב לנו מציאות בעייתית בתחומים רבים וכנראה גם בתחום של דיני החוזים, כלומר, גם בתחום המשפטי - למה שנצמצם את זה לדיני החוזים?

יעקב מרגי: - גם במישור המשפטי.

יעקב מרגי: כפי שאמרנו בדיונים קודמים, נוכחנו לדעת שמשרד המשפטים חווה זאת וקיים דיונים בתוך עצמו, עם גורמים כאלה ואחרים, איך מתייחסים לסוגיות כאלה בעידן הקורונה.

יעקב מרגי: כפי שאמרנו גם בסוגיות אחרות, בפרט בסוגית התעופה, אני לא חושב שהאזרח צריך להיות חברת אשראי, לא של עסקים במשבר ולא של המדינה.

יעקב מרגי: אם העסקים במשבר, יש מדינה שתתמוך בהם ואנחנו נעשה הכול שתתמוך בעסקים האלה, כפי שעשינו בדיונים הקודמים כשהייתה מצוקה לבעלי האולמות ונכתב מתווה מיוחד.

יעקב מרגי: אני חושב שלא לחינם אנחנו שומעים שקט מהאזור הזה, נכון, שקט כואב, שקט שמייחלים שהוא יסתיים אבל אנחנו רואים רגיעה מהבחינה הזאת.

יעקב מרגי: אני מבין את הכעס של בעלי האולמות אבל אני לא מבין גישה שאומרת: מה אתה רוצה ממני?

יעקב מרגי: אבל יש כסף של הזוגות אצלך, האירוע לא התקיים.

יעקב מרגי: אני חושב שהצעת החוק כפי שהוגשה ושופצה באמצעות ההתייעצויות שהיו גם עם משרד המשפטים, נותנת מענה מאוזן, אפילו לא מובן מאליו.

יעקב מרגי: הצעת החוק מתכתבת עם המציאות ולכן היא גם חריגה, היא אפילו מתפשרת עם בעלי האולמות, מביאה איזשהו מתווה שתהיה בו נחיתה רכה.

יעקב מרגי: אני מקווה שהזוגות יבינו, שהמתווה, הם משלמים משהו במתווה הזה אבל לפחות הם מצילים את רוב כספם וכך צריך שיהיה.

יעקב מרגי: נמצאת אתנו חברת הכנסת הילה שי וזאן, היא מובילת הצעת החוק.

יעקב מרגי: כמנהגנו בחקיקה, המציע אומר במספר משפטים מה הרציונל, לאחר מכן נאפשר למשרד המשפטים לומר דברים שחייבים לרפד את הצעת החוק הזאת, הן בפרוטוקול, הן בדברי ההסבר של החקיקה ולהסביר את הרציונל.

יעקב מרגי: תרשי לנו לאחל לך, שתעברי את החיוביות שלך בחיונית ותחזרי אלינו בריאה ושלמה.

הילה שי וזאן: תודה רבה, כבוד היושב-ראש, תודה על הדיון החשוב הזה לקראת הקריאה השנייה ושלישית בהצעת החוק הזאת.

הילה שי וזאן: אני חושבת שהיום אנחנו מבינים יותר מכל, גם בתוך כל הכאוס הזה שאנחנו נמצאים, מה החשיבות של הדאגה לפרט, דאגה לאלה שאין להם לובי ואין להם יחסי ציבור, יש להם רק את עצמם ואת החיים שלהם, והאמת, הם לא מבקשים הרבה, הם רק מבקשים את האפשרות לקיים את חייהם בשלום ובטוב, ומאתנו הם מבקשים לעשות צדק.

הילה שי וזאן: אז החוק הזה, מטרתו קודם כל לעשות צדק במובן הצרכני הבסיסי ביותר.

הילה שי וזאן: בוועדת המשנה לצרכנות של ועדת הכלכלה אנחנו תמיד אומרים באופן ברור, הצרכן, האזרח, לא יעלה על הדעת שהוא ישלם על שירות שהוא לא קיבל בפועל.

הילה שי וזאן: עלינו, כנבחרי הציבור, לדאוג לבעלי העסקים דרך פיצויים מהמדינה, דרך מוקדים כאלה ואחרים, אבל דבר אחד ברור, מי שלא צריך לשאת על גבו, לא החלטות ממשלתיות, לא הנחיות ולא כל דבר אחר, זה ודאי לא הצרכן, לא האזרח שגם כך מצוי בקשיים מאוד גדולים.

הילה שי וזאן: במקרה הספציפי הזה אנחנו מדברים על אנשים שאנחנו רואים גם במשבר, שהם אלו שנפגעו מהמשבר הזה יותר מכול, השכבה הצעירה, הזוגות בתחילת חייהם ועל כן באה הצעת החוק הזאת.

הילה שי וזאן: עם זאת, כפי שאמרתי לזוגות, חשוב מאוד שייעשה מצד הזוגות ניסיון לקיים חוזה.

הילה שי וזאן: דינו של חוזה בבסיסו להתקיים.

הילה שי וזאן: על כן קבענו בחוק את המסגרת בה אנחנו דורשים משני הצדדים לעשות מאמץ לקיים את החוזה.

הילה שי וזאן: לצערי, על פי הנתונים שעומדים בפנינו, על פי הנתונים שעומדים בפני המועצה לצרכנות, לפי הנתונים שעומדים גם בפני משרד המשפטים, אנחנו יודעים שלמעלה מ-90% מהמקרים לא הגיעו להסכמות ולא נעשה סיכום בין הצדדים, ולכן הדבר מחייב אותנו להביא את הצעת החוק הזאת, לסיים אותה.

הילה שי וזאן: עם זאת, עלינו גם לדאוג לבעלי האולמות.

הילה שי וזאן: אמרתי להם, המתווה שאותו העברנו בוועדת הכספים כדי לפצות, אכן לא היה מספק, אני מבינה את זה, הם גם לא קיבלו פיצויים על חודש ינואר ופברואר, שאלה החודשים שלמעשה הם הכינו את הקרקע לקראת אירועי חודש מרץ.

הילה שי וזאן: צריך לדאוג להם לפיצוי נוסף, אנחנו ודאי נפעל, גם עכשיו, אם אכן הכנסת תתפזר היום, גם בכנסת המעבר, גם בוועדת הכספים, התחייבתי ואני מתחייבת לזה, גם דיון מהיר שאני עצמי יזמתי, וגם חבריי שנמצאים פה סביב השולחן, גם בוועדות אחרות, נמשיך ונדאג לכך.

הילה שי וזאן: ודאי היושב-ראש כיוון בדבריו, שאכן נעשה זאת.

הילה שי וזאן: אבל, אני אומרת בצורה ברורה, לא ניתן שזה יהיה על גבם של הזוגות הצעירים.

הילה שי וזאן: את הזוגות הצעירים אנחנו מוציאים מהמשוואה.

הילה שי וזאן: אנחנו מחזירים להם את הכסף שלהם, אנחנו לא נותנים להם שום דבר מעבר.

הילה שי וזאן: מי שעשה את המאמץ, אכן יקבל את כספו בחזרה, ומי מהזוגות שבוחר שלא לעשות את המאמץ, אכן יצטרך לשאת בסכום הביטול כפי שייקבע פה בדיון.

הילה שי וזאן: אני רוצה להודות ליושב-ראש על ההובלה, על העזרה והשותפות, גם אתמול וגם היום, בעזרת השם נעשה ונצליח ונסיים את זה לטובה ולברכה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: המשנה ליועץ המשפטי לממשלה, ארז קמיניץ, בזום, בבקשה.

ארז קמיניץ: בוקר טוב, אדוני היושב-ראש וחברי הכנסת ותודה על ההזמנה לדיון.

ארז קמיניץ: ארצה לומר דברים כלליים ואחר כך, אם תהיינה שאלות, נענה.

ארז קמיניץ: אומר כמה מילים כלליות כדי רק להיכנס לעיקרו של דיון, ברשותך, היושב-ראש.

ארז קמיניץ: בצוות שהקמנו במשרד המשפטים כדי לבחון את ההשלכות של מגפת הקורונה על קיום חוזים, הגענו למסקנה עקרונית אחת, שנוכח המורכבות של הנושא אנחנו דורשים מהצדדים לחוזה לעשות כל מאמץ לתקן את החוזה או לעשות משא ומתן מחודש שיתאים את החוזה לנסיבות המשתנות.

ארז קמיניץ: לא ניכנס לכל הסיבות שהגענו למסקנה הכללית הזאת.

ארז קמיניץ: יש סוגים שונים של שווקים, ביחס לשוק על האירועים הגענו למסקנה יותר קונקרטית, מכל הפניות שקיבלנו מכל הצדדים הבנו שהשוק הזה סוער יותר ודורש יותר התייחסות.

ארז קמיניץ: ייצרנו איזשהו מתווה שנשען על הרעיון שאמרתי קודם, הרעיון לנסות להגיע למצב שבו מנסים לקיים את החוזה ולא מהר מהר להשתחרר ממנו.

ארז קמיניץ: נכון שהקורונה היא אירוע לא צפוי, אף אחד לא צפה מגפה שכזאת, אבל זה שזה לא צפוי זה לא אומר שאפשר להשתחרר מהחוזה בקלות כזאת, צריך לעשות ניסיון להגיע להסכמות מחודשות.

ארז קמיניץ: אמרנו את הדבר הזה גם ביחס למתחתנים.

ארז קמיניץ: כמובן שנקודת המוצא היא, אירוע שלא מתקיים, לא צריך לשלם עליו, בוודאי לא עשרות אלפי שקלים במצבים מסוימים שבהם שולמה מקדמה, יש גם מקרים שכאלה.

ארז קמיניץ: זו נקודת המוצא, אירוע שלא מתקיים, לא צריך לשלם עליו כמובן שאם הוצאו הוצאות מיוחדות כאלה ואחרות של האולם, צריך להחזיר, אבל אנחנו בעצם מדברים לפעמים על מקדמות גבוהות - שכך נהוג בשוק או בחלק מהאולמות - שאם לא מתקיים אירוע אז לא צריך להשאיר את הכסף בידיו של בעל האולם, עם כל הסימפטיה וההבנה את הקושי של התחום שספג מכה קשה, אין מחלוקת על כך.

ארז קמיניץ: אז זו נקודת המוצא, נקודת המוצא היא של השבה בחריגים ובסייגים, אבל בכל זאת, אחרי שאמרנו את נקודת המוצא הזאת ועל בסיס הרצון שלנו בכל זאת לתמרץ, להגיע להסכמות, אמרנו שביחס לקבוצת המתחתנים מסוג מסוים, שהייתה קבוצה רחבה בשעתו, ביוני-יולי, שנדרשנו לנושא לראשונה, רק ביחס לקבוצה הרחבה הזאת אנחנו מנסים לתמרץ אותה להגיע להסכמות מחודשות עם בעל האולם לכשיתאפשר האירוע.

ארז קמיניץ: הסכמות מחודשות אומר: יום אחר בשבוע, אומר תאריך אחר, אומר קצת לשנות את תמהיל המנות.

ארז קמיניץ: אני לא יודע אם אנשים זוכרים, היה שיח על כמה מותר, אם תכננתי חתונה ל-400 איש, עכשיו מותר רק 250, מה המשמעות למחיר המנה.

ארז קמיניץ: רצינו שאת הדברים האלה יציפו שני הצדדים, גם בעלי האולמות וגם המתחתנים וינסו להגיע להסכמות.

ארז קמיניץ: כדי שלמתחתנים יהיה תמריץ להגיע להסכמות ולא להגיד, ביקשתי יום חמישי ועכשיו נותנים לי יום רביעי, לנסות להגיע למצב שבו שני הצדדים יושבים סביב שולחן המשא ומתן, ייצרנו תמריץ בדמות אמירה, שאם המתחתנים לא יעשו את זה, הם צפויים לדמי ביטול כפי שקבענו בשעתו.

ארז קמיניץ: אנחנו נמצאים היום משהו כמו חמישה חודשים, חצי שנה, מיום שקבענו את המתווה בשעתו וקרו שני דברים.

ארז קמיניץ: דבר אחד שקרה, חלוף הזמן הופך את הצורך בתמרוץ זוגות מתחתנים להגיע להסכמות עם בעל האולם לצורך פחות.

ארז קמיניץ: זה כבר פחות נכון משפטית, מנימוקים לא משפטיים או כלכליים חברתיים, לבוא לזוג שלא התחתן בחודש אפריל ולהגיד לו, עכשיו אני מתמרץ אותך להגיע לאיזה שהיא הסכמה ביחס לחתונה שאולי תתקיים בינואר פברואר.

ארז קמיניץ: זה נשמע פחות הגיוני ולכן הקבוצה שאתה מתייחס אליה ורוצה לתמרץ אותה להגיע להסכמות, הולכת ופוחתת, הולכת וקטנה.

ארז קמיניץ: בעצם אנחנו מדברים על זוגות שהיו אמורים להתחתן בחודש חודשיים שלפני שאנחנו דנים עכשיו ויש אופק של חתונה שהוא רלוונטי לגביהם.

ארז קמיניץ: בהקשר הזה, הקבוצה כפי שהוגדרה, הוגדרה בצורה נכונה ונותנים תקופת זמן לנסות ולהגיע להסכמות.

ארז קמיניץ: אז קודם כל, הקבוצה מאוד הצטמצמה.

ארז קמיניץ: אני גם לא יכול לעמוד מאחורי אמירה, שתמריץ בסדר גודל של 10,000 שקלים הוא רלוונטי לתקופה הכול כך ארוכה שבה לא היו אירועים.

ארז קמיניץ: ושוב, אין בלבי, יש בי כל הסימפטיה והאמפתיה לבעלי האולמות, שהם סגורים תקופה כל כך ארוכה, אבל באמת, כמו שנאמר קודם, זה יצטרך למצוא פתרון במקום אחר.

ארז קמיניץ: זה דבר אחד.

ארז קמיניץ: אז צריך עדיין לתמרץ, אנחנו מסכימים שצריך לתמרץ, אבל הקבוצה היא קטנה יותר והמחיר בתמרוץ צריך להיות אחר.

ארז קמיניץ: דבר שני, אנחנו מבינים שלמרות הניסיון שלנו לתמרץ את הצדדים להגיע להסכמות ולהבנות, ובניגוד לשווקים אחרים, למשל גני הילדים, ששם יש לנו אינדיקציה להרבה יותר הסכמות, כאן אנחנו רואים, גם מהנתונים שלנו, גם מהנתונים של המועצה, אפילו מהנתונים שהביאו בעלי האולמות, יש פלח גדול שלא הגיע להסכמה, או פלח משמעותי שלא הגיע להסכמה ולכן מסתבר שהאופן שבו בנינו את התמריצים לא עבד בצורה נכונה ולכל אחד יכולים להיות חשדות, במירכאות, לגבי מדוע המשאים ומתנים לא כל כך עלו יפה.

ארז קמיניץ: בכל מקרה אנחנו אומרים, מי שכבר הגיע להסכמה, בוודאי לא נפתח אותה, אנחנו מסתכלים ביחס לעתיד.

ארז קמיניץ: יש קבוצה מסוימת שאנחנו חושבים שצריך לתמרץ, נותנים תקופת זמן להגיע להחלטה, מה שתחליטו לגבי המחיר של התמריץ הזה, למשל דמי הביטול, ככל שדמי הביטול גבוהים יותר, התמריץ רציני יותר.

ארז קמיניץ: אבל צריך לזכור, דמי ביטול גבוהים עלולים להביא לתוצאה שלא יהיו הסכמות, ולא את זה אנחנו מבקשים.

ארז קמיניץ: לכן, אני חושב שהמתווה המוצע פה בהצעת החוק של חברת הכנסת, הוא מתווה נכון.

ארז קמיניץ: נקודת המוצא, השבה.

ארז קמיניץ: קבוצה מסוימת, צריך לתמרץ אותה, לנסות להגיע להסכמות מחודשות, המחיר צריך להיות נמוך יותר ממה שאנחנו קבענו בשעתו, שהיה נכון לשעתו במתווה שהוצאנו החוצה.

ארז קמיניץ: כמו שתקבעו, צריך להיות תמריץ, צריך להיות רציני אבל לא נכון במחיר שאנחנו קבענו, שאולי היה נכון לפני חצי שנה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: שאלה לחבר הכנסת יבגני סובה, בבקשה.

יבגני סובה: ארז, בוקר טוב, אני מקדים את המחלוקות שמן הסתם נשמע עכשיו מצד בעלי האולמות.

יבגני סובה: אתה בעצם בא ואומר, שאין את המתווה שלך, כלומר, חוק זה מחליף את המתווה, כי היה ניסיון הידברות אתך, וזה לא קיים.

יבגני סובה: כלומר, אף אחד לא יכול להסתמך על השם שלך, על המתווה שלך, זה כבר לא קיים.

יבגני סובה: אתה אומר, שכל מה שאתה רצית, הכנסת לתוך החוק הזה, נכון?

יבגני סובה: אני מבין אותך נכון?

ארז קמיניץ: לא, רגע.

ארז קמיניץ: המתווה שלנו הוא מתווה לא מחייב, הוצאנו את חוות הדעת שלנו, המתווה הזה הוא מתווה שבו כך אנחנו ראינו את הדברים, קראנו לחקיקה בהקשר הזה, זה לא קרה עד היום בעצם, עד עצם ימינו אנו.

ארז קמיניץ: ברור שחוק ישנה את ההמלצה שלנו, חוק הוא ברמה יותר גבוהה מהמלצה.

ארז קמיניץ: אנחנו לא יכולים לחייב את השוק הפרטי, בקושי את משרדי הממשלה אנחנו מצליחים.

ארז קמיניץ: בסופו של דבר, בוודאי שהחוק יחליף את המתווה אבל מי שהגיע להסכמות בעבר, זה דיני חוזים, אנחנו לא נפתח את ההסכמות שהגיעו אליהן לאחר מרץ, אפריל, לאחר פרוץ הקורונה.

ארז קמיניץ: זאת אומרת, מי שהגיע להסכמות על רקע הנתונים של מצב משברי כמו קורונה, והגיע להסכמות עם בעל האולם ואמר, אני מבטל ותחזיר לי כך וכך, או אני רוצה את האירוע שלי בעוד שנה ונגיע להסכמות בהמשך, מי שהגיע להסכמות מהסוג הזה - - -

יעקב מרגי: זה לא מעורר את זה מחדש.

יבגני סובה: זה מביא אותי לשאלה נוספת, אתה אמרת שיש כמות גדולה של זוגות, השאלה, האם אתה יודע מספרים?

יבגני סובה: כי המספרים שמוצגים מכל הצדדים הם שונים.

יבגני סובה: שמעתי נתון של 900 זוגות, בסך הכול מדובר ב-12 מיליון שקלים חובות.

יבגני סובה: זה לא נראה לי סכום גדול - - -

יעקב מרגי: אם אתה מוותר על סכומים מ-1,000 שקלים עד 10,000 שקלים- - -

יבגני סובה: לא, כשאני מסתכל על הסכום הזה שהוא בסך הכול מכסה את הוויכוח הזה.

יבגני סובה: לעומת זאת, הוויכוח שלך והחשש שלך מפני תרבות החוזים, מה שהבעת פה ואמרת שצריך להתקיים דיון בעניין הזה כי זה יכול להקרין לענפים אחרים, אז זה די תמוה כי אני חושב שהמדינה כן יכולה למצוא פה את הסכום של 12 מיליון שקלים - - -

הילה שי וזאן: יבגני, זה לא הסכום.

יבגני סובה: ולמנוע את האפשרות שאנחנו פה, מצד אחד, אנחנו עם הזוגות, אני מסכים, לא צריך לשלם על אירוע שבוטל.

יבגני סובה: מצד שני, שלא ייווצר מצב שכל צד ינצל את זה לטובתו ובסופו של דבר גם הזוגות ייפגעו כי אתה בכל זאת עומד על כך שהם צריכים להגיע להסכמה.

יבגני סובה: אז אולי תשיב לגבי המספרים, מה המספרים?

ארז קמיניץ: קודם כל לעניין המספרים, יש נתונים, ראיתי את מה ששלחו התאחדות בעלי האולמות, מהנתונים שנשלחו לוועדה ראיתי 1,200 זוגות.

ארז קמיניץ: אנחנו עשינו סקר, זה לא מדגם, זה סקר, כל מי שרצה נכנס, יכולות להיות הטיות לכאן או לכאן, מההיכרות שלנו, שמענו גם מהמועצה לצרכנות, אנחנו מבינים שחלק מהשוק לא הצליח להגיע להסכמות וזה לא חלק זניח.

ארז קמיניץ: האם בגלל זה צריך לעשות חקיקה, כן או לא?

ארז קמיניץ: אני אישית חושב, שאם כבר יש הצעת חוק פרטית שהוצעה על ידי חברי הכנסת ויש שיעור מסוים באוכלוסייה שלא מגיע להסכמות ויצטרך לבלות את ימיו בבית המשפט, במיוחד שמדובר באוכלוסייה, זה לא אנשי עסקים, אנחנו עוסקים בצרכנות, בצרכנות הרבה פעמים אנחנו מטפלים יחסית בפלח קטן של האוכלוסייה.

ארז קמיניץ: אם זה כבר עולה לכנסת ואפשר לסדר את האירוע הזה ולמנוע התדיינויות משפטיות גם בפלח הזה בעולם של צרכנות, אז צריך לעשות את זה.

ארז קמיניץ: לגבי השיח השני, השפעה על חוזים אחרים וכו', אפשר להיכנס לזה.

ארז קמיניץ: תראו, בסופו של דבר זה בוודאי משהו שהטריד אותנו גם בדוח ומי שייקרא את הדוח שהוצאנו ביוני-יולי, ראה שזאת אחת הנקודות המרכזיות, אנחנו לא רוצים להתערב בחוזים, במקום שבו אי אפשר, אבל צריך להבין שקרה פה משהו, קרה אירוע קולוסאלי, הקורונה היא אירוע בלתי צפוי שמחייב חשיבה איך לנסות לעזור לציבור לצלוח אותו.

ארז קמיניץ: ניסינו להעביר את הנטל הזה, לא בגלל שאנחנו חושבים שהממשלה צריכה להתחמק מאחריות.

ארז קמיניץ: בדיני חוזים אני לא עוסק בפיצוי לאולמות.

ארז קמיניץ: בדיני חוזים דבר ראשון אתה מנסה שהצדדים יגיעו להסכמות, אבל צריך להכיר בעובדה, שכנראה יש כאלה שלא יגיעו להסכמות, אנחנו בעולם צרכני שבו יש צרכן מול ספק, זה לא שני צדדים עסקיים שאני מצפה מהם להגיע להסכמות, הציפייה שלי היא הרבה יותר משמעותית שיגיעו להסכמות.

ארז קמיניץ: בסוף יש פה צרכן ויש ספק ויש עולם שלם של דיני צרכנות.

ארז קמיניץ: כנראה בשוק הזה לא יצליחו להגיע למספיק הסכמות ביחס למספיק מתחתנים ולכן אני חושב שיש הצדקה לייצר הסדר שהוא בעיניי הוגן.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: הרשות להגנת הצרכן וסחר הוגן, בבקשה.

דליה שיליאן: שלום, שמי ד"ר דליה שיליאן, אני הכלכלנית הראשית של הרשות.

דליה שיליאן: נמצאת כאן גם היועצת המשפטית, חנה וינשטוק.

יעקב מרגי: מה עמדתכם לחוק?

דליה שיליאן: אנחנו תומכים בו ומתואמים עם משרד המשפטים בעניין הזה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: לגברת וינשטוק, יש מה לומר?

חנה וינשטוק: לא, אדוני היושב-ראש, אין לי מה להוסיף, אנחנו תומכים בהצעת החוק.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: נעבור לרון שפירא, היועץ המשפטי, התאחדות בעלי האולמות וגני האירועים.

רון שפירא: בוקר טוב, כמה דברים, אני רוצה להתחיל בדברים שאמר המשנה ליועץ, ארז קמיניץ.

רון שפירא: אנחנו חושבים קודם כל שיש בעיה בעצם ההתערבות ביחסים חוזיים בדיעבד, מכמה בחינות, אני אסביר.

רון שפירא: יש דיני חוזים ודיני החוזים קובעים את העקרונות שעו"ד קמיניץ דיבר עליהם.

רון שפירא: בעיקרון, חוזה שבוטל, צריך להשיב את עיקר הסכום, זה נכון.

רון שפירא: בעיקרון, הצדדים צריכים לנהל משא ומתן בתום לב, זה גם נכון.

רון שפירא: דיני החוזים נכתבים לפני שיש חוזה.

רון שפירא: כאשר אני עושה חוזה עם מישהו אחר, אני מכיר את דיני החוזה, אני מכיר את כללי המשחק לפני כן ואני מחלק את הסיכונים בין שני הצדדים לחוזה לתרחישים עתידיים שרובם בלתי צפויים.

רון שפירא: יכולים לבוא אליי שני אנשים לאולם האירועים שלי, אדם א', אני גובה ממנו מחיר א', אדם ב' אומר, אני אתן לך 10% במזומן מראש אבל אתה תיקח את הסיכון לתרחיש עתידי כזה או אחר, או אני אקח את הסיכון לתרחיש עתידי.

רון שפירא: לסעיף הזה קוראים סעיף כוח עליון.

רון שפירא: יש לנו עשרות סעיפי כוח עליון באלפי חוזים שונים והם מנוסחים באופן שונה.

רון שפירא: מה שהחוק הזה עושה, הוא אומר, אני מתייחס באותו אופן לאדם שאומר, אני, מזמין האירוע, לוקח על עצמי את הסיכון לתרחיש עתידי בלתי צפוי, או אתה, בעל האולם, לוקח על עצמך את הסיכון או את הביטוח לתרחיש עתידי בלתי צפוי.

רון שפירא: הצדדים חשבו על זה מראש.

רון שפירא: בדרך כלל לא חשבו על זה מראש, בדרך כלל הם הלכו לפי תבניות נתונות מראש, אבל הם לא עשו בדיוק את אותו חוזה.

רון שפירא: המשמעות של החוק הזה היא לבוא ולהגיד, אנחנו לא רוצים לעבור אחד אחד ולבדוק את הנתונים, אירוע במרכז, אירוע בפריפריה, אירוע בצפון, אירוע בדרום וכן הלאה אלא במקום זה אנחנו באים ואומרים, מחיר אחיד לכולם.

רון שפירא: לא אכפת לי מי עשה את האירוע, מי לא עשה את האירוע.

רון שפירא: הפצנו חוות דעת כבר לפני חודשיים, גם משרד המשפטים ראה אותה וגם אחרים ראו אותה, גם חברי הוועדה הנכבדים.

רון שפירא: אנחנו חושבים שהחוק הזה הוא לא חוקתי.

רון שפירא: האמת, למשל בחוקת ארצות הברית יש סעיף ספציפי, סעיף 8 בחוקה שאומר, התערבות בדיעבד ביחסים חוזיים היא בניגוד לחוקה, אני מבקש שתשקלו זאת.

רון שפירא: אני חושב שחובתכם כחברי כנסת היא קודם כל כאשר אתם עושים את הצעד הזה, שגם משרד המשפטים מספר לכם שהוא צעד חריג ויוצא דופן, לפחות חריג ויוצא דופן, אולי נדיר שבנדירים, אתם צריכים לבדוק שני דברים: קודם כל לבדוק את התשתית העובדתית.

רון שפירא: באה חברת הכנסת שהציעה את הצעת החוק הזאת ואומרת, ההנחה העובדתית שלי היא, ש-90% מהזוגות לא יתפשרו.

רון שפירא: זאת הנחה עובדתית מאוד מאוד משמעותית.

רון שפירא: ככה היא פתחה היום את הדיון.

רון שפירא: אם ההנחה הזאת שגויה לגמרי, שגויה בסדרי גודל, אם זה לא 90% אלא 9%, זה דבר שאתם חייבים לדעת אותו לפני שאתם מרימים יד בכנסת בקריאה ראשונה, שנייה ושלישית, ליל אחד ערב הבחירות.

רון שפירא: אתם אמורים לבדוק היטב את העובדות - - -

יעקב מרגי: פרופ' רון שפירא, מגודל הצעקה של הזוגות ובעלי האולמות וגני האירועים אני מבין שמדובר בכמות גדולה.

יעקב מרגי: הם הביאו בפנינו עמדה, שאם החוק הזה יעבור, אנחנו גוזרים גזירה לקהל הענף הזה, אני מבין שזה סכום גדול וכמות גדולה.

רון שפירא: אני מניח, כבוד היושב-ראש, שהמחוקק, את הנתונים שלו אוסף לא לפי גודל הצעקה של מי - - -

יעקב מרגי: לא, גם הלכת בין 9% ל-90%.

רון שפירא: למחוקק יש כלים לברר עובדות והשאלה אם זה 9% או 90% או 4% או 2%, או 2.8% כמו במסמך שאנחנו הגשנו, שלמיטב ידיעתי הוא הסקר היחיד שלא סובל מהטיית משיבים מבין כל החומר העובדתי שבפניכם, היא שאלה רלוונטית כאשר אתם הולכים לעשות דבר שגם משרד המשפטים מגדיר אותו כיוצא דופן.

יעקב מרגי: אני מציע שתהיה אתנו בהליך החקיקה, אולי תשנה, אולי תוסיף לנו, אולי תעיר את הערותיך, אבל במהלך החקיקה.

רון שפירא: אני רוצה לדבר רגע על סעיפים ספציפיים.

יעקב מרגי: כשנגיע לחקיקה, כשנגיע להקראת הסעיפים.

יעקב מרגי: אני רוצה לשמוע את יעל כהן שאואט, בבקשה, גברתי.

יעל כהן שאואט: שלום אדוני, אני רוצה להתייחס לקבוצה שהגדיר עו"ד קמיניץ, כקבוצה שכבר ניהלה משא ומתן, יכול להיות שכבר הגיעה להסכמות וקבעה תאריך נוסף, והחתונה והאירוע לא יכלו להתקיים בגלל המגבלות שהיו אז.

יעל כהן שאואט: בעצם כל התהליך של המשא ומתן שרוצים לתמרץ בהצעת החוק כבר התקיים והצדדים הגיעו למסקנה שאי אפשר באמת לקיים את האירוע.

יעל כהן שאואט: אני לא רואה בהצעת החוק התייחסות לקבוצה מאוד גדולה של - - -

יעקב מרגי: הם כבר הגיעו להסכמות?

יעל כהן שאואט: יש חלק מהם שהגיעו להסכמות - - -

יעקב מרגי: מי שהגיע להסכמה, עשה את זה ברצון ובחפץ לב.

יעקב מרגי: הצעת החוק לא מעירה אותם, זו לא הכוונה.

יעל כהן שאואט: אני רוצה להבין אם החוק הזה יחול על כל אותם צרכנים שכבר ניהלו משא ומתן?

יעל כהן שאואט: כי החוק דורש לנהל משא ומתן תוך חודש ימים או חודשיים מתחילת החוק.

יעקב מרגי: גברתי, תהיה התייחסות - - -

יעל כהן שאואט: לא ברור אם נצטרך לעשות את התהליך עוד פעם - - -

יעקב מרגי: הבנו, במהלך החקיקה תשמעי התייחסות לזה.

יעקב מרגי: חגי כהן, בעל אולם אירועים.

חגי כהן: בוקר טוב לכם, יושב-ראש הוועדה מרגי וחברי הכנסת.

חגי כהן: אני חגי כהן, מראשון לציון, בן 53, אני גרוש עם שלושה ילדים, אני רוצה לספר לכם את הסיפור שלי כדי שתבינו בדיוק איך הדברים נראים מהצד שלנו, מלמטה.

חגי כהן: יש לי הרגשה, שאתם יושבים למעלה, באמת אני לא משתחצן ולא יהיר, אבל אתם לא רואים את המציאות הקיימת ומה שקורה כאן במדינה.

חגי כהן: בפברואר 2020 פתחתי אולם אירועים, השקעתי את כל החסכונות שלי, את כל הכספים שלי, אני ועוד שני שותפים, שיפצנו את המקום, סגרתי אירועים קדימה בכדי שיהיו לנו הכנסות עתידיות.

חגי כהן: כמובן שבתחילת מרץ המדינה סגרה אותנו בצו מדינה.

חגי כהן: נכון להיום אני לא עובד כבר עשרה חודשים.

יעקב מרגי: חגי, ברשותך, אני מזדהה עם המצב אבל אני רוצה לשאול אותך שאלה.

יעקב מרגי: זה שהמדינה צריכה להיכנס ולבדוק את סוגית בעלי האולמות כקבוצה עסקית ולפצות אותם, לפי המתווה שהיא קבעה, עקרונות שהיא קבעה בתוכנית הכלכלית, סיוע לעסקים, זה מחויב המציאות והיא עשתה זאת, יכול להיות לא מספיק, צריך לנסות לראות מה מתאים יותר לבעלי האולמות, אבל זה עדיין לא מקנה לך את הזכות להחזיק כסף של בן אדם שלא קיבל את התמורה.

חגי כהן: היושב-ראש מרגי, אני רוצה להגיד לך דבר אחד, אני לא פשעתי ולא עשיתי שום דבר, אני פתחתי עסק במטרה להתפרנס בכבוד, גם ליצור מקומות עבודה.

יעקב מרגי: זה לא נכון לגבי הזוגות.

חגי כהן: אני הקשבתי לכולם, תן לי את הזכות לדבר.

יעקב מרגי: אני אתן לך שתי דקות לדבר כי אתה לא רוצה להגיע – אתה רוצה להביע את עמדתך?

יעקב מרגי: תביע, בבקשה, אני לא אפריע לך.

חגי כהן: אני רוצה להביע את עמדתי ביחס למה שמדובר כאן.

חגי כהן: אנחנו מתמודדים בבתי משפט עם בעל נכס בפינוי, אני צריך לשלם עשרות אלפי שקלים שכירויות, הוצאות חשמל, ארנונה, עדיין לא קיבלתי שקל אחד מהמדינה.

חגי כהן: ומאיפה אני אמור להביא את הכסף הזה כדי להחזיר מקדמות?

חגי כהן: מה שאתם עושים כאן, אתם מרימים אצבע כדי לקבור אותי יותר עמוק באדמה.

חגי כהן: גם ככה אין לי מה להפסיד.

חגי כהן: אין לי מה להפסיד, אני נמצא במצב הכי גרוע שהייתי בחיים שלי ואני בן 53, יש לי שני בנים חיילים בצה"ל היום, נכון להיום אין לי כסף לקנות אוכל במכולת.

חגי כהן: אני רואה זוגות שביטלו את האירוע אצלי כי אמרו לי, יש קורונה, אנחנו לא יכולים לעשות את האירוע והזוגות האלה נמצאים בסיישל או בדובאי.

חגי כהן: אני יש לי כסף לדובאי?

חגי כהן: אין לי כסף לחיות.

חגי כהן: מאיפה אתם רוצים באמת שאנחנו נביא את הכסף?

יעקב מרגי: אני מזדהה עם המצוקה שלך - - -

חגי כהן: אני בעל אולם אירועים, אני מתבייש להגיד את זה היום שאני נמצא במצב הכי גרוע, אין לי מה להפסיד, אם לא היו לי שלושה ילדים, מזמן הייתי חותך ורידים, מזמן.

חגי כהן: מאיפה אתם רוצים שנביא את הכסף, מה, נלך לשדוד בנק?

חגי כהן: אתם מקבלים משכורת כל 1 בחודש.

חגי כהן: אתם חושבים שאני יכול לשלם 100,000 שקל כל חודש?

חגי כהן: איפה?

חגי כהן: לקחת עוד הלוואות ועוד הלוואות מהשוק האפור?

חגי כהן: אתם יודעים למי אני חייב כסף?

יעקב מרגי: תודה.

ירון מלינסקי: נעים מאוד, אני ירון, אני בעלים של אולם אירועים מזה עשר שנים, כל חיי נמצאים שם, השקעתי את כל כספי וכל מה שהיה לי בחיים כדי לפתוח את האולם ולהגשים את החלומות שלי, אנחנו עושים את זה כבר עשר שנים.

ירון מלינסקי: יש לי שלושה ילדים, הקטן ביניהם בן שבעה חודשים, נולד בצל הקורונה.

ירון מלינסקי: אני חייב להגיד פה משהו.

ירון מלינסקי: אנחנו לא כועסים, אני לא בא לדיון הזה כעוס, אני לא בא לדיון הזה טעון, אני בא בסך הכול להגן על הזכויות שלי.

ירון מלינסקי: אין פה כעס.

ירון מלינסקי: הדיון הזה לא אמור להוציא מאתנו אמוציות וכעסים, אני אומר לך את זה בלב שלם וזאת המטרה שלי פה כרגע, אנחנו נקיים פה את הדיון מבחינתי על הצד הטוב ביותר והרגוע ביותר.

יעקב מרגי: ברשותך, אני רוצה לתרום לדיון, זה מה שניסיתי עם חגי.

יעקב מרגי: אני מתקשה בשבועיים שלושה שהחוק הזה מתהווה, מתקשה לנהל שיח רציונאלי עם נציגויות שלכם.

יעקב מרגי: לית מאן דפליג, צריך לפצות את בעלי האולמות.

יעקב מרגי: קיימנו כאן דיונים, הלכנו אתם לוועדת הכספים, לחצנו את האוצר, שיפרו את המתווה, תקנו.

יעקב מרגי: לא מספיק, יכול להיות שצריך יותר.

יעקב מרגי: אבל אני לא רואה את הגישה, אתה מבין את הגישה: אני רואה אותם בדובאי או באיי סיישל?

יעקב מרגי: זה לא לעניין.

ירון מלינסקי: אבל זאת מצוקה, אתה לא יכול להתעלם מהמצוקה הזאת.

יעקב מרגי: זה לא העניין.

יעקב מרגי: יש מצוקה של בעלי האולמות.

יעקב מרגי: לגבי דמי מקדמה, אני רוצה לשמוע - אתם מנותקים - אני לא שמעתי בעל אולם אחד שבא ואומר, אתה צודק, לא התקיימה החתונה, אני חושב שמתוך זה מגיעה לי מקדמה כזאת וכזאת, פיצוי – אבל אני שומע גישה, לא משנה אם שילם 2,000, 10,000 או 30,000, מה שאצלי שלי.

יעקב מרגי: גישה כזאת לא נותנת לי מקום ולא נתנה לי מקום לנהל אתכם שיח, לנסות להביא לפה את הדבר הכי מאוזן, אגב, עשינו את זה עם המחלקה המשפטית ומשרד המשפטים, כדי לנסות להביא משהו מאוזן.

יעקב מרגי: אני לא שומע את הגישה הזאת.

יעקב מרגי: אני מכיר את הענף הזה, תאמין לי שאני מכיר אותו לפני ולפנים, אני יודע מה העלויות, מה ההשקעות, מה התחרות בענף הזה, אני יודע כמה לשדרג אולם וכל כמה שנים צריך – אני יודע מה המצוקה אבל זה לא אומר שאם מחוקקים חוק שבא להגן על זוגות צעירים לקבל את כספם, בין אם הוא רב, בין הוא מועט, על פי הדין, זה לא אומר שאנחנו מנותקים, זה לא אומר שמישהו פה רוצה לחסל את הענף.

ירון מלינסקי: אז ברשותך, בוא ננסה לעשות פה איזשהו תיקון, בוא ננסה ללכת יד ביד ובוא נראה איך מהדבר הזה אנחנו יכולים לצאת לדרך.

ירון מלינסקי: כמו שאמרתי, את הכעסים השארתי בחוץ – שאגב, לא היו – הם מחוץ לתחום.

ירון מלינסקי: אתחיל בזה, אנחנו בעד הזוגות, אסביר לך גם למה, מאוד פשוט, אולם אירועים בלי הזוגות, לא שווה כלום.

ירון מלינסקי: אני בתור בעל אולם לא שווה כלום בלי הזוגות.

ירון מלינסקי: אם מחר בבוקר לא יהיו זוגות, אין לי עסק.

ירון מלינסקי: אין לי עסק, אין לי הכנסה, אין לי אוכל לילדים, אין לי עתיד, כנראה שאחפש מקצוע אחר.

ירון מלינסקי: אז נתחיל בזה שאנחנו והזוגות ביחד, גם אם נרצה וגם אם לא.

ירון מלינסקי: זאת אומרת, אנחנו שמים פה על השולחן את הדבר הזה שנקרא זוגות ואנחנו צריכים להיות מאוחדים וביחד.

ירון מלינסקי: הזוגות, יש להם את הצד שלהם, הצד של הזוגות הוא צד מאוד מאוד מובן.

ירון מלינסקי: זאת אומרת, אני מבין אותם, אני מבין את הזוגות ששמו כספים ולא התקיימה להם החתונה.

ירון מלינסקי: ואני מבין את הזוגות שיש להם עשרות אלפי שקלים – אגב, ואני אומר את זה פה מול המצלמות, אולם שמחזיק לזוגות עשרות אלפי שקלים, זה לא תקין, לא תקין.

ירון מלינסקי: אני אומר לכם, זה אולם שמבחינתי הוא פושע.

ירון מלינסקי: אני שם בצד, אם זה נכון או לא נכון, לכל אחד יש את הצד שלו, יכול להיות שיש לו את הזכויות שלו ויכול להיות שהוא יצטרך לשים את הכסף, אבל להחזיק לזוג צעיר עשרות אלפי שקלים, מבחינתנו זה לא תקין, זה צריך לחזור לזוגות וצריך לחזור לזוגות אתמול.

ירון מלינסקי: אני שם את הדברים על השולחן כדי להבין, אני מדבר כרגע מהלב, גם אני הייתי זוג, גם התחתנתי, אני עדיין נשוי, נשוי באושר, הייתי במקום הזה לפני עשר שנים כשהתחתנתי.

יעקב מרגי: אני מוטרד מהמשפט: אני עדיין נשוי.

ירון מלינסקי: אני עדיין נשוי באושר ואשתי בזום ורואה אותי עכשיו מדבר.

ירון מלינסקי: אני אומר בצורה הכי אמתית שיש, אנחנו מבינים את הזוגות וצריך למצוא פתרון.

ירון מלינסקי: יש פה בעייתיות קשה.

ירון מלינסקי: חגי עלה ודיבר מהלב.

יעקב מרגי: אני לא דן אותו.

ירון מלינסקי: אני יכול להגיד לך, לפעמים בעלי אולמות אירועים חושבים על משהו אחד ויוצא להם משהו אחר כי הם קורסים.

ירון מלינסקי: אני יכול להגיד לך, שיש בעלי אולמות אירועים שהם בפשיטת רגל.

ירון מלינסקי: אני יכול להגיד לך, שיש בעלי אירועים שבעלי הנכסים מפנים אותם, שולחים להם סוללות של עורכי דין, רוצים את הנכסים שלהם בחזרה כי הם אומרים, יש לנו פה מומנטום, יש לנו פה עסק שהשקיעו בו עשרות מיליוני שקלים, בוא ניקח את העסק, נוציא את השוכר כי הוא לא יכול לשלם לנו ונכניס מחר בבוקר מישהו חדש, נמקסם.

ירון מלינסקי: אנחנו גם מתמודדים עם זה.

ירון מלינסקי: אנחנו מתמודדים מול סוללה של אנשים שלצערי הם לא אתנו.

ירון מלינסקי: אנחנו רק מבקשים דבר אחד, שמי שנמצא פה בחדר, אני מדבר על כבודו, על קמיניץ, על משרד האוצר, תבינו אותנו ותהיו גם אתנו, אנחנו גם הקורבן פה, כמו הזוגות, אותו הדבר.

יעקב מרגי: אין ספק.

ירון מלינסקי: זאת הייתה הקדמה ואני חייב להגיד שזאת הקדמה שאני חייב לשים אותה על השולחן, ומה שהיה, אני לא שופט אף אחד, אני לא שופט גם את הזוגות.

ירון מלינסקי: אגב, היו זוגות שלא הסתדרנו אתם, זה נכון, שבא זוג לבעל אולם אירועים ואומר, אני לא מעניין אותי, אני רוצה ריקודים ואני לא יכול להתחתן אצלך כי אין ריקודים, ויום למחרת אני רואה אותו עושה מסיבה בוילה של 250 איש כי אצלי הוא יכול לעשות רק 100 איש.

ירון מלינסקי: הוא הכניס לי את הסכין והוא לא מנהל אתי משא ומתן בתום לב.

ירון מלינסקי: למה?

ירון מלינסקי: כי יש לו את האפשרות להתחתן בוילה כי הממשלה או מי שזה לא יהיה, לא יכול לאכוף את הדברים האלה.

ירון מלינסקי: אגב, אני גם לא יכול לבוא אליו בתלונות, הוא רוצה להתחתן, כל האמצעים כשרים, כל עוד יש וילה שמארחת אותו.

ירון מלינסקי: אני לא יכול לעשות את זה, למה?

ירון מלינסקי: כי אני כל בוקר, מהרגע שהתחיל הסגר, הטלפון הראשון שקיבלתי זה ממרחב ירקון, משטרת תל אביב שאמרה לי, אם אתה פותח את האולם, זאת עבירה פלילית, אתה יכול ללכת לכלא.

ירון מלינסקי: ככה פתחתי את הבוקר.

ירון מלינסקי: ואני לא יכול לשחק את המשחק, בוא תעשה אצלי אירוע, נעשה אירוע של 250 איש.

ירון מלינסקי: לא.

ירון מלינסקי: אז אני אומר, יש שני צדדים וצריך להבין את שני הצדדים.

ירון מלינסקי: יש זוגות שבאו ואמרו, חבר'ה, אתם צודקים, ליוויתם אותנו, הייתם אתנו חצי שנה, שנה, טעמתם, אירחתם אותנו עשרות פגישות, שיגענו אתכם – שיגענו במובן הטוב – מגיע לכם לקבל את ההוצאות שלכם, מגיע לכם לקבל משהו.

ירון מלינסקי: זוג כזה שבא אליי, אני חיבקתי אותו, אמרנו לו, פייר, בוא נדבר על משהו שיהיה טוב לכם וטוב לנו.

ירון מלינסקי: כי אם נבוא ונגיד: לכם לא טוב ולנו לא יהיה טוב ובסוף רק צד אחד ינצח, הצד השני לא יוכל לחיות עם זה.

ירון מלינסקי: כבודו, הבקשה שלי, אנחנו צריכים לעשות, אם הלכנו להצעת חוק – אני באופן אישי לא הולך לדבר על הצעת החוק, יש פה את כל המומחים, אני לא עו"ד ואני לא משפטן – אני מבקש שני דברים.

ירון מלינסקי: הראשון, שיהיה חוק מאוזן, שיהיה חוק שלא מפלה אותנו, שיהיה חוק שדואג לכל קבוצת בעלי אולמות האירועים.

ירון מלינסקי: אגב, אפשר להגיד שאנחנו עושים את המיטב אבל בסוף אנחנו הולכים לישון, מתחת לשמיכה אנחנו לבד, ולא רק שאנחנו לבד, אנחנו מול הבנקים, מול בעלי הנכסים.

ירון מלינסקי: אחד, אני רוצה הצעת חוק מאוזנת, אם הולכים להצעת חוק.

ירון מלינסקי: דבר שני, אין לנו כרגע כסף לשלם ולא להחזיר שקל.

ירון מלינסקי: כל שקל היום מעל אפס, מבחינתנו, גם אם זה אלפי שקלים, מאות אלפי שקלים, זה כסף, זה הרבה כסף שאין לנו מאיפה להביא.

ירון מלינסקי: היום אנחנו רצים בין הבנקים.

ירון מלינסקי: אגב, אני חייב להגיד משהו, אני באופן אישי יש לי 200 עובדים, אבל יש 150,000 איש שמתפרנסים מהתחום הזה, יש פה די.

ירון מלינסקי: ג'י, יש פה מעצבים, יש תאורנים, יש פה אנשים שלא מסיימים את החודש, כולל בעלי אולמות.

ירון מלינסקי: חלק מהמקדמות שאני לקחתי הולך אליהם כדי לשריין אותם.

ירון מלינסקי: אני מבקש, שתהיה פה הוגנות.

ירון מלינסקי: אנחנו כרגע לא יכולים להחזיר כסף.

ירון מלינסקי: דבר אחרון, יש פה את משרד האוצר, אם באמת רוצים לבוא ולעזור לנו, בואו תעזרו לנו להחזיר את הכספים, אתם אנשים יצירתיים, תודה רבה.

יעקב מרגי: אני מאוד מודה לך.

יעקב מרגי: תראה, זאת ועדת הכלכלה, זה הבית של הצרכנות.

יעקב מרגי: החוק הזה הוא פשרה מבחינתנו, שתבין, כי בעיקרון אני פה משית קנס – זה לא נכון מבחינה משפטית – אנחנו פה, הפוך, הולכים נגד חוקים קיימים בגלל המצב.

יעקב מרגי: נכון שהמשבר אצלכם הוא גדול וזה לא מרצה אותך, אבל חשוב שתבינו, לפחות שתדעו את המציאות.

יעקב מרגי: כפי שאמרתי לך בתחילה, התחושה הייתה שאנחנו מדברים ואין מי שמבין אותנו.

יעקב מרגי: אני שמח על הגישה שלך, אני מבין את המצוקה, אנחנו מחויבים לכם כנבחרי ציבור לעמוד מול האוצר ואנחנו נשמע גם את האוצר.

יעקב מרגי: אם המתווה מבחינתם, אפשר עוד לשפר אותו, אדרבא ואדרבא, אנחנו נוביל לשם.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: נגה רץ, אחרונת הדוברים, לפני שניכנס להליך החקיקה, בקצרה.

נגה רץ: ממש בקצרה ובצורה מאוד ברורה.

נגה רץ: הכנתי כמה מילים לפני אבל קרו פה דברים תוך כדי אז אתחיל מזה.

נגה רץ: כשירון התחיל לדבר, קיבלתי הודעה מכלה של ירון, שמספרת שהוא מחזיק בידיו 45,675 שקל מחודש מרץ.

נגה רץ: אז אני רק רוצה להניח את זה על השולחן.

ירון מלינסקי: אני אשמח לראות את זה.

נגה רץ: אני אתקדם.

נגה רץ: הדבר הבא שאני אשמח להתייחס אליו, הנתונים שהציג חבר הכנסת סובה, אני מבינה שאלה נתונים שקיבלת מבעלי האולמות - - -

יבגני סובה: לא קיבלתי נתונים, שאלתי שאלות.

ירון מלינסקי: נגה, את התחתנת בווילות, בוא לא נשכח את זה.

יעקב מרגי: ירון, פה בוועדה לא מתפרצים.

יעקב מרגי: תוכל להגיב אחר כך, אם תרצה.

נגה רץ: נתונים שאתה הצגת, שהגיעו אליך, לא אמרתי שזה נתונים שלך.

נגה רץ: אתה אמרת שיש 12 מיליון ₪ מקדמות בחלוקה פשוטה עבור 700 אולמות.

נגה רץ: מדובר בהחזר של 17,142 שקל, שצריך בממוצע לעשות כל אולם, לא סכום שבעלי האולמות לא היו עומדים בו אם באמת אלה היו הסכומים, אז רק בואו נסבר את האוזן.

נגה רץ: יתרה מזאת, היינו בסרט הזה בשבוע שעבר, אנחנו לא מתנגדים ואנחנו לא נגד בעלי האולמות, שיקבלו את מה שמגיע להם מהמדינה.

נגה רץ: אנחנו לא המדינה.

נגה רץ: אמר יושב-ראש הוועדה, אנחנו לא חברת אשראי.

נגה רץ: חברים, אנחנו הפכנו להיות הבנק הכי משתלם בארץ ישראל.

נגה רץ: אני לא מכירה אף בנק שנותן הלוואה על סך למעלה מ-20 מיליון שקלים עם אפס ריבית, וכשהוא יקבל את הכסף בחזרה הוא כבר מאבד מהערך של הכסף כי בזמן הזה הוא היה יכול להרוויח ריבית.

נגה רץ: תעשו חשבון, זוג ששילם 50,000-45,000, כמה הוא ירוויח ריבית על זה בבנק בזמן הזה?

נגה רץ: יתרה מזאת וכמו שאמרת היום – בזה אסכם את הדברים שלי – דיברנו כל כך הרבה פעמים בדרך על פשרות, אנחנו דיברנו כל כך הרבה פעמים בדרך ושמעו את זה כל היושבים בחדר וכל הנמצאים בזום, על זה שאנחנו מוכנים להתפשר, לא כי אנחנו לא חושבים שכל הכסף לא מגיע לנו, כי ברור לנו שאין מה לעשות, גם כצרכנים אנחנו הולכים לאכול אותה אבל אף פעם לא היה לנו עם מי לדבר.

נגה רץ: לשלוח לפה היום את ירון, אני מכירה את האולמות שלך וזה מקומות שאני מאוד אוהבת ומאוד מעריכה ואתה גם מדבר בצורה שמאוד נוגעת ללב אבל בואו נדבר עם נתונים.

נגה רץ: שלחו אותך היום פה בשביל לרגש, בשביל לא לשמוע את ניר שפר צועק ואולי בשביל לגעת לאנשים בלב.

נגה רץ: אתה יכול לגעת לאנשים בלב ואתה באמת צריך לקבל עוד סיוע מהמדינה, זה לא צריך לבוא מהכיס שלי.

נגה רץ: ואני התחתנתי בגינה פרטית בקיבוץ של המשפחה שלי, הגינה עלתה לי אפס שקלים, אתה מוזמן לפנות לקיבוץ - - -

יעקב מרגי: נגה, אבל אי אפשר להתעלם מזה שהיה פסק זמן בגל הראשון, שגם האולמות הפרו את ההנחיות יחד עם הזוגות, לא כולם, אנחנו מדברים בהכללה.

יעקב מרגי: לא נסתר מעיניי, מה לעשות, אני גר במושב, ראיתי את ההפקרות מכמה בעלי נחלות, איך הם ניהלו ועשו כסף - - -

נגה רץ: אנחנו יצאנו נגד זה.

יעקב מרגי: צריך לומר את הדברים.

יעקב מרגי: ראינו אותם חוגגים בחזירות, בניגוד לכל ההנחיות וההוראות, זה לא באולם, והמשטרה – אין.

נגה רץ: אתה צודק, ושתדע באופן הכי גלוי שיש, אנחנו יצאנו נגד כל החגיגות הפרטיות, כאלו שהפרו הנחיות.

יעקב מרגי: נגה, לא צריך לגרור תגובה, אני שמתי את העובדות.

ירון מלינסקי: ברשותך, אני חייב לדבר.

יעקב מרגי: אתה חייב, תקבל, לא עכשיו.

ירון מלינסקי: כי דיברו אישית עליי וחשוב שאשמיע את דעתי.

יעקב מרגי: ירון, הבטחתי לך שתגיב, תקבל.

ירון מלינסקי: אני מבקש, משפט אחרון.

ירון מלינסקי: תן לי משפט.

יעקב מרגי: אתה לא תעמוד במשפט.

ירון מלינסקי: אני אעמוד במשפט ואגיד את זה ב-10 שניות.

ירון מלינסקי: נגה, שלא תתקפי אותי אישית כי באתי לפה בפשרה.

ירון מלינסקי: אבל אם את תוקפת אותי אישית על המקומות שלי, את התחתנת נגד ההנחיות בווילה.

ירון מלינסקי: בואו נספר סיפורים, לא פה, אני גם אשלח את הסרטונים אם צריך ויש לי עוד אלפי סרטונים של זוגות אבל עדיין, הזוגות צריכים לקבל את הכסף ואני שם את זה בצד, לא דיברתי על זה.

יעקב מרגי: תודה, ירון.

יבגני סובה: היא מאשימה אותך שאתה מחזיק 45,000 שקלים ואתה אומר שאתה לא צריך להחזיק את הכסף.

ירון מלינסקי: אם אני מחזיק כסף כזה, אני גם אחזיר אותו ותבדקו אותי.

ירון מלינסקי: אני יכול להגיד לכם, אני הסתדרתי והחזרתי כספים ל-100 זוגות.

ירון מלינסקי: תבדקו אותי.

ירון מלינסקי: יגבני, אני באופן אישי אשלח לך - - -

יבגני סובה: לא הבנת אותי.

יעקב מרגי: ירון, תודה.

יעקב מרגי: איתי, בבקשה.

איתי עצמון: לפני שנגיע להקראת הצעת החוק ולדיון בסעיפים, אני רוצה להגיד כמה משפטים קצרים לגבי עמדתנו, בין היתר בעקבות הדברים שנשמעו כאן.

איתי עצמון: עמדתנו, בייעוץ המשפטי של הוועדה, שההסדר כפי שמונח כרגע על שולחן הוועדה הוא אכן הסדר מאוזן, לאור הנסיבות המאוד חריגות שאנחנו מצויים בהן.

איתי עצמון: אני אגיד כמה דברים לגבי ההתערבות או השיקולים שעומדים מאחורי ההתערבות של המחוקק בענף הזה.

איתי עצמון: שמענו כאן על המצוקה המשמעותית בענף, על עלויות העסקאות, על הסכומים הנכבדים ששילמו זוגות עבור תמורה שהם לא שילמו.

איתי עצמון: ובסוף בסוף, כפי שאמרת אדוני, מדובר בעניין צרכני, בעצם חוק צרכני שאמור להגן על אותם אנשים ששילמו ממיטב כספם ובסוף לא קיבלו את השירות הזה.

איתי עצמון: אני אגיד גם, שבדיני הסיכול הישראליים אין עניין של אשם.

איתי עצמון: כלומר, החוזה שנחתם לא קוים בשל נסיבות מאוד חריגות, לא צפויות.

איתי עצמון: איש לא צפה אירוע כזה שקורה אולי פעם ב-100 שנה ולכן ההסדר הזה הוא מאוד מאוד נחוץ.

איתי עצמון: אני אגיד עוד כמה שיקולים שלדעתנו תומכים בהסדר החקיקתי, חוסר הוודאות בדיני החוזים, מה שנקרא בדיני הסיכול הישראליים.

איתי עצמון: אם העניינים האלה יגיעו לבתי המשפט, מעבר לעומס שייווצר על הערכאות, אין ודאות מה בתי המשפט יפסקו.

יעקב מרגי: אני אומר לך, מניסיון, בתי המשפט ישלחו אותם להסתדר.

איתי עצמון: להתפשר.

יעקב מרגי: להתפשר.

יעקב מרגי: מה שהם לא עשו לפני כן ולא השגנו כלום.

יעקב מרגי: לכן החקיקה הזאת תיתן מוטיבציה גם לבעלי האולמות להסתדר לפני כן, גם לזוגות להסתדר לפני כן.

יעקב מרגי: זה הערך המוסף הראשון של הצעת החוק.

איתי עצמון: אכן.

איתי עצמון: וכמובן שמענו כאן

איתי עצמון: גם על פרקטיקות לא הוגנות שהתנהלו בענף הזה, על פערי הכוחות בין הצדדים ואנחנו בהחלט מסכימים עם העמדה של משרד המשפטים, במסגרת הצוות הבין-משרדי שעסק בקיום חוזים בתקופת הקורונה, שאין הצדקה משפטית להשית את אותן עלויות על הזוגות המתחתנים.

איתי עצמון: הצעת החוק יוצאת מנקודת מוצא של קיום החוזה, כפי שגם דנו בכך בעת הצעת החוק לקריאה הראשונה.

איתי עצמון: המטרה היא לתמרץ את הצדדים בכל זאת להגיע להסכמות אבל משלא הגיעו להסכמות - אני מזכיר, שאנחנו בנקודת זמן כרגע, כפי שאמר עו"ד ארץ קמיניץ, כמעט חצי שנה לאחר שהמתווה הזה, מתווה של משרד המשפטים פורסם – אנחנו לאחר חודשים ארוכים שבהם חלק משמעותי מהזוגות לא הגיעו להסכמות עם בעלי האולמות ולכן יש הצדקה להסדר החקיקתי.

איתי עצמון: הנוסח שמונח על שולחן הוועדה הופץ ביום ראשון, הוא כולל הערות ותיקונים שונים שהוסכמו בישיבה מקדימה עם חברת הכנסת הילה שי ווזאן, ונציגי משרד המשפטים.

איתי עצמון: הנוסח הוא מתואם, יש עוד כמה דקויות שאני אגע בהן תוך כדי ההקראה.

איתי עצמון: אתמול גם פורסם הסקר שערך משרד המשפטים, פורסם והופץ לחברי הוועדה, כך שיש תשתית עובדתית, איזה שהם נתונים שעומדים כרגע בפני חברי הוועדה גם של משרד המשפטים, גם חומרים שהגיעו מבעלי האולמות.

איתי עצמון: אדוני, אגש להקראת הצעת החוק.

יעקב מרגי: במקרה הזה, נתחיל לקרוא, אם תרצה לעצור להסביר תוך כדי, או לסיים ולאחר מכן לפתוח לדיון.

איתי עצמון: אני מציע בכל זאת שאקרא ואעשה הפסקה מכיוון שיש כאן כמה סעיפים יותר מורכבים.

יעקב מרגי: מצוין.

איתי עצמון: "הצעת חוק החזר מקדמה בשל ביטול אירוע (נגיף הקורונה החדש), התשפ"א-2020.

איתי עצמון: הגדרות 1.

איתי עצמון: בחוק זה – "אולם אירועים" – אולם שמחות, גן אירועים או עסק אחר שנערכים בו אירועים; "אירוע" – אירוע משפחתי או אירוע פרטי אחר שמועדו המתוכנן היה מיום ט"ז באדר התש"ף (12 במרס 2020) ואילך והחוזה לגביו נכרת לפני המועד האמור; אני אגיד, שההגדרה הזאת קובעת לנו את מסגרת התחולה של הצעת החוק.

איתי עצמון: למעשה מדובר על אירועים שהיו אמורים להתקיים לאחר תחילת ההגבלות שהוטלו על ידי הממשלה בשל נגיף הקורונה והחוזים נכרתו לפני כן.

איתי עצמון: כלומר, הצדדים לא צפו ולא יכלו לצפות לתוך האירוע בעת חתימת החוזה.

איתי עצמון: "הגבלות נגיף הקורונה" – איסורים והגבלות שנקעו לפי דין על פעילות יחידים ועסקים עקב נגיף הקורונה; "המועד המקורי" – המועד לקיום אירוע שעליו הסכימו מזמין האירוע ומפעיל אולם אירועים בעת כריתת החוזה לעריכת האירוע".

איתי עצמון: למעשה זה המועד שהוסכם לראשונה בין הצדדים על קיום האירוע.

איתי עצמון: "מזמין אירוע" – מי שהתקשר בחוזה לעריכת אירוע עם מפעיל אולם אירועים; "מקדמה" – תשלום מראש של מחיר האירוע, כולו או חלקו, לפני עריכת האירוע: "נגיף הקורונה" – נגיף הקורונה החדש 2019.

איתי עצמון: "השר" – שר המשפטים;

רון שפירא: בהנחה שהחוק ממשיך הלאה, אני חושב שצריך להוסיף שני דברים לסעיף ההגדרות.

רון שפירא: קודם כל, שהוא לא חל לגבי חתונה שסוכמה לאחר תחילת הקורונה.

רון שפירא: זאת אומרת, אם הקביעה של החתונה הייתה לאחר הקורונה, צריך להוסיף בהגדרת אירוע, שזה לא אירוע שהחוק חל עליו.

רון שפירא: אירוע שמתוכנן להתקיים החל מ-12 במרץ, הצדדים כבר ידעו שיש קורונה - - -

יעקב מרגי: שני הצדדים ידעו.

רון שפירא: הם ידעו איך הם רצו לחלק את הסיכומים, לגבי האנשים האלה, צריך להוציא אותם מהגדרת אירוע.

יעקב מרגי: טוב.

יעקב מרגי: מה עוד?

רון שפירא: השאר לא לסעיף ההגדרות.

יעקב מרגי: אוקי, אז אנחנו מצביעים על סעיף ההגדרות.

נגה רץ: אפשר רגע הערה לגבי סעיף ההגדרות?

יעקב מרגי: לא.

נגה רץ: בעלי האולמות יכולים להעיר הערה על הסעיף ואנחנו לא?

יעקב מרגי: מה את רוצה להוסיף?

יעקב מרגי: אני אקפיד, לסעיף ההגדרות.

נגה רץ: ממש רק לסעיף ההגדרות.

יעקב מרגי: בבקשה.

נגה רץ: בעניין מועד על מי חל החוק, גם אחרי 12 במרץ נחתמו חוזים, לפחות בחלק הראשון של הקורונה, שהם ללא סעיפי קורונה למיניהם.

יעקב מרגי: תגידי, וההגדרה לא מדברת על זה?

נגה רץ: לא.

נגה רץ: הרגע ביקש - - -

יעקב מרגי: עזבי מה שהוא ביקש.

נגה רץ: אני רק רוצה לחדד את זה, שהחוק צריך לכסות גם כאלה שאין להם סעיפי קורונה וחתמו אחרי ה-12 במרץ.

יעקב מרגי: כתוב: אירוע משפחתי או אירוע פרטי אחר שמועדו המתוכנן היה מיום ט"ז באדר התש"ף, 12 במרץ 2020.

נגה רץ: כן, אבל הוא ביקש עכשיו להכניס - - -

יעקב מרגי: אז מה אם הוא ביקש?

נגה רץ: אוקי, מצוין.

יעקב מרגי: לכן אמרתי לך, לא.

נגה רץ: תודה.

איתי עצמון: והחוזה נכרת לפני המועד הזה.

נגה רץ: על זה דיברתי.

נגה רץ: על זה אני מעירה, על זה אנחנו רוצים להעיר, שגם חוזה שנכרת אחרי 12 במרץ אבל כן בתקופה שקרובה לזה, בחלק הראשון של הקורונה, הוא ללא סעיפי קורונה.

יעקב מרגי: אני לא משפטן, אני אענה לך.

יעקב מרגי: אחרי התאריך הזה הקורונה הייתה ידועה לנו ובכל זאת הלכת את והספק או בעל האולם, כרתם חוזה.

יעקב מרגי: אם לא הגנת על עצמך בחוזה שאת עושה אתו והוא לא הגן על עצמו, יש קיצור שהיו אומרים לנו בצבא, זבש"כם.

יעקב מרגי: אם מדברים על איזון, זה האיזון.

יעקב מרגי: הוא לקח את הסיכון, את לקחת את הסיכון.

איתי עצמון: הדין הכללי יחול בהקשר הזה.

איתי עצמון: אלה הוראות מיוחדות, כפי שאמרתי, בסיטואציה חריגה שבה אנחנו נמצאים.

יעקב מרגי: אנחנו נכנסנו איפה שלא הייתה אי ודאות, אף אחד לא ידע שזה יחול.

יעקב מרגי: הצבעה.

יעקב מרגי: מי בעד סעיף ההגדרות?

יעקב מרגי: סעיף ההגדרות התקבל

יעקב מרגי: אין מתנגדים, אין נמנעים, סעיף ההגדרות אושר.

יעקב מרגי: סעיף 2, בבקשה.

איתי עצמון: סעיף 2, שזה בעצם סעיף הליבה של הצעת החוק.

איתי עצמון: הסכמה על דחיית אירוע 2.

איתי עצמון: על אף האמור בכל דין או חוזה לעניין מקדמה - וחובת החזר מקדמה בשל ביטול אירוע הוספנו את התוספת "לעניין מקדמה", כדי להבהיר שההוראה לא גוברת על זכויות הצדדים לפי דין או חוזה בהקשרים אחרים, למשל אם נגרמו נזקים למיניהם.

איתי עצמון: (1) התקשרו מזמין אירוע ומפעיל אולם אירועים בחוזה לעריכת אירוע באולם אירועים שלפיו שולמה למפעיל האולם מקדמה ובשל הגבלות נגיף הקורונה האירוע בוטל, ינהלו הצדדים משא ומתן בתום לב, בתוך חודשיים מהמועד המקורי או מיום תחילתו של חוק זה, לפי המאוחר, כדי להתאים מועד אחר לאירוע שייערך בתוך פרק זמן סביר ובתנאים שייקבעו בתום לב; חובת ההוכחה כי התאים לקיום האירוע במועד אחר שהציע מפעיל אולם האירועים למזמין האירוע במהלך המשא ומתן הוצעו בתום לב – תוטל על מפעיל האולם; לעניין זה, "פרק זמן סביר" – תקופה שלא תעלה על שלושה חודשים מהמועד המקורי או מיום תחילתו של חוק זה, לפי המאוחר; זאת ההוראה האופרטיבית הראשונה, הסדר צופה פני העתיד שלמעשה קובע שהצדדים ינהלו משא ומתן כדי לנסות בכל זאת לקיים את החוזה, להסכים על מועד אחר לקיום האירוע, כמובן בתנאים שייקבעו בתום לב, ללא הצבת תנאים בלתי סבירים בנסיבות העניין וכיוצא בזה.

יבגני סובה: מה זה פרק זמן סביר?

איתי עצמון: אמרנו, פרק זמן סביר זו תקופה שלא תעלה על שלושה חודשים מהמועד המקורי או מיום תחילתו של החוק, כי מעבר לשלושה חודשים, לגישתם של מציעי הצעת החוק זה כבר פרק זמן לא סביר.

ירון מלינסקי: בדיוק על זה אני רוצה לדבר, לפני שעוברים לסעיף הבא.

יעקב מרגי: מאחר ואתה מבין באולמות ואני מבין בניהול ועדה, רשות דיבור מבקשים ממני ואני נותן.

יעקב מרגי: הבנתי, שמעתי, תקבל כשאחליט.

יעקב מרגי: כרגע אנחנו מקריאים את כל הסעיפים הקטנים ונפתח דיון על כל סעיף 2.

יעקב מרגי: בבקשה.

איתי עצמון: (2) הסכימו הצדדים על מועד אחר לעריכת האירוע כאמור בפסקה (1) – כאן אנחנו נחדד שמדובר גם על הסכמה לפני תחילת החוק – או החליט מפעיל אולם האירועים שלא לנהל משא ומתן או ניהל משא ומתן שלא בתום לב בניגוד לאמור בפסקה (1) – כאן אני מוחק את לרבות לפני יום תחילתו של חוק זה – ישיב מפעיל אולם האירועים למזמין האירוע את המקדמה ששילם בתוך חודש מהמועד המתוכנן לעריכת האירוע אם הסכימו על מועד אחר כאמור, ואם החליט מפעיל אולם האירועים שלא לנהל משא ומתן או ניהל אותו שלא בתום לב, חובת ההשבה תהיה בתוך חודש מיום פנייתו בכתב של המזמין אליו; המפעיל אינו רשאי להפחית סכום כלשהו מהמקדמה שישיב, למעט סכום הוצאות מיוחדות כאמור בפסקה (4).

איתי עצמון: אני אסביר וגם אוסיף עוד הוראה, בין היתר בעקבות שיחות שהיו לנו לפני הדיון והערה גם שנשמעה כאן מנציגת המועצה לצרכנות.

איתי עצמון: הפסקה הזאת עוסקת למעשה במצב שבו בתום המשא ומתן הסכימו הצדדים על מועד חלופי לעריכת האירוע וגם האירוע הזה בוטל בשל הגבלות נגיף הקורונה.

איתי עצמון: אנחנו יודעים שזה אירוע מתמשך עם אותן הגבלות לצערנו.

איתי עצמון: במקרה הזה, אם גם האירוע החלופי בוטל, יש חובת השבה בתוך חודש.

איתי עצמון: מסכום המקדמה שיושב, המפעיל אינו רשאי להפחית כל סכום, למעט סכום של הוצאות מיוחדות, שהוצאות מיוחדות מוגדרות בפסקה 4, שתיכף אגיע אליה.

איתי עצמון: עכשיו מדובר על הוצאות לשם מפגש, מה שנקרא ערב טעימות או מפגש טעימות, וגם שם יש תקרה לסכום: ההוצאות שיופחתו לא יעלו על 1,000 שקלים חדשים או סכום שהתקבל ממכפלה של מחיר המנה, כפי שסוכם בחוזה, במספר המשתתפים במפגש, לפי הנמוך.

איתי עצמון: אני רוצה להוסיף כאן עוד תוספת לגבי מצב שבו הצדדים הסכימו על מועד חלופי, כלומר, ההסכמה הייתה לפני תחילת החוק, הם כבר ניהלו משא ומתן לפני שהחוק נכנס לתוקף והאירוע החלופי הזה בוטל בשל הגבלות הקורונה.

איתי עצמון: במקרה כזה לא תהיה חובה שוב לנהל משא ומתן וחובת ההשבה תהיה בתוך חודש מיום התחילה.

איתי עצמון: זאת תוספת חשובה, בין היתר בעקבות ההערות שנשמעו כאן.

איתי עצמון: אני ממשיך לפסקה (3).

איתי עצמון: פסקה (3) עוסקת במצב שבו הצדדים לא הגיעו להסכמה על עריכת האירוע במועד אחר, למעשה, לא הגיעו להסכמה על קיום החוזה.

איתי עצמון: (3) לא הסכימו הצדדים על עריכת האירוע במועד אחר או החליט מזמין האירוע שלא לנהל משא ומתן כאמור בפסקה (1), ישיב מפעיל אולם האירועים למזמין האירוע את סכום המקדמה ששילם בתוך חודש מיום פנייתו בכתב של המזמין אליו – כלומר, נדרשת כאן פנייה בכתב של מי מהזוגות המתחתנים לבעל האולם – המפעיל אינו רשאי להפחית מסכום המקדמה סכום כלשהו, למעט סכום ההוצאות המיוחדות כאמור בפסקה (4) – כפי שאמרתי קודם לכן, הסכום הזה עניינו במפגש טעימות – וכן, למעט דמי ביטול שלא יעלו על 3,000 שקלים חדשים או 5% ממחיר האירוע שסוכם בין מפעיל אולם האירועים לבין מזמין האירוע בעת כריתת החוזה לקיום האירוע, לפי הנמוך מביניהם.

איתי עצמון: כאן זו תוספת לעומת הנוסח שאושר בקריאה הראשונה.

איתי עצמון: (4) הוציא מפעיל אולם האירועים הוצאות מיוחדות לפי החוזה לשם מפגש שמטרתו בחירת המזון והמשקאות שיוגשו באירוע, רשאי הוא להפחית הוצאות אלה מסכום המקדמה שישיב למזמין; סכום ההוצאות שיופחת לא יעלה על 1,000 שקלים חדשים או על הסכום שיתקבל ממכפלה של מחיר המזון והמשקאות לאדם כפי שנקבע בחוזה במספר המשתתפים באותו מפגש, לפי הנמוך מביניהם.

יעקב מרגי: הערות, התייחסויות לפסקאות סעיף 2.

יבגני סובה: חשוב שהחוק הזה יעבור.

יבגני סובה: אני בעד הזוגות, שתבינו את זה.

יבגני סובה: אני רק רוצה שתבינו, אם אפשר לעשות פה דברים שתהיה התייחסות רצינית, שלא נראה ויכוחים באולם, מחוץ לאולם הוועדה כי אנחנו לא נשמע את הוויכוחים האלה.

יבגני סובה: אז אני מבקש, אדוני היושב-ראש, בוא נעלה את הסכום הזה מ-1,000 שקלים ל-2,000 שקלים.

יעקב מרגי: על איזה סעיף?

יבגני סובה: סעיף (4).

יבגני סובה: אני לא רוצה לפגוע בחוק בכך שנגיש הסתייגויות ואז זה ימשוך זמן כי אנחנו מבינים שהיום זה היום האחרון של הכנסת, אבל 2,000 שקלים, מבחינת הזוג, זה גם נותן לזוג, הוא מבין שהוא צריך לדבר ולהגיע להסכמות, ומבחינת האולם זה לא הרבה כסף, כך שיש כאן הבדל.

יבגני סובה: אני חושב שאפשר להעלות את זה ל-2,000 שקלים, כך אני מציע, זאת ההצעה שלי.

איתי עצמון: אני מבקש להבין את ההצעה, אתה מדבר על סכום הטעימות.

יבגני סובה: כן, כן.

רני נויבואר: אבל אדוני, זה הוצאות שהוצאו בפועל, כלומר, זה לא תיאורטי.

רני נויבואר: אם אני מחר מתחתנת, אני מביאה שישה אנשים, זוג הורים משני הצדדים, אז זה הוצאות שהוצאו בפועל, מחיר המנה כפול מספר האנשים.

רני נויבואר: הם לא יכולים לגבות 2,000 שקלים.

רני נויבואר: התקרה יכולה לגדול – מאחר שכבר ראינו את המשחק עם הסכומים, שאם אומרים סכום, אז הנחת המוצא, שהולכים על הסכום הזה.

רני נויבואר: צריך להיות מדויק: הוצאות שהוצאו בפועל.

יעקב מרגי: האם הדברים נאמרים בצורה ברורה?

יעקב מרגי: אם באמת היא באה עם כל השבט שלה או שלא.

רני נויבואר: אז התקרה תעלה ל 2,000.

רני נויבואר: אם היא באה רק היא בעצמה, כי ההורים בחו"ל והם שלחו אותם לערוך את הטעימות, אז המשמעות היא שזה יהיה ---

איתי עצמון: רגע, אולי יש כאן אי הבנה.

איתי עצמון: מה שהקראתי הוא, שהתקרה היא 1,000 שקלים, או הסכום שהתקבל מהמכפלה של מחיר המנה ומספר המשתתפים, לפי הנמוך.

איתי עצמון: אני מבין שחבר הכנסת סובה מבקש, שהתקרה תהיה 2,000 במקום 1,000.

יבגני סובה: כן.

יעקב מרגי: ואז המכפלה - - -

איתי עצמון: לא, או המכפלה, לפי הנמוך.

רני נויבואר: אבל זה חייב להיות בעצם עוקב להוצאות בפועל עד תקרה.

יעקב מרגי: וזה מוכח לפי הוצאות הפועל.

קריאה: אני מסכימה כבוד היושב-ראש, נשמע לי הגיוני.

יעקב מרגי: חן חן גברתי.

יעקב מרגי: אנחנו מזיעים פה ואת מסכימה.

קריאה: אני מנסה לא להפריע.

קריאה: אתה עושה את זה מצוין בלעדיי.

יבגני סובה: אדוני היושב-ראש, אנחנו מבינים, כמו שאתה אמרת ואני מצטט אותך, שהמדינה צריכה לסייע לאולמות שהם במצוקה.

יבגני סובה: שוב, הדבר הזה, אם הוא יעבור בחוק ויעשה את הפרדה, אני לא יודע כמה אולמות יש שנפתחו ב-2020.

יבגני סובה: אתה פתחת ב-2020, נכון?

יבגני סובה: לא קיבלת כלום.

יעקב מרגי: לא הוא, חגי.

ירון מלינסקי: אני לא פתחתי, אני יכול לענות לך שיש - - -

יבגני סובה: סליחה, חגי, עלה בשידור.

ירון מלינסקי: יש 12 אולמות שפתחו בשנת 2020.

יבגני סובה: 12 אולמות בלבד?

ירון מלינסקי: כן, שפתחו ב-2020.

ירון מלינסקי: יש עוד עשרות אולמות שלא קיבלו מענק במהלך אפריל.

יבגני סובה: מה שאני רוצה להגיד, דיברנו פה בעניין סוכני הנסיעות ובעניין הטיסות שבוטלו.

יבגני סובה: כל פעם מנסים פה, בוועדת הכלכלה, לזעוק את הזעקה, אבל שולחים אותם לאוצר ולא יודעים מה קורה.

יבגני סובה: אני שואל, בכך שתזעק את הזעקה, אני לא רוצה חלילה לפגוע בזוגות אבל אני גם רוצה שיתייחסו לזה.

יבגני סובה: לא היה פה אפילו נציג של האוצר.

יבגני סובה: למשל, כל הנושא של דמי ביטול כהכנסה, שיקבלו עד 12 במרץ, זה דבר שהוא טריוויאלי, זה לא פוגע בזוגות.

יבגני סובה: אז בוא ניתן אמירה חזקה, שמצד אחד תגן על הזוגות, מצד שני תיתן איזשהו מענה.

יעקב מרגי: אני אענה לך.

יעקב מרגי: אמרתי בדברי הפתיחה שלי, אני מכיר את בעלי האולמות עוד לפני שהיה מתווה הסיוע, את העוצמות של הזעקה, ואחרי מתווה הסיוע.

יעקב מרגי: התחושה היא, שהייתה הרגעה של העסק.

יעקב מרגי: אני מאמין שזה יכניס את בעלי האולמות ללחץ ולעבודה מול האוצר, יחד אתנו, להביא מתווה שיביא פתרון ל-2020, שאם היו הוצאות שלא נלקחו בחשבון, שיילקחו, אבל זה לא הדיון כרגע.

יעקב מרגי: כרגע אנחנו מדברים על חקיקה לגבי הזוגות.

יעקב מרגי: אני גם לא מתנגד לשנות ל-2,000 שקלים.

איתי עצמון: אני רק אזכיר, שסכום ההוצאות המיוחדות בכל מקרה מופחת.

איתי עצמון: כלומר, זה לא בהכרח מה שיתמרץ את הצדדים להגיע.

איתי עצמון: התמרוץ בעצם נעוץ בדמי הביטול כי סכום ההוצאות המיוחדות בכל מקרה מופחת, אלה הוצאות שהוצאו במסגרת ההסדר המאוזן שמונח כאן, להבנתנו אלה הוצאות שצריך להשאיר אצל בעלי האולמות.

יעקב מרגי: אין בעיה.

איתי עצמון: אז אתה מקבל את ה-2,000 שקלים?

יעקב מרגי: כן.

איתי עצמון: בסדר.

איתי עצמון: יש עוד הערות?

יעקב מרגי: עוד הערות?

ירון מלינסקי: יש לי הערות לכמה סעיפים.

ירון מלינסקי: נתחיל בסעיף 2(1).

ירון מלינסקי: אנחנו מדברים על סעיף 2, פסקה (1).

ירון מלינסקי: נניח והחוק יוצא ב-1.1.2021, זאת אומרת, יש לנו חודשיים מהרגע שהחוק הזה יוצא, כלומר עד ה-28.2, להגיע להסדר.

ירון מלינסקי: מה שאתם אומרים, שאתם נותנים לנו עוד חודש.

ירון מלינסקי: מה זה אומר פרק זמן סביר?

ירון מלינסקי: תקופה שלא תעלה על שלושה חודשים מהמועד המקורי או מיום תחילתו של חוק זה, לפי המאוחר.

ירון מלינסקי: אני אומר דבר כזה, כל ילד, גם הבן שלי, בן חמש יודע, שבשלושה חודשים הקרובים, מיום שייצא החוק, אנחנו למעשה לא נוכל לקיים אירועים.

ירון מלינסקי: כלומר, אם לא נוכל לקיים אירועים, אנחנו יודעים את זה, במקרה הטוב אנחנו נקיים אירועים בקיץ.

ירון מלינסקי: אף לא יעשה אירועים, לא בינואר, לא בפברואר ולא במרץ.

ירון מלינסקי: לכן אתם לא יכולים להגיד לנו שלושה חודשים כי אנחנו כבר עכשיו מכשילים את החוק הזה.

ירון מלינסקי: מה שאנחנו צריכים - - -

יעקב מרגי: מה אתה מציע?

ירון מלינסקי: אני מציע 12 חודשים מיום הצעת החוק ואני אסביר גם למה.

יעקב מרגי: לחברות התעופה - - -

יבגני סובה: נתנו 30 יום.

הילה שי וזאן: זה לא מחובר לקרקע בכלל.

יעקב מרגי: הילה, רגע.

ירון מלינסקי: אני מאוד מחובר לקרקע.

יעקב מרגי: ירון, תקשיב, כשאתה מדבר יש גורם נוסף שמקשיב לך והדברים נרשמים בפרוטוקול, לכן אני מבקש שתדבר אליי וזה יהיה לפרוטוקול.

יעקב מרגי: דבר מה רצית לומר.

יבגני סובה: לא, אדוני היושב-ראש, אני מבקש שאתה תיתן אמירה חזקה, שאתה תוכל להגן עליהם מול האוצר כי הדלת של משרד האוצר סגורה בפני האנשים האלה.

יבגני סובה: אני אומר לך, זה היום האחרון של הכנסת.

יעקב מרגי: אמרתי, נתתי פעמיים, שלוש ואני מוכן, תאתגרו אותי.

יבגני סובה: אני אומר שוב, אנחנו עוסקים פה בשני נושאים שונים.

יבגני סובה: הנושא של הזוגות זה חשוב, אבל תבטיח לו שאנחנו נעמוד - - -

יעקב מרגי: אתה הבטחת לו ואני הבטחתי לו, אני לא יודע מה צריך יותר מזה.

יעקב מרגי: ירון, אתה תהיה ספציפי, אתה הצעת 12 חודשים.

ירון מלינסקי: אני מסביר לך, יש פה היגיון, חייבים להבין את ההיגיון.

ירון מלינסקי: אם אני רוצה לנהל משא ומתן עם הזוג בתום לב, אני לא יכול לנהל אותו כשאני צריך לדחות את האירוע עד חודש מרץ, למה?

ירון מלינסקי: כי אנחנו יודעים שלא יהיה אירוע.

ירון מלינסקי: לכן, הסעיף הזה מלכתחילה הוא כישלון.

יעקב מרגי: ירון, אתה לא תיתן יום עיון על כל סעיף, לא נגמור.

יעקב מרגי: הערת, נשמע, נחליט, יכול להיות ששכנעת אותנו, או במלואו או במקצתו.

יעקב מרגי: הערות נוספות?

ירון מלינסקי: יש לי.

ירון מלינסקי: לגבי סעיף 2(2), אנחנו מבקשים דבר מאוד פשוט, שהתום לב יהיה לשני הצדדים.

ירון מלינסקי: זאת אומרת, אי אפשר לבוא ולהגיד, תום של בעלי האולם ולא תום לב של בעלי הזוגות.

יעקב מרגי: מה זה אומר תום לב של הזוגות?

ירון מלינסקי: תום לב של הזוגות זה אומר שהזוג יושב אתי ונמצא בתום לב ורוצה לדחות את האירוע שלו ורוצה למצות אתי את כל המשא ומתן ולא מסתכל על דברים אחרים שמסיתים אותו, סתם לדוגמה, על חתונה שהוא יכול לעשות עם ריקודים של 250 איש.

ירון מלינסקי: אני רוצה תום לב של שני הצדדים.

ירון מלינסקי: אם אני צריך להיות בתום לב וזה בחוק, אני רוצה הדדיות.

ירון מלינסקי: חבר'ה, זה פייר בחוזים, הדדיות, זה מה שאני מבקש.

יעקב מרגי: תקבל תשובה.

יעקב מרגי: הלאה, עוד הערה?

ירון מלינסקי: כן.

ירון מלינסקי: סעיף 2(1) הוא סעיף סופר קריטי, מאיפה נביא את הכסף?

ירון מלינסקי: אין בעיה, כולנו רוצים להחזיר את המקדמות, יש חוק, אנחנו מחויבים לחוק, מאיפה אני אחזיר את הכסף?

ירון מלינסקי: מאיפה בעלי האולמות יחזירו את הכסף?

ירון מלינסקי: אין כסף.

ירון מלינסקי: זה לא שעכשיו אנחנו יכולים לשדוד בנק - - -

יעקב מרגי: אני חוזר לטענה הראשונה שלך, צריך לתת לך אורך זמן להתחיל לגלגל את העסק.

ירון מלינסקי: זאת לא הטענה הראשונה, אני אומר, חבר'ה, אין בעיה, סיכמנו על החוק, תנו לי זמן, אני חוזר, אני צריך לעמוד על הרגליים, אני צריך להכניס כסף, אני צריך לפתוח את העסק, ואז בוא נקבע זמן שהוא סביר מבחינתכם ומבחינתנו ומבחינת הזוגות להחזר הכסף.

ירון מלינסקי: זאת אומרת, אני רוצה פריסה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: הערות נוספות?

ירון מלינסקי: כן.

ירון מלינסקי: לגבי הסעיף של הטעימות, נתחיל אתו.

ירון מלינסקי: בישיבה הקודמת, שלא הייתי נוכח בה, דיברנו על מה שקורה בערב הטעימות – אגב, טעימה זה קודש הקודשים של הזוגות, אין זוג שמגיע אחד או שניים, כולם מגיעים עם הרבה מאוד אנשים, ואם המשפחה בחו"ל, הם באים עם היועצים, עם האחות ועם הדודה וזה רגע מאוד מרגש.

ירון מלינסקי: טעימה, אם אנחנו הולכים על מחיר המנה, שהמחיר הממוצע הוא 350-400 שקלים - - -

יעקב מרגי: אל תעשה ממוצע, למה אתה דופק את עצמך?

יעקב מרגי: יש לך בחוזה מחיר מנה - - -

ירון מלינסקי: אז אנחנו מכפילים את זה ב-6.

ירון מלינסקי: אם לצורך העניין מדובר בשישה אנשים ובחוזה אני קובע 600 שקלים, מגיע לי 3,600 שקלים מהזוג.

יעקב מרגי: אל תלעגו לי, אתה נותן לי שש מנות של 600 שקלים?

ירון מלינסקי: אני יכול להסביר לך, שטעימה עולה לי, אני מדבר על עצמי, 3,700 שקלים לשישה אנשים, זאת העלות שלי ואני אסביר לך למה.

ירון מלינסקי: בטעימה יש לי תפריט, אני נותן שם 30 מנות.

יעקב מרגי: תקשיב, שאלתי שאלה, ענית לי משהו אחר.

יעקב מרגי: אתה רוצה להגיד לי 6 מנות כפול 600 שקלים?

ירון מלינסקי: בוודאי, יש גם מנות של 1,000 שקלים.

יעקב מרגי: תרשה לי לא להגיד מה אני חושב - - -

ירון מלינסקי: זה העניין, צריך להבין פה משהו ואני חייב להתעכב על זה.

ירון מלינסקי: התחום של אולמות אירועים וחתונות, יכולה להיות מנה ב-50 שקלים ויכול להיות ב-1,000 שקלים.

יעקב מרגי: ירון, תתמקד בסעיפים.

ירון מלינסקי: לגבי המקדמות, זה צריך לעלות.

ירון מלינסקי: לגבי הטעימות, לא צריך לעשות תקרה נמוכה, צריך לחשב כמה שעולה כפול מספר המנות.

ירון מלינסקי: אם זה יוצא 1,000 שקלים, שיהיה 1,000.

ירון מלינסקי: אם זה יוצא 3,000, שיהיה 3,000.

ירון מלינסקי: לא צריך להגביל את זה כי זה דברים שהם מאוד ברורים, יש חוזה, אנחנו יודעים כמה באו לטעימות, כל זוג יודע כמה הוא שילם למנה ואת זה נכפיל.

ירון מלינסקי: אגב, מבחינתנו זה עולה יותר ממה שרשום בחוזה כי זה מתחלק על כמות נמוכה.

ירון מלינסקי: זה לגבי הטעימות.

ירון מלינסקי: לגבי סעיף (3), 3,000 שקלים.

ירון מלינסקי: חד וחלק זה לא מכסה את ההוצאות שלנו.

ירון מלינסקי: הסכום הזה צריך לעלות והוא צריך לעלות ל-6,000 שקלים.

ירון מלינסקי: יש לי גם הסבר.

יעקב מרגי: למה?

ירון מלינסקי: אני אסביר, האולמות מבחינתנו, זה לא שבאים וקונים במכולת.

ירון מלינסקי: אנחנו למעשה מלווים את הזוג חצי שנה לפני שמתחיל האירוע.

ירון מלינסקי: יש פגישה ראשונה, פגישה שנייה, פגישה שלישית, פגישה על החוזה שיכול להיות שעות, יש ערב פרזנטציה, כל הזוגות באים, בא די.

ירון מלינסקי: ג'י, בא תקליטן, יש לנו הרבה מאוד הוצאות.

ירון מלינסקי: יש טעימות ממכירות, יש טעימות אחרות שהם מהאירוע עצמו.

ירון מלינסקי: העלויות שלנו לזוג הן לא 3,000 שקלים וזה צריך לעלות.

ירון מלינסקי: אם אנחנו מדברים על משהו סביר, זה צריך לעלות מ-3,000 שקלים ואני מבקש להסתכל על הדברים האלה.

ירון מלינסקי: כמו שהבנתם, שסעיף הטעימות מרע אתנו וצריך לעלות אותו, אני מבקש שגם בסעיף הזה אתם תתחשבו כי האולמות שלנו זה לא עסק רגיל, יש לו חצי שנה של עבודה מול הזוג, משקיעים הרבה מאוד כספים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: קראנו ארבע פסקאות, הערת שמונה הערות.

ירון מלינסקי: הערה אחרונה לסעיף 4.

ירון מלינסקי: 10,000 שקלים, דרש מזמין האירוע בכתב את השבת סכום המקדמה שהוא זכאי לחוק זה והמפעיל לא שילם את הסכום חודש מיום הדרישה, רשאי בית המשפט לפסוק פיצויים שאינם - - -

איתי עצמון: רגע, עוד לא הקראתי את הסעיף הזה, אתה מעיר על סעיפים שהוועדה עוד לא דנה בהם.

יעקב מרגי: התייחסויות.

איתי עצמון: אני רוצה להגיד שני דברים לעניין דחיית מועד אירוע לפרק זמן סביר, אני מסכים שיכול להיות שצריך לחשוב על פרק זמן ארוך יותר משלושה חודשים כי אנחנו מבינים שההגבלות לא הולכות להיות מוסרות בקרוב, כנראה להיפך.

איתי עצמון: זו נקודה אחת.

יעקב מרגי: עשינו זאת גם בתעופה, הארכנו והארכנו.

יבגני סובה: שלוש פעמים.

הילה שי וזאן: אני רוצה שנשים לב, יש לנו 60 יום שבהם הם צריכים להגיע להכרעה ועוד שלושה חודשים שאנחנו מצפים מהזוגות לדחות.

הילה שי וזאן: זוג שרוצה לדחות, עוד שלושה חודשים, צריך לקחת בחשבון שיש הרבה זוגות שבכלל לא קבעו עדיין תאריך חדש ובחוק הזה אנחנו מחייבים אותם – וזה בסדר – לעשות עוד השתדלות לקבוע.

הילה שי וזאן: הזוג שהיה אמור להתחתן לפני כמה חודשים ועכשיו צריך עוד שלושה חודשים, זה מעל ומעבר.

הילה שי וזאן: הציפייה מהם לדחות מעל זה, זה לא הגיוני.

יעקב מרגי: הילה, זה לא בנוסף.

הילה שי וזאן: מה זאת אומרת לא בנוסף?

הילה שי וזאן: אם עכשיו זוג היה אמור להתחתן באפריל או במאי ולא עשה מאמץ לקבוע תאריך, אנחנו בחוק אומרים לו, אתה חייב לעשות את זה מעכשיו, מרגע זה, אתה חייב עוד שלושה חודשים קדימה.

הילה שי וזאן: זה המון זמן, חברים.

הילה שי וזאן: אנחנו יודעת שרובנו זקנים כבר, אבל בואו ניזכר מה זה בשביל זוג, אני בכלל לא מדברת - - -

יעקב מרגי: הילה, תאטי את הקצב.

יעקב מרגי: בסוף אנחנו רוצים שהחוק הזה ימומש.

יעקב מרגי: את לא שמה לב, עם כל הקו הלוחמני של ירון, הוא נתן הצהרת כוונות שהוא רוצה לקיים את החוק.

יעקב מרגי: הוא אומר, אני רוצה אבל אל תאלצו אותי לעבור על החוק.

יעקב מרגי: אומר איתי, היועץ המשפטי, ובצדק, אנחנו יודעים שבשלושה חודשים הקרובים עשינו את זה עם חברות התעופה.

יעקב מרגי: לא יהיה מחזור כספי, לא יהיה תזרים, לא יחודשו האירועים.

יעקב מרגי: אנחנו מקווים שעם החיסונים ועם הירידה בתחלואה, שהעסק יתחיל לעבוד לאחר שלושה חודשים, תתחיל הזרמה.

יעקב מרגי: זה הצליח עם חברות התעופה.

הילה שי וזאן: אז שלושה חודשים ואילך, אין בעיה, אבל אנחנו לא יכולים לחייב זוג שנחנק ורוצה להיות כבר ביחד, חלקם גם דתיים ולא יכולים להיות ביחד.

יעקב מרגי: הילה, תודה.

יעקב מרגי: נגה, בבקשה.

נגה רץ: אני אקריא את ההערות ברצף ואז תעשו עם זה מה שאתם רואים לנכון, כדי לא לבזבז פה זמן יקר.

נגה רץ: ההערה הראשונה שלנו זה בעניין פרק הזמן שהכסף צריך לחזור לזוגות, שהוא חייב להיות מידי וזה משהו שחייב לשים אליו לב.

נגה רץ: כבר בעבר הצענו בכל הצעות הפשרה שלנו, תתייחסו לזה, אנחנו כבר הסכמנו בעבר שיחזירו את זה בתשלומים.

נגה רץ: הצענו לכם את זה עוד לפני הצעת החוק.

יעקב מרגי: הלאה.

נגה רץ: מצוין.

נגה רץ: אי אפשר לדחות את זה בעוד שנים קדימה.

נגה רץ: אי אפשר לצפות מזוגות שהיו אמורים להתחתן כבר בחודש יוני, יולי, מאי, מרץ, אי אפשר לצפות מהם לפתוח מחדש את המשא ומתן ואולי להתחתן אלוהים יודע מתי.

יעקב מרגי: למרות שאני חתום על החוק הזה אני אגיד לך טענה שעלתה גם בחקיקת חוק התעופה.

יעקב מרגי: יש עשר ציפורים על העץ - - -

נגה רץ: אני לא מחפשת לתפוס את כולן.

יעקב מרגי: אפילו לא אחת תתפסי.

יעקב מרגי: אני אגיד לך, העניין שלנו צריך להתנהל פה באחריות, אין שני צדדים.

יעקב מרגי: כרתם חוזה, אתם צד אחד, תרצו או לא תרצו – איך אמרו לנו בצבא כשהתלוננו על הטרטורים, אמרו, אם לא תהיו תלויים אחד בשני, תהיו תלויים אחד ליד השני – יש פה טענה ואני מאמין לה, אם במשך שלושה חודשים אין מחזור עסקי, ואנחנו רוצים שיהיה - את יודעת, לא בעלי האולמות, כמה צרכן מתקשה היום לתבוע את מה שמגיע לו מהעסקים - יש פה חוק שעומד להיחקק ואנחנו רוצים שהוא יתקיים, לאפשר לבעלי האולמות אכן לפעול לפי לשון החוק.

יעקב מרגי: אני חושב, שאפשר לחרוג משלושה חודשים, נגיע להסכמה עם הילה, לכמה, התשלום המידי זאת אמירה יפה, זה מתבקש, הכול נכון, אבל אני חושב שמה שמוצע פה הוא סביר.

יעקב מרגי: הרי אם יכולת לגבות את הכסף הזה, לא היית באה לבקש סעד מאתנו, נכון?

נגה רץ: חד משמעית.

יעקב מרגי: אנחנו מנסים ליצור פה ערוץ - - -

נגה רץ: אני בעד שהם יחזרו להתגלגל כלכלית ואז יהיה להם מאיפה להחזיר.

נגה רץ: חשוב להגיד, שמרבית האולמות כבר מוכרים את האירועים של 2021 וכבר מכניסים כספים, אפשר לבדוק את זה מול משרד האוצר.

יעקב מרגי: תודה.

רני נויבואר: אנחנו מבחינתנו, יכול להיות פרק זמן סביר ארוך יותר, כמו שאמר היועץ המשפטי של הוועדה, אבל צריך להיות ערים לזה שיש מתחתנים שהם כבר בסיפור הזה הרבה זמן ויש כאלה שהם פחות זמן אז צריך שיהיה כאן איזה פתרון הוגן.

רני נויבואר: אפשר להאריך את זה בעוד איזה שהיא תקופה, אפשר לתת תקרה לגבי מתחתנים שכבר רוצים לבוא ולומר שזה המקסימום, לגבי איזה קבוצת מתחתנים שכבר נשרכת ממרץ, שהאירוע שלהם היה אמור להיות באפריל שנה שעברה, אז אפשר גם לקבוע כמו למשל: לא יעלה על.

איתי עצמון: אבל השאלה בסוף בסוף המציאות ובמציאות אנחנו יודעים שהגבלות ההתכנסות לא הולכות לפוג בתוך שלושה חודשים.

רני נויבואר: אני אגיד לך מה הסוגיה האחרת.

רני נויבואר: ראשית, אם יש אדם שהוא תם לב ובר לבב, מה שהוא יעשה, יבוא וינהל את המשא ומתן מהר עם בעל האולם, יסגור את הסיפור הזה ויקבע תאריך.

רני נויבואר: אם יש מישהו שלא בא באותה גישה, המצב הוא כזה שאנחנו לא רוצים לשחק על הגבולות הקיצוניים כי אנחנו כבר הבנו שהשוק הזה – הרי שמנו על השולחן המלצה, תגיעו למשא ומתן.

רני נויבואר: חברי הכנסת, אחרי המענקים שעברו פה אמרו, המציעה אמרה, בואו, תשבו אתי בשולחן עגול.

רני נויבואר: היו ניסיונות להגיע, שהכסף כבר יתחיל לחזור.

רני נויבואר: אז צריך להיזהר איפה אנחנו שמים את התווכים הגבוהים, אבל שלושה חודשים זה בהחלט תקופה שמבחינתנו אפשר להאריך אותה.

רני נויבואר: הרצון להאריך אותה יותר על המידה.

רני נויבואר: אני מניחה שאם נגיד משהו כמו שישה חודשים, המשמעות היא, שנגיע לאביב.

רני נויבואר: אני כבר אעיר לעניין תום לב, יש כאן המון ידיעה שנמצאת אצל בעלי האולמות.

רני נויבואר: יש כאן צרכן שיש לו מעט ידיעה, רובם מתחתנים פעם אחת, ויש כאן אנשים שזה הביזנס שלהם.

רני נויבואר: לכן, חובת תום הלב היא מאוד מוטלת על בעל האולם משתי סיבות.

רני נויבואר: האחת, מחיר היציאה של העסקה הזאת לצרכן, מבחינה משפטית, היה אמור להיות באפס, ואמרנו לו 3,000 שקלים, בסדר.

איתי עצמון: יש פערי כוחות.

רני נויבואר: פערי כוחות.

רני נויבואר: והדבר השני, הידיעה, יושב כאן רון ואומר, זה עולה לי ככה וזה עולה לי ככה, הוא יודע כמה זה עולה לו, אם הוא אדם ישר, הוא אומר את האמת.

רני נויבואר: אם הוא אדם אחר, הוא יגיד משהו אחר.

רני נויבואר: לכן, כל מה שאנחנו רוצים לומר, אתם תהיו דוברי אמת.

רני נויבואר: זה עונה על העניין למה אנחנו נותנים דגש על תום לב, בגלל שהנחת המוצא אותו הדבר לעניין מחירי המנות.

רני נויבואר: כלומר, גם אם יהיה אירוע במאי, יכול להיות שהוא יגיד 150 אנשים במקום 600.

יעקב מרגי: אני אעמוד באמצע, בין הילה לבינכם ואני אקבע חמישה חודשים, לא שישה חודשים.

יעקב מרגי: תודה, הילה.

יעקב מרגי: אני נדיב.

הילה שי וזאן: לא כל כך.

יעקב מרגי: תסמכי עלינו.

יעקב מרגי: תראי, נגה לא קפצה עד התקרה, היא יודעת על מה אני מדבר.

יעקב מרגי: בבקשה.

נגה רץ: נגה פגועה אישית מזה שאנחנו לא האנשים הקטנים באמת בסיפור הזה וזה נורא מרתיח.

יעקב מרגי: נגה, היינו בדיונים, דיברנו.

יעקב מרגי: הלאה.

איתי עצמון: מה החלטות הוועדה לגבי דמי הביטול?

יעקב מרגי: לגבי 2,000 – סיכמנו.

איתי עצמון: מציע תקרה של 2,000 שקלים.

יעקב מרגי: יפה.

יעקב מרגי: הגדלנו את התקופה לחמישה חודשים.

איתי עצמון: נכון, פסקה (3), דמי ביטול.

ירון מלינסקי: מה סוכם לגבי הפריסה?

ירון מלינסקי: יש פה פריסה, אנחנו צריכים כסף כדי להחזיר - - -

יעקב מרגי: אין בעיה, מידי, פריסה.

ירון מלינסקי: מה זה מידי?

יעקב מרגי: תשלום מידי כפי שנהוג עד עכשיו ופריסה עד שישה חודשים.

יעקב מרגי: מקובל עליך?

ירון מלינסקי: תן לי להבין עוד הפעם.

יעקב מרגי: אני אומנם לא בעל אולם, לא משפטן, אבל כשהלכתי עם אבי, עליו השלום, לשוק, ידעתי להתמקח.

ירון מלינסקי: מה שאתה אומר, מהרגע שאנחנו חוזרים, שישה חודשים - - -

יעקב מרגי: לא, מרגע שסוכם או שהחוק הזה חל עליך במצב שלא סוכם, תשלום מידי והחוב יתפרס לשישה תשלומים.

ירון מלינסקי: אז אתה אומר, או מידי או שישה.

יעקב מרגי: מידי בפריסה או שישה חודשים להיערך להחזר.

יעקב מרגי: חמישה חודשים, לא שישה.

ירון מלינסקי: אני בא להגיד משהו שהוא קריטי ואתם חייבים להבין את זה.

ירון מלינסקי: נניח והסכמנו על כל הסעיפים.

ירון מלינסקי: מחר בבוקר בעל אולם צריך ליישם את החוק.

ירון מלינסקי: בחמישה חודשים של פריסה הוא לא יכול ליישם כי לא יהיה לו כסף.

יעקב מרגי: ירון, שמענו.

ירון מלינסקי: כבודו, לא נוכל ליישם את החוק.

ירון מלינסקי: אנחנו צריכים תזרים, לחזור ואז לפרוס.

ירון מלינסקי: זה קריטי, אם לא, לא נוכל ליישם.

יעקב מרגי: ירון, תודה, שמענו את החשש.

יעקב מרגי: אני חושב שאנחנו חייבים להכריע, זה תפקידו של נבחר ציבור, להצביע ולהכריע והכרענו.

איתי עצמון: לא הבנתי, אדוני.

יעקב מרגי: חמישה חודשים.

איתי עצמון: אני רגע מפנה את תשומת הלב לכך, שבפסקה (2) ופסקה (3), יש חובת השבה בתוך חודש או מיום הפנייה או מהמועד המתוכנן לעריכת האירוע, אם הסכימו על מועד חלופי.

איתי עצמון: פסקה (3), אם אין הסכמה בכלל אז יש חובת השבה בתוך חודש מיום פנייתו של הזוג אל בעל האולם.

איתי עצמון: השאלה, מה החלטת הוועדה, במקום חודש, מה ייכתב?

רני נויבואר: אני רוצה לדייק מבחינה משפטית, הפריסה היא, יש סיכוי שזאת הסיטואציה שבה אנחנו נמצאים, של דברים בלתי צפויים, שבעצם הכלל הבסיסי הוא שיש חובת השבה.

רני נויבואר: הדין פוסק, שבית המשפט מוסמך להשיב, שני הצדדים השיבו אחד לשני ובעצם אותו צד נפגע, שפה זה המתחתנים, יכול לקבוע את כל דמי הקיום של החוזה.

רני נויבואר: זה נתפס, אומנם אין בזה אשם אבל זה הדין הישראלי היום, יכול להיות שהם אפילו צריכים לפצות יותר.

רני נויבואר: אנחנו מבחינתנו, 30 זה מעל ומעבר לדמי השבה.

רני נויבואר: אם רוצים לעשות פה פריסות, אני מציעה אולי לבעלי האולמות, שאם הם רוצים לקבל במקום דמי ביטול, ויש פה מחלוקת, אז לקבל 2,500.

רני נויבואר: הם רוצים יותר פריסה, אז יגידו לזוג, שהם מוכנים לקבל פחות מ-3,000 שקלים ושיפרוס להם את זה.

רני נויבואר: בהשבה אנחנו נשאיר את זה לצדדים.

רני נויבואר: לא נראה לי נכון, אדוני, שהכנסת תתחיל לחלק את פריסת התשלומים.

רני נויבואר: זה צריך להיות חודש.

רני נויבואר: חודש זה ממש יפה, בהרבה חובות בדין כתוב, שצריך לבצע את החיוב שמוטל עליך בדין בתוך זמן סביר, 30 יום זה הכי סביר שבעולם, אנחנו מבינים את האילוצים, אנחנו מבינים איפה אנחנו חיים, אבל בסוף יש גם צד שצריך לקבל את הכסף שלו ואי אפשר לפרוס.

איתי עצמון: בברירת המחדל אני אומר, ככלל, מדובר על ניהול משא ומתן ולאחר מכן, אם לא הייתה - - -

יעקב מרגי: אנחנו דיברנו קודם על שלושה חודשים מהמועד.

יעקב מרגי: שאלת, אז זה נכנס לדיון.

איתי עצמון: לא, יש פה שתי תקופות שונות.

רני נויבואר: לכן רציתי להבהיר.

רני נויבואר: זה תקופות שונות, תקופת ההשבה ותקופת החתונה.

רני נויבואר: תקופת האירוע תהיה חמישה חודשים, אדוני הכריע.

רני נויבואר: ו-30 ימים להחזר הכסף, לא הגעתם לסיכום, תחזירו את הכסף תוך 30 ימים, זה מספיק זמן.

איתי עצמון: אני גם חושב כך.

יעקב מרגי: אוקי.

ירון מלינסקי: אני חייב לומר משפט, חבר'ה, אתם עושים טעות קשה ואני אסביר לכם למה, כי אתם מוציאים כסף למי שאין והוא לא ילך למכור את הילדים שלו, אין, איך אתם רוצים - - -

יעקב מרגי: ירון, תודה, שמענו.

ירון מלינסקי: תקשיב, זה מהותי, אין פה כסף, לא יחזירו.

יעקב מרגי: אתה חושב שאני לא מבין עברית?

ירון מלינסקי: אז בוא נתאמץ, נגה, גם לך אני אומר, אני אומר את זה הכי פתוח, אולי יש אולמות שכן יחזירו.

ירון מלינסקי: רוב האולמות לא יחזירו והזוגות לא יראו את הכסף.

ירון מלינסקי: תקשיב, זה קריטי, אם רוצים לקבל את הכסף, אני אומר לך, שבעלי אולמות, לא תהיה להם ברירה, הם לא יחזירו את הכסף.

יעקב מרגי: אתה רואה שלא התייחסתי למה שאמרה נגה, על היומנים עם הפתקים שכבר מתמלאים, נכון, לא באותו קצב, יש חיים, יש חיים כלשהם.

יעקב מרגי: ירון, זה לא הצרות שלך, הצרות שלך יותר גדולות, יש לך צרות אחרות עם הספקים.

ירון מלינסקי: זה מה שאני בא להגיד, עזוב, מחר בבוקר החזרנו את כל הכסף, תבינו משהו - - -

יעקב מרגי: הבנו.

יעקב מרגי: זה האוצר, זה לא הזוגות.

ירון מלינסקי: האוצר, אנחנו מנסים לדבר אתו כבר חצי שנה.

יעקב מרגי: ירון, תודה, נגמר.

ירון מלינסקי: בלי פריסה, החוק הזה יהיה כקליפת השום, לצערי.

ירון מלינסקי: ושמתי את התמרור הכי גבוה פה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אנחנו מצביעים על סעיף 2 כולו, עם השינויים כפי שהוצעו כאן.

יעקב מרגי: מי בעד.

יעקב מרגי: סעיף 2 התקבל

יעקב מרגי: אין מתנגדים, אין נמנעים, סעיף 2 אושר.

יעקב מרגי: עוברים לסעיף 3.

איתי עצמון: הסעיף הבא עניינו סייג לתחולה, שבעצם נותן מקום, כפי שאמרתי גם בפתח הדברים, מקום להסכמת הצדדים, אם הגיעו אכן להסכמה אחרת ביניהם, כל עוד היא מפורשת בכתב.

איתי עצמון: אני אקריא את הסעיף.

איתי עצמון: סייג לתחולה 3.

איתי עצמון: הוראות סעיף 2 לא יחולו אם האירוע במועד המקורי בוטל כאמור באותו סעיף והצדדים לחוזה הגיעו להסכמה אחרת ביניהם לעניין החזר המקדמה – זה חידוד שהוספנו לעומת הנוסח שאושר בקריאה הראשונה – לאחר יום ט"ז באדר התש"ף (12 במרס 2020), ובלבד שהסכמה כאמור הייתה מפורשת, בכתב ובנפרד מכל הסכמה אחרת בין אותם צדדים.

יעקב מרגי: הערות לסעיף 3?

ירון מלינסקי: יש לי הערה.

ירון מלינסקי: צריך שתהיה הסכמה בכל אמצעי שהוא, להוסיף גם דיגיטאלי.

איתי עצמון: בכתב.

ירון מלינסקי: אני רוצה להוסיף דיגיטאלי, שיבינו.

רני נויבואר: אדוני, בכתב, יכול להיות בכל אופן בכתב.

רני נויבואר: אם זה SMS, כנראה תהיה בעיה כי לא תמיד - - -

יעקב מרגי: יש הגדרות משפטיות וככה זה עובד.

יעקב מרגי: חוק, אם צריך להתברר, יתברר בבית משפט.

ירון מלינסקי: אנחנו לא רוצים להגיע לשם, אבל בסדר.

יעקב מרגי: זה מה שכתוב, מבחינתך תחשוב שכתוב דיגיטאלי.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: מי בעד סעיף 3, אם אין הערות.

יעקב מרגי: סעיף 3 התקבל

יעקב מרגי: אין מתנגדים, אין נמנעים, סעיף 3 אושר.

יעקב מרגי: פיצויים לדוגמה.

איתי עצמון: זה סעיף שהתווסף בעקבות דין ודברים שהיה לנו עם המציעים ועם משרד המשפטים, בדומה לחוקים צרכניים אחרים, חוק הגנת הצרכן, גם חוק שירותי תעופה.

איתי עצמון: מוצע לקבוע כאן מנגנון של פיצויים, לדוגמה, שבית משפט יהיה רשאי לפסוק, מה שנקרא פיצויים שאינם תלויים בנזק.

איתי עצמון: פיצויים לדוגמה 4.

איתי עצמון: (א) דרש מזמין האירוע בכתב את השבת סכום המקדמה שהוא זכאי לו לפי חוק זה והמפעיל לא שילם את הסכום בתוך חודש מיום הדרישה, רשאי בית המשפט לפסוק, פיצויים שאינם תלויים בנזק (בסעיף זה – פיצויים לדוגמה), בסכום שלא יעלה על 10,000 שקלים חדשים.

איתי עצמון: (ב) בקביעת פיצויים לדוגמה רשאי בית המשפט לשקול, בין השאר, את חומרת ההפרה, היקפה הכספי ונסיבותיה.

איתי עצמון: החוק לא כולל אמצעי אכיפה, כפי שיש לנו בחוקים של רגולציה שהוועדה מכירה.

איתי עצמון: למעשה, האכיפה היחידה שיכולה להיעשות כאן היא מה שנקראת במירכאות, אכיפה עצמית, באמצעות תביעות לבתי משפט, שאנחנו מקווים להימנע מהן.

איתי עצמון: אבל אם העניינים יגיעו להכרעת הערכאות השיפוטיות, בית משפט יוכל לפסוק את הפיצויים כפי שהקראתי כעת.

יעקב מרגי: הערות.

ירון מלינסקי: לא התייחסנו לסעיף הראשון של דמי הביטול של 3,000 שקלים שרשומים כאן, ואני ביקשתי להעלות את הסכום, אני מבקש לנהל שיח ביניהם על הדבר הזה.

ירון מלינסקי: זה דבר ראשון, אני לא מפרט יותר על זה, אני אמרתי את דעתי.

יעקב מרגי: זה הוצבע ואושר.

ירון מלינסקי: 3,000?

יעקב מרגי: כן.

ירון מלינסקי: אז אחרי זה אני אגיד מה שאני חושב על זה.

ירון מלינסקי: לגבי סעיף 4, הרצחת וגם ירשת, כולם מכירים את המשפט הזה.

ירון מלינסקי: 10,000 שקל זה הרצחת וגם ירשת.

ירון מלינסקי: אני באתי לדיון הזה הכי פתוח.

ירון מלינסקי: מה שאתם עושים, בוא נלך לבית קברות, תקברו את העסקים, די.

ירון מלינסקי: עכשיו אני כן אדבר, זה לא הגיוני.

יעקב מרגי: ירון, תקשיב, בסעיף (ב), בקביעת פיצויים לדוגמה, רשאי בית המשפט לשקול, בין השאר, את מה שהוא שוקל, בין השאר?

יעקב מרגי: את כל הטיעונים שהעלית, את חומרת ההפרה, את היקפה הכספי ונסיבותיה.

ירון מלינסקי: אז אתה רוצה שנלך לבית משפט?

יעקב מרגי: לא, אם תחזיר, לא יהיה לא 10,000 ולא בית משפט.

ירון מלינסקי: אז אם אתם חושבים שהחוק הזה הוא חוק שצריך לכבד אותו שני הצדדים, אתם לא יכולים לשים מקלות בגלגלים כי אז יבוא בעל עסק, יקריס את החברה שלו במקום לשלם.

ירון מלינסקי: הוא יגיד, במשוואה שלי, 400,000 – 10,000, בוא נקריס את החברה - - -

יעקב מרגי: ירון, חשבתי שרק בבית הזה שני צדדים זה מושג של צד אחד.

יעקב מרגי: הרבה פעמים אנחנו מדברים פה על חופש הביטוי, כשמישהו מדבר על משהו שלא נוח לו אתו, נגמר חופש הביטוי באותו רגע.

יעקב מרגי: אתה אומר, שני צדדים ואתה מדבר כאילו יש רק צד אחד.

ירון מלינסקי: כי דיברת על צד אחד.

ירון מלינסקי: החזר המקדמות - - -

יעקב מרגי: תקיים את לשון החוק, הוא גמיש, לא תגיע לבית משפט - - -

ירון מלינסקי: אבל אני כבר לא יכול לקיים את החוק כי אני לא יכול להחזיר את הכסף, תבינו.

ירון מלינסקי: יש 700 אולמות, מתוכם בערך 300 עם מקדמות, הם לא יכולים להחזיר את הכסף.

ירון מלינסקי: אני אומר לך ואני מצהיר ואני מתעקש.

יעקב מרגי: בטירונות אמרו לי, לא יכול, לא רוצה.

ירון מלינסקי: זה לא הגיוני, תן לבן אדם תזרים ואז תפרוס לו, זה יעזור לכולם, אתה חייב להבין.

ירון מלינסקי: איתי, תבין, אתה רוצה שהחוק הזה יצליח?

ירון מלינסקי: חייבים את הפריסה, אני מתעקש על זה, מתעקש.

יעקב מרגי: ירון, תודה.

איתי עצמון: אני רוצה להגיד, שיש לנו את סעיף 3 להצעת החוק שאושר, שקובע למעשה שהצדדים יכולים להגיע ביניהם להסכמה.

איתי עצמון: אני מניח שאתם יכולים להגיע להסכמה גם על פריסה.

איתי עצמון: לגבי המקדמה - - -

יעקב מרגי: כל אי הסכמה ביניכם עוקרת את כל החוק.

ירון מלינסקי: חבר'ה, אין הסכמה שיש חוק.

יעקב מרגי: הפוך, החוק הזה נולד להביא אותך להסכמה.

ירון מלינסקי: לא כשהוא מכשיל אותי מראש, עם 10,000 שקל שאני לא יכול להחזיר.

יעקב מרגי: הוא לא יכשיל אותך, הוא לא רוצה שתגיע לשם.

ירון מלינסקי: מחר בבוקר בא אליי זוג, אתה יודע מה, אני בא לזוג, מחבק אותו ואומר לו, בוא נכבד שנינו את החוק הזה, אני עומד בחוק של 5,000 שקל אבל מה, אני לא יכול להחזיר לך את הכסף.

ירון מלינסקי: זה קריטי, חבר'ה, אתם לא מבינים?

ירון מלינסקי: שהאוצר יעניק לנו סיוע להחזרת הפיצויים והזוגות יקבלו מחר בבוקר.

יעקב מרגי: תודה.

ירון מלינסקי: חבר'ה, פריסה, בלי זה לא יהיה חוק.

ירון מלינסקי: אתם מפספסים פה את הנקודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: מי בעד סעיף 4.

יעקב מרגי: סעיף 4 נתקבל

יעקב מרגי: אין מתנגדים, סעיף 4 אושר.

יעקב מרגי: עוברים לסעיף ביצוע.

איתי עצמון: ביצוע 5.

איתי עצמון: השר ממונה על ביצוע חוק זה.

איתי עצמון: השר זה שר המשפטים והוא כמובן יהיה רשאי להתקין, ככל שיהיה צורך בכך, תקנות לביצוע החוק, לפי הסעיף המוצע.

איתי עצמון: תחילה 6.

איתי עצמון: תחילתו של חוק זה ביום י"ז בטבת התשפ"א (1 בינואר 2021).

יעקב מרגי: יש הערות לסעיפים?

יעקב מרגי: התאריך סביר, 1 בינואר 2021.

יעקב מרגי: אם אין הערות, נצביע על הסעיפים.

יעקב מרגי: מי בעד סעיפים 5 ו-6, יצביע.

יעקב מרגי: סעיפים 5 ו-6 אושרו

יעקב מרגי: סעיפים 5 ו-6 אושרו.

יעקב מרגי: נציג האוצר אתנו?

יעקב מרגי: תוכנית הסיוע לאולמות, אל תגיד לי חל"ת ואל תגיד לי ארנונה, תאמר לי מעבר לזה.

גל ברנס: אני יכול לתת גם נתונים, ביקשנו נתונים מרשות המיסים על כמות המענקים שניתנה.

גל ברנס: בסך הכול עד היום ניתנו כ-200 מיליון שקל לאולמות אירועים.

גל ברנס: בממוצע, על כל דו חודשי מקבלים כ-600 אולמות אירועים מענק ממוצע של כ-100,000 שקל.

גל ברנס: בסך הכול אנחנו רואים כי המענקים ניתנים ובהיקף מאוד משמעותי.

גל ברנס: גם בוועדת הכספים, שדנו בחוק, נתקבלו שתי החלטות מאוד משמעותיות של אולמות אירועים, האחת, מגבלת מחזור של 20 מיליון למגבלת מחזור של 400 מיליון, זה יכניס לא מעט אולמות אירועים נוספים.

גל ברנס: וגם ההגבלה של 400,000 בהחזר מענק גדלה ל-500,000.

גל ברנס: זה היה עיקר ההערות שעלו בוועדת הכספים.

יעקב מרגי: תגיד לי, ל-2020 מצאתם מענה?

יעקב מרגי: עסקים שנפתחו ב-2020.

גל ברנס: לגבי זה אין לנו עדיין מענה, אנחנו עדיין בוחנים את העניין.

יעקב מרגי: זו בעיה רוחבית, לא רק לבעלי האולמות.

גל ברנס: זו בעיה רוחבית, אנחנו בוחנים אותה.

יבגני סובה: לגבי דמי ביטול, הכרה בדמי ביטול כהכנסה, ביקשו את זה כאן, עד ליום 12 במרץ רשות המיסים תכיר בסכום דמי הביטול שנשארו אצל מפעיל האולם כאמור לעיל כהכנסה שמועד דיווחה היה עד ליום 12 במרץ, בהתאמה למועד קבלתה אצל מפעיל האולם.

יבגני סובה: כלומר, שיכירו בכסף הזה על ידי רשות המיסים.

יעקב מרגי: מה, כהוצאה?

יבגני סובה: לא.

יבגני סובה: זו ההצעה של בעלי האולמות.

ירון מלינסקי: אנחנו ביקשנו שיכירו את זה.

יעקב מרגי: מה יכירו?

יעקב מרגי: כשקיבלת מקדמה הוצאת חשבונית?

ירון מלינסקי: כשאני קיבלתי מקדמה, אני מוציא קבלה.

יעקב מרגי: קבלה, זה נחשב כהכנסה, נכון?

יעקב מרגי: אתה מדווח עליה.

ירון מלינסקי: לא, קבלה זה לא נחשב כהכנסה.

יעקב מרגי: עדיין לא, עד שאתה מוציא חשבונית.

יעקב מרגי: מתי אתה מוציא חשבונית?

ירון מלינסקי: ברגע שמתקיים האירוע או ברגע שביטלתי את האירועים ואני צריך להחזיר את הכסף לזוג, אני מוציא לו חשבונית על דמי ביטול ואני רוצה שיכירו בזה.

יעקב מרגי: בוא נאמר שלא היינו מחוקקים את החוק הזה והיית גובה את כל ה-5,000 שקלים מקדמה אליך, היית מגדיר אותה כהכנסה, נכון?

יעקב מרגי: מוציא חשבונית.

ירון מלינסקי: נכון.

יעקב מרגי: אתה שומר חוק, משלם מס הכנסה, מע"מ.

יעקב מרגי: זה פחות מדמי הביטול.

יעקב מרגי: מה עשית עכשיו?

ירון מלינסקי: אתה מבין שאתה שותף שלי למקדמות כי יש לך 17% שהוא לא כסף שלי.

יעקב מרגי: אבל עדיין.

יעקב מרגי: אדם צריך לדעת, כשהוא יוצא לקו הגבול, לשדה מוקשים, הוא צריך להחליט אם הוא עולה על מוקשים או הולך באזורים - - -

ירון מלינסקי: באתי לפה במיוחד לא לעלות על מוקש.

ירון מלינסקי: אגב, אני חייב לדבר לגל - - -

יעקב מרגי: רגע, ירון.

יבגני סובה: תן לאוצר להגיב בעניין הזה.

גל ברנס: צריך לפנות לרשות המיסים, אני לא יודע להתייחס ברמה המקצועית מה מוכר ומה לא מוכר - - -

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: רבותיי, הילה, את רוצה לומר משפט?

הילה שי וזאן: משפט כי גם יזמתי דיון מהיר בנושא ופניתי לאוצר בנושא.

הילה שי וזאן: האולמות לא קיבלו פיצוי עבור חודשים ינואר פברואר.

הילה שי וזאן: בחודשים האלה הם כן הכינו את האולמות לאירועים של מרץ.

הילה שי וזאן: דיברנו על זה גם בוועדת הכספים.

הילה שי וזאן: אני מבקשת, בואו נראה איך אנחנו יכולים כן להכיר להם במתווה הפיצויים גם לגבי ינואר פברואר.

יעקב מרגי: גל, אתה שומע?

יעקב מרגי: אנחנו דורשים התייחסות לוועדה, תן לנו תשובה.

יעקב מרגי: תשלח תשובה לוועדה, גם מה התוכניות שלך לגבי עסקים שנפתחו ב-2020, וגם לגבי פיצוי לחודשים האלה.

יעקב מרגי: תודה.

הילה שי וזאן: תודה רבה ליושב ראש-הוועדה על העזרה, על לעשות צדק, על להביא פה בשורה להרבה מאוד זוגות וגם לסייע לאולמות.

הילה שי וזאן: זה התפקיד שלנו גם בתקופה כזאת מוזרה בה אנחנו מאבדים את אמון הציבור.

הילה שי וזאן: מאוד מרגש, תודה לכל החברים, יישר כוח.

ירון מלינסקי: אני רוצה להגיד להילה משהו.

ירון מלינסקי: קודם כל, אני אשמח אם תעזרו בינואר פברואר לעסקים החדשים.

הילה שי וזאן: אני עובדת על זה, הגשתי בקשה לדיון מהיר.

ירון מלינסקי: את צריכה להכניס לדיון המהיר עוד דבר אחד, איחוד עוסקים, מרץ אפריל לא קיבלו מענק, ועסקים מעל 20 מיליון מחזור ב-2019 לא קיבלו - - -

יעקב מרגי: ירון, אני מנדב את אולם הוועדה לקיים ישיבת עבודה עם הילה ועם חברי הכנסת, מה שתרצו.

יעקב מרגי: תודה רבה, אני מודה לצוות המשפטי של משרד המשפטים, לזוגות, למועצה לצרכנות, וסחר הוגן ובראש ובראשונה לצוותי הוועדה, ליועצים המשפטיים של הוועדה, מנהלת הוועדה וצוותה, ליועצים ולדוברים שעשו עבודה נהדרת.

יעקב מרגי: תודה רבה לכולם, הישיבה נעולה.