הוועדה המיוחדת לעניין נגיף הקורונה החדש ולבחינת היערכות המדינה למגפות ולרעידות אדמה, כנסת 23, פרוטוקול מספר 83, 2020-11-23 10:30

יפעת שאשא ביטון: בוקר טוב לכולם.

יפעת שאשא ביטון: ברשותכם, אני פותחת את דיון הוועדה בנושא הקמת יחידות "נאמני המאבק בקורונה" ברשויות המקומיות.

יפעת שאשא ביטון: הדיון הזה מביא למרכז הבמה שתי סוגיות עיקריות: האחת היא החשיבות שאנחנו הסברנו לאורך כל הדרך של השותפות עם הרשויות המקומיות, שהן שחקן משמעותי מאוד במאבק בנגיף, והשנייה היא הציבור – דיברנו לא פעם על כך שהציבור הוא הצבא שלנו, צבא העם באופן הכי אמיתי שיש כדי להיאבק בקורונה.

יפעת שאשא ביטון: אם אנחנו נאבד אותו אז אנחנו בעצם נפסיד מראש את המאבק הזה.

יפעת שאשא ביטון: כאן אנחנו לוקחים את זה צעד אחד קדימה.

יפעת שאשא ביטון: נמצא איתנו גם הקבינט האזרחי, נמצאים איתנו ד"ר גל אלון ופרופ' חגי לוין, שיציגו את התוכנית להקמת יחידות נאמני קורונה בקהילה.

יפעת שאשא ביטון: לא רק נרוויח שנגייס את הציבור ונהפוך אותו לשותף באופן אקטיבי במאבק, אנחנו יכולים לפתור גם סוגיות נוספות שנוגעות גם לנושאים של פרנסה, תעסוקה וכולי ואז להרוויח בהרבה מאוד זוויות.

יפעת שאשא ביטון: אעביר, ברשותכם, את השרביט לפרופ' חגי לוין ולד"ר גל אלון.

יפעת שאשא ביטון: אני מבינה שאתם מציגים ביחד.

גל אלון: קודם כול, תודה, גברתי היושבת-ראש, ושלום למכובדי, על ההחלטה לקיים את הדיון הזה.

גל אלון: אני מבקש לומר בכמה משפטים מה הוא מיזם הקבינט האזרחי ואז להתחיל את הצגת הרעיון, ואז אעביר לפרופ' לוין.

גל אלון: הקבינט נוסד בחודש מרס השנה, נוכח התחושה שקיים שיח חסר בכל הקשור למדיניות ציבורית, גם בנושא קורונה וגם בכלל.

גל אלון: הגענו למקום שכמעט ואין פתרונות חדשים בשיח הציבורי והמקום הזה, בית המחוקקים, וגם הרשות המבצעת כמובן, אמורים כל הזמן לייצר ריענון של פתרונות שבאים, מתווספים, נכנסים לדיון ואת חלקם גם מחליטים לממש.

גל אלון: הקבינט הוא מכון חשיבה ציבורי.

גל אלון: למה ציבורי?

גל אלון: כי אנחנו חושבים שזה לא רק עניין למומחים שיושבים בחדר סגור לגבש את הפתרונות האלה.

גל אלון: המידע על מה נכון לעשות ומה תמונת העתיד פורצת הדרך שצריכה להיות למדינה הזאת, מדינת העם היהודי, המידע הזה מפוזר בהרבה מאוד מקומות.

גל אלון: הייעוד של המיזם ההתנדבותי הזה – כולו התנדבותי – בניסיון להביא קול מקצועי נוסף לשולחן הדיונים הלאומי, שירענן קצת את שיח המדיניות.

גל אלון: מבחינת מבנה, אנחנו משלבים בין מומחים מובילים בתחומים שונים.

גל אלון: פרופ' לוין נמצא כאן, הוא המומחה היום בתחומים האלה במגזר האזרחי.

גל אלון: הקבינט משלב בין סטודנטים מצטיינים, אנשי צוות מקצועי מהאוניברסיטאות הכי טובות בארץ והוא משלב בין ציבור רחב כפלטפורמה טכנולוגית שבאמצעותה אנחנו שואלים שאלות ומקבלים אינפוטים.

גל אלון: פרסומי המדיניות האלה הולכים לערוצים שונים, גם בתחום קידום המדיניות, גם בתקשורת וגם לציבור הרחב, ומכאן אנחנו מגיעים לנושא שבו אנחנו עוסקים היום.

גל אלון: עד היום הקבינט יצר 30 פרסומים בתחומים שונים, מהנושא של כפל הקצבאות והניתוח שלו ועד לנושא של איך צריכה להתנהל אסטרטגיית הכניסה לישראל בימי קורונה.

גל אלון: שורה של נושאים, והיום אנחנו בנושא הקורונה.

גל אלון: הסוגיה שנדון בה היום עלתה מהציבור.

גל אלון: לפני כחודש–חודשיים נעשה תהליך ביחד עם אחד מכלי התקשורת המובילים בארץ, שבו שאלנו את הציבור איך ניתן להימנע מסגר שלישי.

גל אלון: אנחנו מתנהלים בסיטואציה שבה הפתרונות שהיו אמורים למנוע מאיתנו להגיע לסגר השני לא יושמו ואנחנו הולכים בצעדי ענק לקראת מצב שבו נגיע שוב לאותה נקודה.

גל אלון: הלוואי ויהיה חיסון, אבל אם הוא לא יהיה אנחנו נמצאים בסוג של סרט חוזר.

גל אלון: הציבור אמר: יש היום – אז היו קרוב למיליון, היום יש 845,000 איש בישראל שלא עובדים.

גל אלון: הם אנשים שמתרגלים, וזו הסכנה הגדולה, לחיים בלי סדר יום רוטיני של לעשות משהו.

גל אלון: אמר הציבור באותה התייעצות שעשינו אז: למה לא לשלב אותם במאבק המדינה כולה בקורונה?

גל אלון: גברתי היושבת-ראש, מדברים על הרבה אסטרטגיות יציאה מן המשבר הזה.

גל אלון: נדרשת גם אסטרטגיית יציאה קהילתית.

גל אלון: השילוב של ארבעת הדברים שאתם רואים הוא השילוב שהוביל לרעיון להקים יחידות "נאמני המאבק בקורונה".

גל אלון: גם אבטלה גבוהה מאוד; גם ההבנה שהמענה המדינתי לא יכול להיות מענה אחיד לכולם.

גל אלון: לכל רשות יש את הצרכים שלה ואת האתגרים שלה.

גל אלון: מי שחושב שהממשלה תחליט וכך יקרה במודל אחיד, זה פשוט לא עובד כך, זה לא יכול להצליח; הנקודה השלישית היא גם מהותית:

גל אלון: אנחנו היום משלמים כולנו מן הקופה הציבורית תקציב גדול מאוד לסיוע למובטלים, תקציבי עתק שהולכים וניתן בעוד תוספת קטנה, לא להעסיק אנשים אבל באיזו הכרה לרתום אותם למאמצי המלחמה בנגיף הקורונה בהיבטים שונים; וכפי שאמרתי, אנחנו נמצאים, לצערי כי רב – הדוקטורט שלי הוא במדיניות חברתית – אנחנו בחשש כבד מיצירת מצב של תלות.

גל אלון: היינו שם בערך לפני 20 שנים, אם אתם זוכרים, ברפורמות הראשונות שקראו לפגיעה בקצבאות הבטחת ההכנסה.

גל אלון: אנחנו עלולים להגיע לזה, אם לא עכשיו אז ביוני.

גל אלון: מתישהו הסיפור הזה צריך להיגמר.

גל אלון: כל זה הוליד את הרעיון של "נאמני המאבק בקורונה".

גל אלון: כאן אעביר את רשות הדיבור לעמיתי פרופ' חגי לוין.

חגי לוין: קודם כול, תודה לאורי פרידמן, שותפי לכתיבת המסמך, ולבן רביד, ירדן קוגן ושרונה שיר זבלודובסקי מן הקבינט האזרחי.

חגי לוין: אנחנו אומרים כל הזמן שאין בריאות הציבור בלי הציבור.

חגי לוין: הדרך להתמודד עם המגפה הזאת היא על ידי חוסן קהילתי.

חגי לוין: בדבר הזה צריך לצקת תוכן.

חגי לוין: אנחנו רואים הרבה מאוד יוזמות מן השטח.

חגי לוין: ראוי לארגן את הדברים האלה.

חגי לוין: וגם ראוי – אנחנו כל הזמן מדברים על מגבלות, כל הזמן מדברים על הגנה.

חגי לוין: ההגנה הכי טובה היא ההתקפה.

חגי לוין: אם אנחנו יוצאים לשטח, נמצאים איפה שאנשים חיים ושם מתוך הקהילות עוזרים להם על ידי נאמנים שחיים באותה קהילה – זאת הדרך הכי טובה להתמודד.

חגי לוין: לכן אנחנו מציעים מנגנון של תמרוץ הרשויות המקומיות והציבור הרחב להתגייס למאבק בקורונה דרך הקמת יחידות "נאמני קורונה" שפועלות ומופעלות על ידי הקהילה.

חגי לוין: כשאנחנו מדברים על קידום בריאות, זה תהליך שמאפשר לבני אדם להגביר על שליטתם על בריאותם ולשפרה, גם בקהילה.

חגי לוין: ברגע שהקהילה מועצמת ויכולה לשלוט על מה שקורה אצלה, היא רוצה להפוך להיות ירוקה, היא רוצה למנוע, לא רק את התחלואה בקורונה אלא, אני מזכיר לך, יושבת-ראש הוועדה, את מה שחשבנו עליו, שאולי בכל דיון נציין לא רק את הנפגעים מן הקורונה אלא את הנפגעים מן המשבר בכללותו.

יפעת שאשא ביטון: הקורבנות השקופים.

חגי לוין: בדיוק, השקופים שהם כרגע גם הקשישים וגם הילדים שנפגעים וכן הלאה, ציבור רחב מאוד שצריך להתייחס אליו.

חגי לוין: בשביל זה צריך לדעת מי הוא ומה הוא.

חגי לוין: מי שחי בקהילה יודע לזהות, יודע לאתר את אותה מצוקה נפשית לפני שהיא מגיעה לכדי אלימות או מגיעה חס וחלילה לכדי דברים אחרים.

חגי לוין: קיימנו סדרה של פגישות עם גורמים שונים שרוצים לקדם את הגישה הזאת.

חגי לוין: כל פעם אנחנו למדים כמה צרכים יש בשטח.

חגי לוין: בתוכנית התערבות בקידום בריאות הדבר הראשון הוא מיפוי הצרכים והנכסים.

חגי לוין: אנחנו מגלים שיש הרבה מאוד צרכים בשטח.

חגי לוין: אתמול שוחחנו עם שר העבודה והרווחה, השר שמולי, והוא ציין למשל את נושא הדואר, שלא חשבנו עליו, אנשים שלא יכולים להגיע לדואר ולקבל את החבילות שלהם ויש מי שיכול לעזור להם.

חגי לוין: כאן אפשר לראות, כבר מיפינו בתחום בריאות הציבור: עזרה לחקירות אפידמיולוגיות – מיזם שצמח מן השטח, הרשת האפידמיולוגית הקהילתית שאחר כך אולי יציגו.

חגי לוין: אני בתור מי שעושה חקירות אפידמיולוגיות, לפעמים אתה לא יודע איפה האדם נמצא, אתה לא מבין במה מדובר.

חגי לוין: אם יש מישהו בשטח שיודע לחבר ולהגיע לאנשים – יש חוסר שיתוף פעולה עם חקירות אפידמיולוגיות אבל כשפונה אליך מישהו מן הקהילה שיתוף הפעולה הוא הרבה יותר טוב; מיפוי התפשטות המגפה בדרכים שונות; סיוע לסקרים, מענה טלפוני; תגובה קהילתית; סיוע לקופות חולים, מד"א ובתי חולים.

חגי לוין: יש כל כך הרבה דברים שצריך את הקהילה, שצריך לגעת בשטח, לגעת באנשים.

חגי לוין: במרחב הציבורי – אנחנו מדברים על איך שומרים על ריחוק במרחב הציבורי.

חגי לוין: מצד אחד, כן לאפשר פעילות, ואנחנו היינו מאלה שקראו לפתוח את גני השעשועים ולאפשר פעילות, אבל צריך גם שהפעילות הזאת לא תגיע לכדי סכנה.

חגי לוין: בשביל זה צריך אנשים מתוך הקהילה.

חגי לוין: לא הכול הוא בשיטור ואכיפה.

חגי לוין: גם להם יש מקום, אבל יש מקום לנאמנים מתוך הקהילה שמזכירים לאנשים לשים מסכות, שמזכירים לאנשים לא להתקהל, שמוצאים פתרונות איך לקיים את האירוע אם אתה מרווח אותו ושם את הדברים בצורה מסודרת, כך אתה יכול לאפשר את האירוע הקהילתי.

חגי לוין: בשביל זה צריך לתכנן, בשביל זה צריך אנשים שחיים שם ויודעים למצוא את הפתרונות.

חגי לוין: נושא ההסברה – לא רק הסברה מלמעלה בקמפיינים אלא בסוף בשטח, כשיש לך את המידע הרלוונטי, למשל על איך אתה מסתפר נכון.

חגי לוין: בסוף אנחנו לא תמיד יודעים לגעת בנקודות הקצה ולתת מענה לשאלות האמיתיות של הציבור, למשל איך אתה נפגש בבית הכנסת ועושה את זה נכון.

חגי לוין: בנושא החינוך – כמובן סוגיה כל כך מרכזית.

חגי לוין: אנחנו חוזרים ואומרים: אין דבר כזה שסוגרים את מערכת החינוך.

חגי לוין: צריך לשאול איך, ולא מתי, פותחים את מערכת החינוך.

חגי לוין: גם פה אפשר לסייע למוסדות החינוך, לראות איך מווסתים את ההגעה, איך מווסתים שלא יהיו תורים בכניסה, איך מפעילים חינוך קהילתי, משלבים במקומות ציבוריים שאפשר לעשות את זה בקהילה.

חגי לוין: ובתוך הקהילה – עזרה לחולים ולמבודדים, גם במזון, גם בתרופות; גם לבעיית הבדידות – אפשר לאתר מי זקוק למגע אנושי ולמצוא את הדרך לתת לו את זה בתוך הקהילה; איך אנחנו מנהלים שמחות אבל בצורה מסודרת ומאורגנת ונכונה; אחר כך אולי המיזם של "נאמני החיים" ירחיב על כך.

חגי לוין: הם מדברים גם על החיסון האזרחי לקורונה, ואנחנו מדברים על כך שחיסון, מי יודע מתי יהיה, יהיה מתישהו.

חגי לוין: בינתיים אנחנו צריכים חיסון חברתי או חיסון אזרחי כדי לתת מענה, וזה מה שהתוכנית הזאת יכולה לתת.

חגי לוין: שמירה על ילדים להורים עובדים – אלה הצרכים של הציבור, צריך לתת להם מענה.

חגי לוין: כולנו ביחד בסירה הזאת.

חגי לוין: צריך גם לעזור; ואמרתי, גם נושא המצוקה הנפשית, שצריך לזהות אותה מלכתחילה כי לא כולם פונים.

חגי לוין: האנשים השקופים גם לא יודעים למי ואיך לפנות.

חגי לוין: אם יש חבר שלהם, שכן, מישהו מתוך הקהילה שיודע להפנות אותם ולעזור להם, זה חשוב מאוד.

חגי לוין: אנחנו מדברים על מהלכים משלימים.

חגי לוין: יש פה בעצם Win-Win situation.

חגי לוין: מצד אחד, לרשות התעסוקה יש מאגר של מובטלים ומידע עליהם, וגם הם רוצים לעבוד ורוצים שתהיה להם משמעות, ויש להם הרבה כוחות שיכולים להירתם.

חגי לוין: מצד שני, לתת את המסגרת שנותנת את זה – יש דמי אבטלה, יש ביטוח לאומי, יש סוגיה של ביטוח, גם של חשיפה לקורונה וגם של חשיפות אחרות.

חגי לוין: דיברנו אתמול עם מנכ"ל הביטוח הלאומי.

חגי לוין: הוא אומר שיש פתרון לעניין הזה.

חגי לוין: אם מסדירים אפשר למצוא את המענה של הביטוח.

חגי לוין: מימון, תמרוץ מתאים – יש היום כבר מנגנון למתנדבים.

חגי לוין: צריך לעשות סדר בדבר הזה כדי לאפשר אותו.

חגי לוין: מענה דיפרנציאלי – כל קהילה יודעת מה הצרכים שלה.

חגי לוין: גם בחקירות, למשל, יש עניין של שפה, יש עניין של תרבות.

חגי לוין: כל קהילה יודעת לאתר את הצרכים שלה ולתת את המענה הטוב ביותר.

חגי לוין: זו הדיפרנציאליות שאנחנו מדברים עליה.

חגי לוין: כך בעצם גם נשיג את אמון הציבור הכל כך חמקמק באירוע הזה.

חגי לוין: עדיין המקום שהציבור הכי מאמין בו הוא אנשים שחיים ביחד איתו באותה מסגרת.

חגי לוין: יש כבר דוגמאות מן השטח שיצאו לדרך ויוצגו כאן

חגי לוין: בהמשך: גם מד"א שעושה פעילות נרחבת מאוד של "נאמני קורונה", גם המיזם "נאמני חיים" שיוצג בהמשך.

חגי לוין: צריך להבין, לא המצאנו פה את הגלגל.

חגי לוין: לקראת חלק מן העבודה גם הוצאתי מסמכים של ארגון הבריאות העולמי, גם לפני חמש שנים, וגם לפני 100 שנים, גם במגפות קודמות.

חגי לוין: אני חבר סגל בבית ספר לבריאות הציבור ורפואה קהילתית.

חגי לוין: אנחנו מדברים על כך שהדרך היא לשלב את בריאות הציבור בתוך הקהילה.

חגי לוין: יש ספרות מדעית ענפה בנושא הזה, כיצד עובדי בריאות קהילתיים ובמגזר השלישי בתקופת הקורונה מביאים לשיפור בתנאים הפיזיים, הפסיכולוגיים ובגישה לשירותי בריאות, כיצד התגובה האפקטיבית מחייבת את המסגרת הזאת של הקהילה ושל נאמני הבריאות בקהילה, כיצד הפעולה הקהילתית מספקת את המענה למי שהכי זקוק לו, מה שאנחנו מפספסים כשאנחנו עושים את זה בגישת הליקופטר ומנסים לפזר את זה מלמעלה.

חגי לוין: שיתוף פעולה אזרחי-ממשלתי – וגם הרשויות המקומיות, שהן בתווך במדינת ישראל – יש לו תפקיד מרכזי.

חגי לוין: יש לכך עדויות מן העולם, כיצד הפעילות הזאת מצמצמת את ההדבקה בקורונה ומאפשרת הרבה יותר פעילות.

חגי לוין: זה מה שאנחנו צריכים לעשות יותר גם בישראל.

חגי לוין: לא ארחיב כרגע, אבל אם תרצו בהמשך אורי פרידמן יכול להרחיב על דוגמאות מוצלחות מן העולם שאנחנו יכולים ללמוד מהן.

חגי לוין: באנו בגישה מאוד פרקטית.

חגי לוין: כאמור, נפגשנו גם עם השר שמולי שנתן את ברכת הדרך.

חגי לוין: אבל צריך עכשיו בדיון הזה, זו בעצם פעם ראשונה שמתקיים כזה דיון אמיתי, לרדת לפרטים ולנסות להתוות ביחד איזו תוכנית.

חגי לוין: אנחנו מציעים: 1) העברת חוק לתמרוץ מקבלי דמי אבטלה המסייעים במערך נאמני הקורונה, תגמול דרך הביטוח הלאומי.

חגי לוין: יש כבר מנגנון איך לעשות את זה.

חגי לוין: לפעמים מספיק התמרוץ הקטן כדי לעודד את אותם אנשים שרוצים להתנדב בקהילה, או כאלה שכבר מתנדבים היום.

חגי לוין: בעצם זה יאפשר להם להרחיב את ההתנדבות.

חגי לוין: 2) מערך להפעלת המתנדבים דרך משרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים כדי לעשות את זה בצורה מסודרת וכפי שצריך.

חגי לוין: אנחנו לא רוצים שיהיו מיזמים שונים שמתחרים זה בזה.

חגי לוין: זה בסדר, כל קהילה תעשה את מה שהיא צריכה, אבל צריכה להיות איזו מסגרת שמתווכת את הדבר הזה ומסייעת לו לקרות בצורה מאורגנת.

חגי לוין: 3) חשוב לחבר.

חגי לוין: לכל אחד יש את המומחיות שלו.

חגי לוין: למד"א או ל"נאמני חיים" או לכל ארגון אחד, "הרשת החברתית האפידמיולוגית הקהילתית" או כל ארגון אחר יש לו את הידע שלו.

חגי לוין: זה שמייצרים גג אחד אפקטיבי, מסגרת, רשת שמחברת את הדברים, מאפשר לעשות את הדברים בצורה הרבה יותר מדויקת ונכונה.

חגי לוין: 4) לכן צריך לגבש תוכנית ניהולית ותפעולית למערך הנאמנים.

חגי לוין: להגדיר תפקיד של "מקדם בריאות קהילתי".

יפעת שאשא ביטון: מה ההבדל בין זה לבין 2?

יפעת שאשא ביטון: מצד אחד אנחנו מדברים על יצירה – סליחה שעצרתי אותך, פשוט כדי להבין – אנחנו רוצים לבנות מערך שיפעיל הכול ויאגם, וזה גם מתכתב עם 3, שגם שם זה איגום של כל המערכות שכבר עושות את זה.

חגי לוין: קודם כול, הדברים מתחברים זה לזה.

חגי לוין: אנחנו מדברים על מערכת שהיא קצת מודולרית ושלא אומרת שיש רק אפשרות אחת.

חגי לוין: למשל ברשויות המקומיות יש היום בישראל רשת ערים בריאות, וברשת ערים בריאות יש מקדמי בריאות בתוך הרשת.

חגי לוין: החזון שלנו, שיהיו מתנדבים שמעוגנים, ואחר כך חלקם ייקלטו בתור עובדים של העירייה.

חגי לוין: אז יש לנו מצד אחד את המסגרת הארצית, שהיא נותנת את ההכשרה ואת הניהול ברמה הארצית, קובעת עקרונות וכן הלאה.

יפעת שאשא ביטון: כלומר 2 זה דרך המנגנון של משרד הרווחה שקיים היום ברשויות המקומיות.

יפעת שאשא ביטון: אתה אומר: ניקח את המנגנון הזה, אפילו לא צריך להמציא אותו, והוא ישרת גם את המטרה הזאת.

חגי לוין: נכון.

חגי לוין: השר יכול להגדיר באילו גופים נוספים מותר להתנדב ויכול לתת אפילו תשלום של עד 5,000 שקלים.

גל אלון: יש גם את הסוגיה של הפעלת המתנדבים עצמם והצרכים ברמה הקהילתית.

גל אלון: צוות הקבינט שעשה את העבודה מיפה סוגיות שונות, כאשר המשמעות היא לחלק את זה לשתיים.

גל אלון: מצד אחד, צריך גורם ברשות המקומית – קצת כמו השולחן העגול של הילדים והנוער בסיכון – גורם שיידע להניע את המהלך, לא להפעיל ברמת פיקוח וניהול צמוד, ומצד שני, שתהיה יכולת לשלב צרכים שעולים בקהילה.

גל אלון: כלומר יש כאן גם הפעלה מלמעלה, ובעיקר 80% הפעלה מלמטה.

חגי לוין: אדגים את זה.

חגי לוין: נניח שרוצים לאתר אנשים במצוקה נפשית בקהילה.

חגי לוין: דיברתי עם הנציגים של הפסיכולוגיה הציבורית.

חגי לוין: לא צריך בשביל זה להיות איש מקצוע, אבל צריך גורם שעבר איזו הכשרה מינימלית כדי לדעת איך לזהות סימני מצוקה, איך לפתוח את השיח הראשוני.

חגי לוין: לכן יכול להיות מערך הכשרה ארצי, שנותן את הכלים, ואחר כך כל רשות משתמשת במתנדבים לפי הצרכים שלה.

חגי לוין: תודה לך שיזמת את הדיון הזה.

חגי לוין: אנחנו רוצים לפתוח את הדיון, לשמוע מן הגורמים השונים, ממשרדי הממשלה, מגורמי החברה האזרחית, את הצרכים שלהם והרעיונות שלהם ואז לראות איך מעבירים את זה לפסים מעשיים ועושים את זה בפועל.

חגי לוין: האתגר גדול מאוד.

חגי לוין: אנחנו צריכים לעבוד ביחד בשטח.

חגי לוין: צריך שהכסף יגיע למקום הנכון.

חגי לוין: יש כסף, אבל בסוף הוא לא מגיע למי שהכי זקוק לו.

חגי לוין: נאמני הקורונה מחברים את הדברים.

חגי לוין: גם מה שאנחנו מדברים עליו כל הזמן, על להתעסק לא רק בנגיף הקורונה אלא במשבר הקורונה – בדיוק האנשים שחיים בתוך הקהילה ומקבלים הנחיה מקצועית הם אלה שיודעים לעשות את החיבור הזה ביחד עם כל הגורמים האחרים.

חגי לוין: זו האינטגרציה שהיום חסרה מאוד.

חגי לוין: אנחנו נשמח, ביחד איתך, לראות איך מקדמים את זה.

חגי לוין: תודה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, פרופ' חגי לוין וד"ר גל אלון, על הדברים.

יפעת שאשא ביטון: מה שמיוחד כאן הוא שאתם אומרים: יש לנו את התשתיות בשטח, יש לנו את המערכים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו רק צריכים להשתמש בהם נכון כדי לשרת את המטרה של כולנו, כאשר מי שעומד כאן במרכז הבמה זה הציבור.

יפעת שאשא ביטון: הציבור, פעם אחת, כמי שצריך לקבל, ופעם שנייה, כמי שיכול לתת.

יפעת שאשא ביטון: רק צריך לעשות סדר בתוך הדבר הזה.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, חבר הכנסת רזבוזוב.

יואל רזבוזוב: תודה.

יואל רזבוזוב: קודם כול אני רוצה לברך על הדיון, הוא דיון חשוב.

יואל רזבוזוב: רואים שנעשתה כאן עבודה רצינית ומעמיקה, לקחו את כל הדברים בחשבון.

יואל רזבוזוב: אני רוצה להביע ולהסב את הדעת על כך שאנחנו חווים שינוי הרגלים.

יואל רזבוזוב: כמו הציבור, אנחנו נמצאים כבר תקופה באירוע.

יואל רזבוזוב: כפי שהציבור מתרגל לא לעבוד, כפי שהציבור מתרגל לא להתאמן, לדוגמה, או ילדים שלא לומדים ונמצאים בבית, זה שינוי הרגלים ואנחנו צריכים להבין שיהיו לכך השלכות.

יואל רזבוזוב: בזמנו, בסבב הראשון של האירוע, כשלוועדה הייתה סמכות חוקתית לשנות, תיקנו את הטעויות של הממשלה.

יואל רזבוזוב: היום לצערי אין לנו סמכות, אבל אנחנו עדיין לא מן המתייאשים.

יואל רזבוזוב: אנחנו עורכים כאן דיונים, אנחנו שומעים דברים נכונים ופתרונות.

יואל רזבוזוב: אני מקווה שגם עכשיו מישהו שומע אותנו בזום, משרדי הממשלה וכמובן מקבלי ההחלטות, יישבו אתכם בחדר הזה ואז יבינו שלא הכול כל כך מסובך.

יואל רזבוזוב: אני מבין שקשה וזה אירוע חריג בקנה מידה עולמי אבל יש פתרונות.

יואל רזבוזוב: כל אחד מכם ישב וחשבתם לעומק על פתרון לכל דבר, ואת זה ניתן ליישם כבר עכשיו.

יואל רזבוזוב: כפי שאמרתי, אנחנו לא מן המתייאשים.

יואל רזבוזוב: יושבת-ראש הוועדה עורכת דיונים ואנחנו באמת מפעילים.

יואל רזבוזוב: אני חושב שהדיונים של הוועדה כן עוזרים, כן מביאים לידיעת הציבור, וגם מקבלי ההחלטות שכביכול מתנתקים כן שומעים את זה וזה כן משפיע ומחלחל.

יואל רזבוזוב: עוד פעם, לא צריך להיות כאן עניין של אגו.

יואל רזבוזוב: זה משבר לאומי וצריך לשמוע אתכם, אנשי המקצוע, שאתם מביאים את הפתרונות הנכונים.

יואל רזבוזוב: באמת יישר כוח.

יואל רזבוזוב: עם הסמכויות שיש לנו ועם הכוח הפרלמנטרי שיש לנו ננסה לעזור ולקדם את זה.

יואל רזבוזוב: באמת תוכנית חשובה מאוד.

יואל רזבוזוב: תודה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, חבר הכנסת רזבוזוב.

יפעת שאשא ביטון: לפני שאנחנו עוברים לחברים בחדר אני רוצה לשמוע את טל מדר ממועצת תנועות הנוער.

יפעת שאשא ביטון: גם הם גורם שיכול בהחלט לסייע ולהיות שותף במאמץ כזה.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, טל.

יואל רזבוזוב: גם הילדים יכולים להתנדב.

יפעת שאשא ביטון: ברור.

יפעת שאשא ביטון: להיפך, אולי זה יעודד קצת את המערכות להחזיר אותם בחזרה לחינוך הבלתי פורמלי.

טל מדר: הלוואי.

טל מדר: בוקר טוב.

טל מדר: קודם כול, תודה על הדיון הזה.

טל מדר: הוא חשוב מאוד.

טל מדר: זאת הזדמנות אדירה להזכיר שסדר גודל של חצי מיליון ילדים ובני נוער מתנועות נוער ומארגוני נוער, שהם חלק מן המסגרות, שהם חלק מגופים ערכיים שביום-יום ובשגרה שלהם רגילים לעשות, לתרום למען הקהילה, לראות את הקהילה, לפעול בתוך הקהילה, יושבים כרגע שפופים ומרותקים לבית.

טל מדר: הכוחות האדירים האלה פשוט לא באים לכדי ניצול ומימוש כפי שהיה אפשר לעשות.

טל מדר: אנחנו מציעים, וגם הצענו, ואנחנו בדיאלוג בנושא עם משרד הבריאות, שאנחנו נהפוך להיות הפתרון לבעיה שאנחנו נמצאים בה.

טל מדר: חלילה אנחנו לא הבעיה.

טל מדר: כשבני ובנות נוער נמצאים בתוך פעילות של תנועות וארגונים בצורה מסודרת, בצורה מנוהלת, בקפסולות, במעקב, כשהמדריכים הבוגרים שלנו וגם הצעירים שלנו, שאנחנו כל כך סומכים עליהם שהם מסוגלים להוביל מחנות, טיולים, סמינרים, לייצר תהליכים ערכיים משמעותיים, כרגע נמצאים בצד ולא נותנים בהם את האמון שהם יכולים להיות אלה ששומרים גם על הבריאות ובפועל מונעים תחלואה.

טל מדר: אנחנו נמצאים במצב נורא מוזר, שלצערי גם שולח את הילדים ובני הנוער לאותן התקהלויות שאנחנו מנסים למנוע, ללא מעקב, ללא פיקוח ובקרה.

טל מדר: אני יכולה לספר עוד בנושא הזה, שבמשך חודשיים אנחנו מנהלים קבוצת בני ובנות נוער, ביחד עם סמנכ"לית הסברה של משרד הבריאות, שמבקשת שאנחנו נהיה נושאי הבשורה והשגרירים של מניעת התחלואה והשמירה על ההנחיות, דבר שבני הנוער עושים בנאמנות מדהימה, ואפשר לראות את התוצרים ברשתות החברתיות כרגע.

טל מדר: כל הדבר הזה לא יכול להיות משמעותי בלי שאנחנו נחזור לפגוש את החניכים ונוכל לייצר את האפשרות של המגע ושל החינוך, כפי שאנחנו רגילים לעשות.

טל מדר: את הדבר הזה אנחנו יודעים לעשות ביחד עם המדריכים הבוגרים, ביחד עם הרשויות המקומיות, ביחד עם המטות הארציים של התנועות והארגונים.

טל מדר: אנחנו ממש מבקשים ומפצירים במשרד הבריאות, במשרד ההשכלה הגבוהה והמשלימה שפועל ביחד איתם, שנחזור לפעילות בהקדם האפשרי כי אנחנו יכולים להיות הפתרון למצב שאנחנו נמצאים בו כרגע.

טל מדר: תודה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לך, טל מדר.

יפעת שאשא ביטון: נצא מכאן בקריאה ברורה להחזיר את החינוך הבלתי פורמלי.

יפעת שאשא ביטון: השר אלקין מאוד רוצה שזה יקרה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו כנראה צריכים לעזור לו מול הממשלה כדי שהדברים האלה באמת יתממשו וכולם ירוויחו, גם בני הנוער וגם הקהילה, כפי שאנחנו שומעים כאן.

יפעת שאשא ביטון: נעבור לנציגי "נאמני חיים".

יפעת שאשא ביטון: אני רואה שיש פה מספר נציגים.

יונתן ווינברג: אני הקמתי עם עידית סילמן ועם עוד כמה חברים וחברות את "נאמני חיים".

יונתן ווינברג: הקמנו את זה ממש ערב הסגר השני.

יונתן ווינברג: דיברתי עם בכירים במשרד הבריאות.

יונתן ווינברג: ביום-יום שלי אני לא יזם חברתי, אני מתעסק בייעוץ, בעולמות כאלה.

יונתן ווינברג: רציתי שהממשלה תעשה את זה.

יונתן ווינברג: אמרתי להם: אתם מכניסים אותנו לסגר שאנחנו לא נצא ממנו.

יונתן ווינברג: עברו יותר מחודשיים וצריך להודות: עדיין לא יצאנו מן הסגר.

יונתן ווינברג: צריך להגיד את זה בצורה ברורה.

יונתן ווינברג: הבשורות הטובות על החיסון בהקשר הזה הן בשורה רעה, כי הן מכניסות אותנו לתוך תקופת המתנה.

יונתן ווינברג: אפשר להגיד: ארבעה חודשים, אבל כולנו יודעים שזה לא ארבעה חודשים.

יונתן ווינברג: זה בעצם תמריץ למערכת לא להשתנות.

יונתן ווינברג: דיברתם עכשיו על תנועות הנוער, על חתונות, על חנויות עם ארבעה אנשים, אין ספור דוגמאות.

יונתן ווינברג: זה נקרא להישאר בסגר.

יונתן ווינברג: אם לא נגייס את הקהילה, אם לא נייצר שינוי בהלך הרוח החברתי שום דבר לא יקרה.

יונתן ווינברג: זה מה שהבנו וזה מה שאנחנו עושים.

יונתן ווינברג: כלומר, זה לא רק תוכנית.

יונתן ווינברג: אנחנו עושים את זה כבר בסדר גודל של 20 רשויות מקומיות, חצי מהן מן החברה הערבית.

יונתן ווינברג: הקימה איתי את "נאמני חיים" רתיבה דבור עלי סאלח מיפיע.

יונתן ווינברג: אנחנו פועלים באבו סנאן, בג'וליס, בשפרעם, בג'דידה-מאכר, באיכסאל, בדבורייה.

יונתן ווינברג: ביום שישי יתחילו קבוצה בינוח-ג'את ובעוד מקומות.

יונתן ווינברג: מה שאנחנו עושים, אנחנו הופכים את ההנחיות, שכפי שפרופ' חגי לוין אמר, נוחתות עלינו מן המסוק, מן השמיים, הופכים אותן לנורמות.

יונתן ווינברג: כפי שיש חולצה שלא תבוא איתה לכנסת, כפי שיש משהו שהוא לא באופנה, אנחנו הופכים את זה שאתה מסתובב בלי מסכה למשהו שהוא לא שייך, אבל הוא לא שייך במסגרת החברתית קהילתית שלך.

יונתן ווינברג: ככל שקהילות וציבורים רחוקים יותר מן המיין-סטרים של החברה הישראלית כך הם יותר רחוקים מן הקורונה, כך אנחנו שומעים יותר על קונספירציה, יותר על "קח קצת בצל ושמן זית וזה יפתור לך את זה".

יונתן ווינברג: כאן הקשר בין האפידמיולוגיה לקהילה.

יונתן ווינברג: זה לא כמו סרטן ולא כמו סוכרת.

יונתן ווינברג: ההדבקה קורית במפגשים, ולכן אנחנו צריכים אנשים מתוך הקהילה – וזה מה שאנחנו עושים.

יונתן ווינברג: אנחנו לא רק עושים הסברה בתוך שפה קהילתית אלא אנחנו מעצבים מחדש את המפגשים.

יונתן ווינברג: דיברנו על תנועות הנוער.

יונתן ווינברג: תלכו עכשיו לתנועת נוער שפועלת.

יונתן ווינברג: תנועות הנוער פועלות למרות שאסור, חלק גדול מהן עדיין פועלות.

יונתן ווינברג: תראו נוער בלי מסכה, בני נוער שתמיד אומרים "נקרע לי" וכן הלאה.

יונתן ווינברג: אם באים אנשים מתוך הקהילה, והם לא באים לאכוף, הם באים עם כמה מסכות בכיס, באים למדריך בצד, ברשות הקומונרית או מרכזת השבט, ואומרים: חבר'ה, במקום שכולכם תצבעו את אותו חדר, אולי הקבוצה הזאת תצבע תחנת אוטובוס והקבוצה הזאת תעשה גינון?

יונתן ווינברג: תעשו משהו אחר השנה, השנה זה יהיה אחרת, אבל זה יהיה, זה לא יכול לא להיות.

יונתן ווינברג: האתגר פה הוא העייפות.

יונתן ווינברג: בגל הראשון של הקורונה היה לנו זרם מתנדבים אדיר.

יונתן ווינברג: לא לנו, כל המדינה חוותה את זה, כי אתה מרגיש גיבור-על, אתה מביא למשפחה ענייה אוכל.

יונתן ווינברג: פה זה אירוע אחר.

יונתן ווינברג: צריך פה הכשרה וחוכמה.

יונתן ווינברג: אתן לכם דוגמה, סיירת קורונה בתל אביב, מחר היא יוצאת לפעילות.

יונתן ווינברג: השאלה היא לא רק איך אתה מדבר עם מישהו לשים מסכה בלי שהוא אומר "למה, מי אתה?

יונתן ווינברג: " או סתם מתעלם ממך.

יונתן ווינברג: בשלב הראשון סיירת קורונה עושה סיבוב בשוק והיא הופכת את הסוחרים לחברים שלנו.

יונתן ווינברג: אנחנו פה לא כדי שתשים מסכה, אנחנו פה כדי שהשוק יפעל.

יונתן ווינברג: ואז בשלב השני עומדים בכניסה ומחלקים לאנשים מסכות, ומי ששם מסכה מקבל איזה פתק: "בזכות אנשים כמוך נתגבר על הקורונה".

יונתן ווינברג: צריך פה הרבה מאוד מחשבה, יש פה הרבה מאוד ידע קהילתי שכבר מתפתח.

יונתן ווינברג: השטח לא מחכה לכנסת כי השטח הבין שהוא צריך להתחיל לפעול, אבל זה משתנה ממקום למקום.

יונתן ווינברג: לכן בלי תמיכה, בלי הכשרה ובלי יכולת יהיה קשה מאוד לדחוף את זה קדימה.

יונתן ווינברג: יש לזה השלכות, גם לוועד ההורים.

יונתן ווינברג: לא מספיק ממונה קורונה אחד בבית הספר כדי שלא תהיה הדבקה.

יונתן ווינברג: צריך שההורים ידברו עם הילדים, מה היה, מה לא היה, ואז המורים גם מקבלים רעיונות.

יונתן ווינברג: למשל אצל הבת שלי בכיתה א' יש מורה חכמה ששמה כיסא בפינה של הכיתה, כיסא אוורור.

יונתן ווינברג: מי שקצת קשה לו עם מסכה הולך לכיסא, יושב במרחק מן הילדים האחרים ואז חוזר למקומו.

יונתן ווינברג: זה מגביר את ההקפדה.

יונתן ווינברג: שמחות משפחתיות, אירועים משפחתיים בחברה החרדית ובחברה הערבית – הדבר הזה שנקרא שמחה של 20 אנשים זה שקר שלא קורה.

יונתן ווינברג: כל ערב יש עשרות חתונות בחברה החרדית.

יונתן ווינברג: סוגרים חתונה ב-11 בלילה ברמת גן, פותחים אותה מחדש באולם גיבוי ב-11:30 בבני ברק.

יונתן ווינברג: בהזמנות לחתונות כתוב: "הודעה על מיקום החתונה תימסר ביום החתונה", כמו חומה ומגדל, כמו מסיבות סמים.

יונתן ווינברג: אנחנו הופכים אזרחים ביום-יום מאזרחים שומרי חוק לאזרחים פושעים, וזה גם בחברה החרדית וגם בחברה הערבית.

יונתן ווינברג: אנשים מתחננים: "תנו לי לעשות חתונה של 80 אנשים בקפסולות, לפי צבע, לפי מסכות, תתחמו לי את המרחב שרוקדים בו, תעשו בדיקות לפני," אבל החתונה הזאת צריכה נאמן.

יונתן ווינברג: כלומר בעולם הכלכלי, שכאשר אדם נכנס להיות שר האוצר הוא צריך נאמן שינהל לו את המניות, צריך פה אנשים שעוזרים לאנשים.

יונתן ווינברג: הם לא שוטרים, הם מזכירים.

יונתן ווינברג: רוב האנשים רוצים להקפיד.

גל אלון: נאמן של שר האוצר – זה לא תמיד קורה.

יונתן ווינברג: אנחנו פה במישור האזרחי.

יונתן ווינברג: יש הרבה מאוד אנשים אכפתיים, זה בדיוק הסיפור.

יונתן ווינברג: אנשים שהם אכפתיים נכנסו כבר לתוך תיבה, הם סגרו את עצמם.

יונתן ווינברג: הסיפור של "נאמני חיים", הסיפור שצריך לצאת מן הכנסת הוא להפסיק את הריב הזה בין הכנסת, שהיום היא מקור האיום עם ההנחיות, לייצר שותפות אזרחית שקשורה לכל הקהילות, שמייצרת את ההתמודדות עם הקורונה והיא תעזור לנו לצאת עד שיהיה לנו את החיסון.

יונתן ווינברג: זה יכול לקחת שנה, זה יכול לקחת שנה וחצי ואנחנו לא יכולים לחכות.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, יונתן.

יפעת שאשא ביטון: מישהו מן החברים רוצה להוסיף?

 << אורח >> אורי פרידמן: אני הייתי ראש הצוות ששותף ביחד עם פרופ' לוין לכתיבת המסמך.

 << אורח >> אורי פרידמן: חשוב לי להתחיל קודם כול בהזדמנויות.

 << אורח >> אורי פרידמן: אנחנו רואים שיש אנשים שהם מובטלים, בין אם הם מובטלים מרצון ובין אם אסור להם להיות במסגרות החינוכיות שלהם, כפי שראינו כאן ממועצת תנועות הנוער.

 << אורח >> אורי פרידמן: אנחנו רואים יוזמה אזרחית שקיימת.

 << אורח >> אורי פרידמן: אנחנו רואים את זה כאן ב"נאמני חיים", אנחנו רואים את זה במד"א, בהיקפים מדהימים.

 << אורח >> אורי פרידמן: אנחנו רואים שהתקציבים קיימים כי כשאנחנו מדברים עם הביטוח הלאומי ועם שר הרווחה אנחנו רואים שיש רצון לתת אותם ושיש אותם, אנחנו רואים שהתקנים קיימים ברשויות המקומיות, ואנחנו רואים רשויות מקומיות שיוזמות ועושות.

 << אורח >> אורי פרידמן: ועדיין אנחנו רואים אתגרים.

 << אורח >> אורי פרידמן: אנחנו רואים שצריך עוד קצת תיקונים ואנחנו רואים שצריך ניהול קהילתי לדבר הזה, שיקבל איזו גושפנקה ושאותם מתנדבים יקבלו הכרה מן המדינה, כי ללא הכרה וללא תמרוץ הם לא ייצאו לעשות את זה.

 << אורח >> אורי פרידמן: אנחנו רואים ש"נאמני החיים", כל אותן יוזמות עירוניות ואזרחיות לא מצליחות לתאם ביניהן ולא מצליחות להגיע בצורה שוויונית לכל הקהילות.

 << אורח >> אורי פרידמן: אני חייב להגיד שבתור מי שערך את המחקר ההשוואתי שעומד מאחורי המסמך שאנחנו מציעים כאן והיוזמה, אין לזה אח ורע בעולם.

 << אורח >> אורי פרידמן: ברוב המדינות המפותחות בעולם יש היום תווך קהילתי.

 << אורח >> אורי פרידמן: כפי שפרופ' לוין אמר, בלי התווך הקהילתי הזה אנחנו פשוט לא נצא מן המצב שבו אנחנו נמצאים עד שיהיה לנו חיסון.

 << אורח >> אורי פרידמן: האבסורד הוא הפוך, שאין לנו את המערך הזה.

 << אורח >> אורי פרידמן: חשוב לי להגיד כאן, זה פשוט אינטרס של כולנו, של הציבור ובעיקר של המדינה, שיהיה את התווך של בריאות וקידום בריאות הציבור בקהילה המקומית ושהציבור יהיה חלק מן הדבר הזה.

 << אורח >> אורי פרידמן: אם זה לא יקרה אנחנו נמשיך לחכות לחיסון, אבל אם זה יקרה נוכל גם אולי להרים את הראש ולהמשיך לפתוח עסקים, להמשיך לפתוח מסגרות חינוך ולדאוג שאנשים יהיו בריאים יותר ובודדים פחות.

 << אורח >> אורי פרידמן: המאמצים יהיו שווים את זה, והם לא גדולים.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, אורי.

יפעת שאשא ביטון: לגבי החיסון, זה עלה כאן כבר מספר פעמים.

יפעת שאשא ביטון: אי אפשר לבנות מדיניות פעולה בהתמודדות עם הנגיף על סמך החיסון, וגם התפיסה שמחר בבוקר יהיה פה חיסון ואז בקסם הכול ייעלם היא תפיסה שגויה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו עדיין נצטרך לשמור על עצמנו, לפחות לתקופה מסוימת, כדי להבין מה קורה כאן.

יפעת שאשא ביטון: לכן מה שאתם מציעים הוא יותר מרלוונטי, במיוחד בנקודת הזמן הזו שאנחנו נמצאים בה, אם אנחנו באמת רוצים להיות עם אורך רוח לאורך זמן, ואנחנו צריכים להיות עם אורך רוח לאורך זמן כי אנחנו לא יודעים עוד כמה זמן אנחנו נצטרך להתמודד עם זה.

יפעת שאשא ביטון: כפי שאמרתם, הציבור עייף ולכן אנחנו צריכים יותר מתמיד לראות איך אנחנו עוזרים מתוך הציבור לציבור ומשנים את מה שקורה היום.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת אימאן ח'טיב יאסין, בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: מייד אתייחס גם אליך, חברת הכנסת לשעבר עידית סילמן שנמצאת איתנו.

אימאן ח'טיב יאסין: בוקר טוב לכולם.

אימאן ח'טיב יאסין: ראשית, אני רוצה לחזק את היוזמים על היוזמה.

אימאן ח'טיב יאסין: כאישה שעבדה בעבודה קהילתית המון שנים אני יודעת מה הכוח של האנשים בתוך הקהילה, מה היכולת שלהם לתת מענים באופן מיידי וגם לחולל שינוי לטווח ארוך.

אימאן ח'טיב יאסין: אני יודעת באופן אישי שיש אישה מיפיע שמעורבת בנושא.

אימאן ח'טיב יאסין: הייתי רוצה שהדבר יהיה בכל החברה הישראלית, גם בתוך החברה הערבית, לא רק במקום אחד, שניים או שלושה.

אימאן ח'טיב יאסין: אני חושבת שהשינוי שמתחולל מלמטה הוא שינוי יותר יציב.

אימאן ח'טיב יאסין: במקום להביא החלטות מלמעלה ולהנחית אותן על התושבים, ותמיד אנחנו יודעים, באופי של האדם יש התנגדות למשהו שקורה מלמעלה, יש התנגדות למשהו שבא לכפות, זה יוצר תחושה לא נוחה.

אימאן ח'טיב יאסין: אבל כשאנשים בתוך הקהילה מדברים על הנושאים בצורה עניינית, זה לא אומר שהם יודעי כול, צריך לתת להם מערך הדרכה וליווי מקצועי מכל הצדדים, גם בריאותית, גם כלכלית וגם חברתית איך לגשת לאנשים.

אימאן ח'טיב יאסין: כמובן מי שמוביל את זה צריך שיהיה לו את הבסיס לזה.

אימאן ח'טיב יאסין: אני חושבת שזה יביא את התוצרים.

אימאן ח'טיב יאסין: אני שמחה על היוזמה ומברכת עליה ורוצה שזה יקבל יותר לגיטימציה והכרה גם מן הממסד.

אימאן ח'טיב יאסין: בסופו של דבר מה שהאנשים האלה מביאים זה לעשות עוד עבודה שלצערנו הרב הרשויות הרשמיות שצריכות לעשות את העבודה הזאת לא מצליחות.

אימאן ח'טיב יאסין: אני לא רוצה להאשים ולהגיד משהו אחר.

אימאן ח'טיב יאסין: במילה הכי עדינה: לא מצליחים לעשות את העבודה, אם זה מסיבות כלכליות, אם זה מסיבות שהם לא נמצאים שם, אם מסיבות שהם עסוקים בדברים אחרים, אבל באופן כלשהו זה גם כישלון, זה גם רשלנות.

אימאן ח'טיב יאסין: אנחנו צריכים להמשיך לחיות עם הדבר הזה.

אימאן ח'טיב יאסין: אם היינו יודעים שאנחנו כבר מאחורי המגפה היינו אומרים: לא צריך, אבל לצערנו הרב אנחנו יודעים שנמשיך עוד כמה חודשים טובים במצב הזה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, חברת הכנסת אימאן ח'טיב.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת לשעבר עידית סילמן, בבקשה, ואחר כך נשמע את אלי יפה ממד"א ואת שלי אבן צור.

עידית סילמן: תודה רבה.

עידית סילמן: אני רוצה לברך על הדיון החשוב הזה וגם לברך את יונתן ווינברג על המיזם הנהדר הזה של "נאמני חיים".

עידית סילמן: בסוף אנחנו צריכים לזכור שאנשים חיים בתוך קהילות.

עידית סילמן: המגזרים והקהילות השונים שיש פה במדינת ישראל, משהו שמהווה ביום-יום חוסן חברתי משמעותי מאוד, אסור לו שיהפוך להיות בעוכרנו דווקא בתקופה הזאת וצריך לראות איך מנצלים את היתרון של הקהילה.

עידית סילמן: אני פחות מסכימה עם הטענה שהציבור התעייף.

עידית סילמן: מי שקורא את מה שארגון הבריאות העולמי כל הזמן מפרסם על הנושא של התנהגות אנושית, בסך הכול מבחינת ההתנהגות האנושית אנחנו יודעים שיש היצמדות מאוד מאוד נמוכה להנחיות, גם באנשים שלוקחים למשל תרופות כרוניות לאורך זמן.

עידית סילמן: צריך לזכור שרק 50%, על פי מחקרים, נצמדים ומבצעים את ההנחיות באופן שוטף, כי זו התנהגות אנושית.

עידית סילמן: מי שלא כולל התנהגות אנושית בתוך סך השיקולים כשהוא יוצא לתוך מלחמה כזאת במגפה למעשה לא עושה חסד עם הציבור.

עידית סילמן: צריך לקחת את זה בחשבון ולראות איך אנחנו מעודדים היצמדות להנחיות, לוקחים את ההתנהגות האנושית והופכים אותה להיות טובה יותר ולאורך זמן.

עידית סילמן: אני מצטרפת לדברים, ייקח זמן עד שנגיע אל החיסון ועד שיתחילו לחסן פה אנשים, ואנחנו עוד לא יודעים מה השיקולים ותופעות הלוואי לכאן ולשם.

עידית סילמן: אנחנו עוד נצטרך להתמודד בחברה הקהילתית.

עידית סילמן: בסוף, אלה הנחיות פשוטות מאוד.

עידית סילמן: צריך לזכור שדי הרבה ילדים ובני נוער במדינת ישראל נדבקו, גם ביחס למדינות בעולם, והעבירו את ההדבקה הלאה לבני המשפחה.

עידית סילמן: המפגשים החברתיים האלה יכולים לקרות באחריות.

עידית סילמן: זה שיש איסור מלמעלה, כפי שיונתן אמר, לא אומר שהדבר הזה לא קורה בפועל.

עידית סילמן: אנשים רוצים להיות חלק, להיות שגרירים, אנשים מחפשים איפה לתרום.

עידית סילמן: אנחנו צריכים לתת להם כמה שיותר פלטפורמות לתרום.

עידית סילמן: כאשר "נאמני חיים" באים לארגונים, לעמותות, ואני היום יושבת ב"מנהיגות אזרחית", שזה ארגון הגג של העמותות של החברה האזרחית, ואנחנו גם עושים עכשיו שיתוף פעולה עם משרד הבריאות, אנחנו רואים שבסך הכול יש היענות עצומה לעמותות שדווקא עכשיו נפגעו כלכלית והן מחפשות את המקום החברתי הקהילתי.

יפעת שאשא ביטון: אז למה זה לא קורה?

יפעת שאשא ביטון: את מתארת פה מצב אוטופי, הלוואי שזה כך, אני אשמח, אבל אנחנו יושבים כאן במציאות שאנחנו אומרים: חבר'ה, יש פה משהו שאפשר לעשות אותו והוא לא נעשה, לא בהיקפים שאנחנו צריכים.

עידית סילמן: צריך לתת כלים לאנשים וצריך להוריד את זה לרמת השטח.

עידית סילמן: השטח יודע, ביום-יום החברה האזרחית יודעת לעבוד, והיא פועלת בצורה מיטבית, אם זה למשל עם ילדים בסיכון.

עידית סילמן: תנועות הנוער יודעות לעבוד.

עידית סילמן: צריך לתת להם את הכלים.

יפעת שאשא ביטון: צריך קודם כול לתת להן לעבוד כי אין תנועות נוער.

עידית סילמן: צריך לזכור שלפעמים החלטות שמתקבלות, ניקח לדוגמה את "הרמזור", שפועל כרגע ברמת - - -

יפעת שאשא ביטון: לא פועל.

עידית סילמן: עדיין לא החלטנו אם זה יעבור לרמה אזורית, לרמת יוממות, אני לא יודעת איפה זה יושב עכשיו.

עידית סילמן: אבל גם כשעבד "הרמזור", האם באמת כל אדם בעיר שלו ידע באיזה צבע העיר שלו צבועה היום?

עידית סילמן: האם הוא קיבל שיקוף של המצב, של ההתנהגות האנושית שבה הוא נמצא?

עידית סילמן: כדי לשקף לאנשים ולגרום להם להתנהג טוב יותר אנחנו צריכים לשקף להם את המציאות.

עידית סילמן: אם עיר יודעת שהיום היא כתומה – אגב, לא בטוח שעדיין אילת היא בתחום הירוק, יכול להיות שהיא כבר עברה לצבעים אחרים – אם אנחנו משקפים את זה לאזרחים אז אזרחים יודעים שהם צריכים להקפיד יותר.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו צריכים לקחת אחריות על הדברים שנאמרים כאן.

יפעת שאשא ביטון: תקשיבו, קודם כול "הרמזור" לא עבד.

יפעת שאשא ביטון: עוד לא התחילו אותו וכבר ביטלו אותו והפכו אותו לעוצר לילי, וגם "הרמזור" מסתבר שהוא לא תורה מסיני.

יפעת שאשא ביטון: כל מי שרוצה לצטט אותי עכשיו, אני מבינה שזה ספורט לאומי כזה, לקחת את מה שאני אומרת ולנסות לעוות אותו, אבל גם זה לא תורה מסיני.

יפעת שאשא ביטון: רק השבוע ראינו שמשרד הבריאות – ויש אצלי ציטוטים למי שמעוניין לראות – אמר שהם ישנו את הציונים של הערים האדומות כדי שיותר ערים ייכנסו ויהיו ערים אדומות.

יפעת שאשא ביטון: ואז הציבור מסתכל ואומר: רגע, מה זה, אנחנו משנים את הציונים ואת כללי המשחק תוך כדי משחק לפי מה שמשרת את האג'נדה?

יפעת שאשא ביטון: או שאני אדום או שאני לא אדום.

יפעת שאשא ביטון: זה חלק מן הסיפור.

עידית סילמן: אני חושבת שצריך לתת כלים לציבור.

יפעת שאשא ביטון: עידית, אני מבינה את הרצון.

יפעת שאשא ביטון: הסיפור הוא לא אוטופי.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נמצאים במציאות שהאנשים היקרים שיושבים כאן מנסים להכניס קצת סדר בתוך כל הבלגן הזה שאנחנו נמצאים בו ולהגיע לציבור, כי בסוף הכול מתרחש מלמעלה, הציבור בעצמו לא מבין מה קורה, מי ירוק, מי אדום, מי צהוב, האם יש "רמזור" או אין "רמזור".

יפעת שאשא ביטון: פה התפקיד של כולנו לראות איך אנחנו גורמים למשרדים, אותם משרדים שאת אומרת שאתם בקשר איתם, לאמץ את התוכניות האלה ולאפשר לגופים האלה לעבוד בשטח מול הרשויות המקומיות.

יפעת שאשא ביטון: ראינו שרשויות מקומיות שלקחו מושכות לידיים ניצחו.

עידית סילמן: אגב, היוזמה של "נאמני חיים" קורית בשטח והיא מצליחה מלמטה.

עידית סילמן: זה התחיל מ-bottom up, במקום מלמעלה למטה, כי ראינו שזה פשוט לא קורה מלמעלה למטה.

עידית סילמן: צריך לאמץ את זה וצריך לשכפל את זה.

עידית סילמן: צריך לקחת את כל מה שמד"א עושים, וצריך להכניס גם את איחוד הצלה, מה שאנחנו מנסים לעשות היום, אל תוך המשחק הזה.

עידית סילמן: בסוף כל הארגונים הנפלאים האלה, צריך לתת להם את הכלים ואת התקציבים לפעול כדי להביא חוסן אזרחי חברתי.

גל אלון: אם אפשר, גברתי היושבת-ראש, רק מילה על תפיסה.

גל אלון: חברת הכנסת דיברה קודם על כך שהממשלה הייתה צריכה לעשות דברים ומאחר ואולי יש בעיה בהתנהלות הממשלתית הקהילה נכנסת.

גל אלון: אני חייב להגיד שהיום – ואורי פרידמן שסקר קודם חלק מן הדברים הסתכל על זה במקומות שונים בעולם – אנחנו בתפיסה הרבה יותר משולבת.

גל אלון: ברור שזה לא הממשלה לבד, וברור שהממשלה צריכה לאפשר ולתת את הידע, אגב בעיקר ידע, וגם קצת תמריצים לאותם ארגונים מפעילים בשטח, כמו תנועות נוער, כמו מד"א, כמו מה שיונתן מתאר, אבל גם ברור שלא ננצח במאבקים כאלה אלמלא נדע לאפשר את ההפעלה הקהילתית, לאפשר לאנשים לעשות דברים.

גל אלון: השילוב הזה הוא הנכון, ולכן אני מציע לא לצאת נגד.

גל אלון: אנחנו צריכים את הקהילה לא כי הממשלה לא עובדת, בלי קשר לכך שלממשלה יש בעיות משלה.

אימאן ח'טיב יאסין: אמרתי: או שהיא כשלה או שהיא לא הצליחה.

אימאן ח'טיב יאסין: אנחנו לא באים להתנגח בממשלה.

אימאן ח'טיב יאסין: אנחנו רוצים פתרונות לאנשים.

אימאן ח'טיב יאסין: אני כן מאמינה בכוחה של הקהילה.

אימאן ח'טיב יאסין: זה היה פתח הדברים שלי.

אימאן ח'טיב יאסין: מן המקום הזה אני גם מצדדת ביוזמה.

יונתן ווינברג: לדעתי אין פה מחלוקת.

יונתן ווינברג: ניר טופר, מנהל המתנ"ס בג'וליס, אחרי שהתנענו את "נאמני חיים" אמר לי: יונתן, מה שעשינו הערב היינו צריכים לעשות בחודש מרץ.

יונתן ווינברג: למה זה לא קרה במרץ?

אימאן ח'טיב יאסין: כי המתנ"סים סגורים.

יונתן ווינברג: בדיוק, כי כל העובדות הקהילתיות שלו בחל"ת.

יונתן ווינברג: יש פה בדיוק את האירוע של המערך הקהילתי בישראל, שהוא יחסית "מיובש", אין לו את הכוחות.

יונתן ווינברג: החיבור בין המקצועי להתנדבותי הוא חלש בהרבה מאוד מקומות.

יונתן ווינברג: כאן צריך לבנות את זה מחדש.

יונתן ווינברג: הוא ביקש ממני – זה ניואנס מעניין מאוד – שנכתוב "נאמני חיים" אבל נוריד את הסלוגן של הקורונה.

יונתן ווינברג: שאלתי אותו: למה?

יונתן ווינברג: הוא אמר:

יונתן ווינברג: כי יש פה חוסן אזרחי שעכשיו צריך לבנות אותו ומחר תהיה צרה אחרת.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

גל אלון: הכוח הזה יכול להחזיק, אם נדע לייצר את שיתופי הפעולה האלה לאורך זמן עם תשתיות שעובדות, להמון אתגרים קהילתיים.

יונתן ווינברג: ו"הרשת האפידמיולוגית", שעושים עבודה נפלאה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, יונתן.

יפעת שאשא ביטון: הייתי לוקחת מכאן שני דברים עיקריים.

יפעת שאשא ביטון: קודם כול, עניין אמון הציבור, שגם נכתב אצלכם.

יפעת שאשא ביטון: הרעיון של לעבוד עם הציבור זה לגייס בחזרה את הציבור.

יפעת שאשא ביטון: זה מתכתב גם עם מה שאתה אומר, יונתן.

יפעת שאשא ביטון: ובעיקר לזהות את הקורונה כהזדמנות.

יפעת שאשא ביטון: בסוף אנחנו יכולים לבנות בחסות הקורונה כל כך הרבה מנגנונים, לבנות רשתות אזרחיות חדשות שישרתו אותנו גם הרבה אחרי שהנגיף יחלוף, ואנחנו מקווים שהוא יחלוף לו בקרוב.

יפעת שאשא ביטון: ד"ר אלי יפה, בבקשה, ואחר כך שלי אבן צור, ואחר כך נעבור לנציגת משרד הרווחה, דליה לב שדה.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, אלי.

אליעזר יפה: כארגוני צלב אדום אחרים בכל העולם שפועלים באסונות ובמגפות, גם מגן דוד אדום הפעיל את התחום הזה של נאמני הקורונה מעבר לתחום הבדיקות, מעבר לתחומים האחרים שמגן דוד אדום עוסק בהם מתחילת המגפה.

אליעזר יפה: מה אנחנו עושים?

אליעזר יפה: בנינו פלטפורמה אינטרנטית להכשרת "נאמני קורונה".

אליעזר יפה: הם לומדים במשך שעתיים, אוף-ליין לומדים לבד, עוד שעה בזום עם מדריך, מקבלים אוגדן פעילות ונכנסים לעבודה.

אליעזר יפה: איפה הם עובדים?

אליעזר יפה: הם עובדים בקרב המשפחה, בקרב החברה, בקרב המכרים, בקרב החברים בסביבה הקרובה שלהם.

אליעזר יפה: לכן כל מה שנאמר פה עד עכשיו – למעשה מילים כדורבנות.

אליעזר יפה: הדבר הזה נעשה, מבוצע וקיים.

אליעזר יפה: יש לנו היום יותר מ-10,000 כאלה, שיוצרים לאט-לאט שינוי כי יש לנו עוד הרבה הרבה זמן להתמודד.

אליעזר יפה: לכן מה שאמרה טל מדר – מילים כדורבנות.

אליעזר יפה: הרי מה קורה היום עם הנוער?

אליעזר יפה: אנחנו לוקחים את הנוער שיידבקו אחרי הצוהריים לבד עם עצמם ולא נותנים לארגונים ולתנועות להפעיל את מנגנוני הריסון.

אליעזר יפה: כולם היו צריכים להיות "נאמני קורונה", כל התיכוניסטים וכל אדם בישראל.

אליעזר יפה: אנחנו עושים את זה נכון להיום על ידי מפגשים שבועיים של "נאמני הקורונה" והרצאות העשרה שאנחנו מתחילים השבוע.

אליעזר יפה: "נאמני הקורונה" גודעים בפועל – יש סיפורים מצמררים.

אליעזר יפה: בני נוער, בני 16, 17, שפתאום מתחילים לדבר עם השכן הבודד ממול שאף אחד לא נכנס אליו, מדברים עם הסבא והסבתא.

אליעזר יפה: מתנדב נוער שלנו, שהיה מתנדב נוער עוד לפני כן ועכשיו הוא "נאמן קורונה", התחיל לדבר עם האח של הסבתא, שאף אחד לא פוקד שנים, בהתחלה בשיחה אחת ועכשיו יום-יום.

אליעזר יפה: יש כאן ממש תהפוכה מלמטה, דברים נפלאים שקורים.

אליעזר יפה: כפי שאמר פרופ' לוין, עכשיו צריך לחזק, לחבר ולעבוד ביחד.

אליעזר יפה: לממשלה יש צרכים, לעירייה יש צרכים.

אליעזר יפה: לנו יש המון חיילים.

אליעזר יפה: החיילים האלה עומדים לשירותכם.

אליעזר יפה: עכשיו רק צריך לתפור את הדברים מלמטה.

אליעזר יפה: פרופ' לוין, באמת כל הכבוד, וגם חברת הכנסת שאשא ביטון.

אליעזר יפה: זה דבר לא טריוויאלי שמביאים לכנסת דיון שהוא בכלל לא עניין לכנסת אלא עניין אזרחי לחלוטין.

אליעזר יפה: רק לחזק את ידי כל העושים במלאכה.

אליעזר יפה: אנחנו כאן ואנחנו נמשיך בשמחה רבה לפעול עם כולם.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, ד"ר יפה.

יפעת שאשא ביטון: רק אומר שהכנסת היא הבית של האזרחים אז מבחינתי לגמרי טבעי שנעסוק בזה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לך.

יפעת שאשא ביטון: שלי אבן צור מן "הרשת האפידמיולוגית הקהילתית", בבקשה.

שלי אבן צור: קודם כול, תודה רבה על ההזדמנות.

שלי אבן צור: שמי שלי אבן צור ואני, ביחד עם מרב פרקש, הקמנו את "הרשת האפידמיולוגית הקהילתית".

שלי אבן צור: שתינו באות מתחום בריאות הציבור.

שלי אבן צור: אני דוקטורנטית באפידמיולוגיה, מרב עוסקת בקידום בריאות, יש לה גם כן תואר בבריאות הציבור.

שלי אבן צור: הרעיון של המיזם שלנו הוא לקחת אנשים כמונו, שמגיעים ממקצועות הבריאות, ולקשר אותם לאנשים פעילים בשטח, כמו כל מה ששמענו היום, ולתת להם את הגיבוי המקצועי ואת הערך המוסף בפתרון בעיות מן השטח, בעצם לתת איזשהו מענה ראשוני, מהיר ויעיל בתוך הקהילה עצמה.

שלי אבן צור: העקרונות שלנו הם ממש בהמשך לכל מה שדיברו פה היום.

שלי אבן צור: אנחנו מגיעים לשטח עצמו.

שלי אבן צור: הנציגים שלנו בשטח יכולים להנגיש את המידע לפי הבעיות שעולות מן השטח, אפילו אם זה ברמה שלמשל עשינו פוסטר על איך נכון להיות בגינה ציבורית: לא לשבת באותו ספסל ולא לשתף מזון.

שלי אבן צור: אפשר למצוא המון המון דברים שלא מגיעים מן ההנחיות הגדולות אבל בשטח בפועל אפשר לתת אותם ככלים להתנהלות נכונה יותר.

שלי אבן צור: כמובן שהכול בהתאם לערכים המקומיים ולתרבות המקומית.

שלי אבן צור: עוד דבר שאנחנו יכולים לעשות הוא כמובן תמיכה בקהילה עצמה.

שלי אבן צור: אנשים שנמצאים בבידוד – לראות איזו תמיכה אפשר לתת להם, מערכת תמיכה, גם סוציאלית וגם אם הם מפתחים סימפטומים אז אפשר כבר לעשות איזו עצירה בשרשרת ההדבקה, אפשר כבר לראות עם מי הם נפגשו, לדבר איתם, לומר להם שיכול להיות שהם נחשפו למישהו שהוא מאומת ואז להגיד להם שהם ייכנסו לבידוד עד שתתקבל תשובה.

שלי אבן צור: אפשר לעשות הרבה דברים.

שלי אבן צור: מכשולים שיש לנו בינתיים, קודם כול, הקמה של תשתיות מתנדבים – יש המון בשטח ואנחנו ממש נשמח לחיבור אליהם.

שלי אבן צור: אני לא רוצה להמציא שום רשת מחדש.

שלי אבן צור: אני חושבת שיש המון מקומות שאפשר להשתמש כבר במה שקיים, כאשר אנחנו ניתן את התמיכה שלנו מלמעלה.

שלי אבן צור: קבלת הכרה – התחלנו לא מזמן אבל אני נתקלת הרבה ברשויות שחושבות שיש פה כפילות עם משרד הבריאות או עם פיקוד העורף.

שלי אבן צור: חשוב להבין שכאשר דברים מגיעים מן השטח יש להם משמעות שונה.

שלי אבן צור: זה בדיוק מה שדיברנו פה.

שלי אבן צור: לנו כמובן אין תקציבים.

שלי אבן צור: שתינו מתנדבות בדבר הזה, אנחנו כבר חודשיים עוסקות בזה.

שלי אבן צור: כמובן שלתת תקציב לנציג בשטח או לגורמים המקצועיים שאנחנו איתם, כמובן לעיצובים שאנחנו עושים, כל מיני דברים, זה גם חשוב.

שלי אבן צור: ולהשתמש בשיטות של שיווק חברתי.

שלי אבן צור: יש המון המון דברים שאפשר לעשות, המון שיתופי פעולה שאפשר לעשות, שאנחנו כמובן מאוד מאוד בעד.

שלי אבן צור: נשמח לעזור בכל הדבר הזה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, שלי, ויישר כוח על היוזמה.

יפעת שאשא ביטון: אני שומעת כאן מבחינת אופציות, שיכולתם אולי להרחיב למספר סטודנטים גדול יותר, כלומר אתם כקהילה של סטודנטים, לבנות pool שהוא מספיק משמעותי ולחבור לארגונים או לקבוצות של מתנדבים, יכול להיות שגם דרך משרד העבודה והרווחה – תיכף נשמע את דליה לב שדה – שגם שם יש רכזי מתנדבים, ולראות איך מתוך הרשויות אתם יכולים לפעול ולהוציא זרועות החוצה.

יפעת שאשא ביטון: אני בטוחה ששתיכן לבד לא תוכלנה לעשות את זה, בטח לא בהיקפים כאלה, אבל אם תתחברו למערכים קיימים יכול להיות שזה יהיה הרבה יותר אפקטיבי לכל מי ששותף.

יפעת שאשא ביטון: נשמע את דליה לב שדה, שתוכל לקחת את הפרטים של שלי אבן צור ואולי אחר כך אפילו ליצור קשר ולראות איך אתם יכולים להרחיב את מעגלי ההשפעה.

יפעת שאשא ביטון: דליה לב שדה ולאחר מכן ראובן אדרעי.

דליה לב שדה: שלום.

דליה לב שדה: קודם כול, רציתי לומר שכל הרעיון של הפעלת נאמני קורונה באמצעות תמרוץ של אנשים שנמצאים בחל"ת או מובטלים הוא רעיון חשוב ומבורך ויש לו ערך חברתי גבוה מאוד.

דליה לב שדה: גם הנושא של "נאמני החיים" – כבר שמעתי על זה מכיוון אחר, מגלי סמבירא, שכנראה עובדת איתם, וזה כבר מתחיל להיות מיושם בחלק מן הרשויות המקומיות.

דליה לב שדה: עוד לא הספקנו להכיר את הנושא הזה לעומק.

דליה לב שדה: כבר בתקופת הסגר הראשון אנשים שהיו בחל"ת ומובטלים, כ-25% מכוח ההתנדבות היה מבוסס עליהם כמתנדבים, לא כעובדים.

דליה לב שדה: כמובן שכל הסיפור של להפוך אותם לסוג של עובדים מייצר אתגרים חדשים.

דליה לב שדה: יש לנו היום ברשויות המקומיות תשתיות של התנדבות ותשתיות של עבודה קהילתית.

דליה לב שדה: לא בכל הרשויות המקומיות, למרות שאני רוצה לציין בברכה ששר הרווחה אישר כ-180 תקנים חדשים בימים אלה, אמנם עד יוני כרגע, לתגבר את הרשויות המקומיות בנושא של התנדבות ועבודה קהילתית.

דליה לב שדה: הרשויות נמצאות עכשיו באיתור אנשים לתפקיד הזה, אבל נצטרך כמובן להכשיר אותם כדי שיוכלו לפעול.

דליה לב שדה: בינתיים הרשויות פועלות, הן ממש לא שוקטות על השמרים.

דליה לב שדה: יש אין ספור תוכניות יפהפיות שפועלות, אם זה "אמץ אזרח ותיק", אם זה עדיין חלוקת מזון, רוב הרשויות עדיין עסוקות גם בחלוקת מזון.

דליה לב שדה: יש היום את פרויקט "מגן הזהב" – הפגת הבדידות לאזרחים ותיקים.

דליה לב שדה: יש עשרות אלפי אזרחים ותיקים שביקשו שיהיו איתם בקשר.

דליה לב שדה: אנחנו פועלים באמצעות המתנדבים של הרשויות המקומיות, דרך ארגונים חברתיים נוספים כדי להרים טלפונים, כדי להיות בקשר איתם.

דליה לב שדה: יש תוכניות רבות להפגת בדידות גם דרך משרד הרווחה, אגף אזרחים ותיקים, שמפעילים דרך מערכות טלוויזיה ומערכות אייפדים למיניהם, כל מיני תוכניות.

דליה לב שדה: היום השטח עוסק בפעילות התנדבותית חברתית ביחד עם אוכלוסיות נזקקות שונות.

דליה לב שדה: כל הארגונים החברתיים שפועלים, חלקם פועלים באופן עצמאי, כפי שכבר שמענו, וחלקם פועלים באמצעות רשת ההתנדבות שקיימת ומפעילה היום את הארגונים החברתיים, גם כהשלמות לרשויות שהן חלשות יותר.

דליה לב שדה: הנושא של תמרוץ אנשים שנמצאים בחל"ת או מובטלים דורש מנגנונים שצריך לפתח אותם, הם עדיין לא קיימים, כי אין דומה מתנדב לעובד בתוך מערכת.

דליה לב שדה: אני מניחה שגם הדרישות שונות, גם המעקב יהיה שונה, וגם על התשתיות צריך לחשוב, איך נפעיל אותם והאם נכון להפעיל אותם בדיוק על רשתות ההתנדבות.

דליה לב שדה: אני לא בטוחה שיהיה נכון שבאותו מקום יהיה מתנדב ויהיה עובד על אותה תשתית, אבל אם לא אז יש תשתית אחרת, של משאבי קהילה, שאפשר להשתמש בה ולנצל את הכוח הזה, משום שהצרכים קיימים בשטח.

דליה לב שדה: אנחנו לא מצליחים להגיע לביתם של כל האזרחים הוותיקים, אנחנו לא מצליחים להגיע לבתיהן של משפחות עם צרכים מיוחדים שונים ומגוונים.

דליה לב שדה: כלומר הצרכים הם רבים ומגוונים, מעבר לצרכים שכבר הוזכרו, גם בנושאים של סדר חברתי וגם בנושאים של בריאות.

דליה לב שדה: אני דיברתי רק על נושאים של רווחה.

דליה לב שדה: חשוב לי לומר שזה רעיון מבורך, אבל צריך לבנות אותו כתוכנית עבודה מסודרת.

דליה לב שדה: רצוי וחשוב שזה יהיה על התשתיות של הרשויות המקומיות, כך אנחנו עובדים, שם יש את היחידות ואת הכוח שיכול לנווט את כל המהלכים האלה.

דליה לב שדה: זהו בינתיים.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, דליה.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת אימאן ח'טיב רוצה לשאול שאלה, בבקשה.

אימאן ח'טיב יאסין: בקשר לתקנים שהוקצו עכשיו, דיברת על 180 תקנים חדשים.

אימאן ח'טיב יאסין: האם יש חלוקה מסוימת שמתייחסת למציאות, איפה שיש יותר תחלואה להקצות יותר תקנים לאותם מקומות?

אימאן ח'טיב יאסין: איך נעשית החלוקה?

אימאן ח'טיב יאסין: זה דבר אחד.

אימאן ח'טיב יאסין: דבר שני, אני חושבת שאכן חשוב לחלק סלי מזון, אבל גם מתנדבים שהם לא אנשי מקצוע יכולים לעשות את זה.

אימאן ח'טיב יאסין: חשוב לקחת בחשבון שלא רק אזרחים ותיקים צריכים סלי מזון.

אימאן ח'טיב יאסין: יש משפחות במצוקה ויש משפחות שהצטרפו למעגל העוני ולא רשומות עדיין בלשכות הרווחה וצריך לקחת אותן בחשבון.

אימאן ח'טיב יאסין: השאלה אם משרד הרווחה דואג למקומות האלה.

דליה לב שדה: הקריטריונים היו לרשויות שאין להן רכז התנדבות, לפחות להן, כדי שיהיה להן את המינימום הנדרש, תוך העדפה לרשויות ערביות וחרדיות בעקבות התחלואה הגבוהה יותר.

דליה לב שדה: הקצאת התקנים נשלחה כבר לרשויות השונות.

דליה לב שדה: כולם יודעים בדיוק כמה הם יקבלו, איזה חלקיות של תקן.

דליה לב שדה: המינימום הוא חצי משרה לרשות מקומית.

דליה לב שדה: כך שמן הבחינה הזאת באמת לקחנו בחשבון גם את מצב התחלואה וגם את מצב התקינה כמובן.

אימאן ח'טיב יאסין: תוכלי להגיד כמה הוקצו למשל לחברה הערבית?

אימאן ח'טיב יאסין: אנחנו יודעים שכמעט כל הישובים האדומים הם ערביים.

דליה לב שדה: הרשויות הערביות קיבלו עדיפות.

אימאן ח'טיב יאסין: אם תוכלי להגיד כמה.

דליה לב שדה: אלה מסמכים שכבר יצאו והופצו למחוזות ולרשויות המקומיות, הם לא סוד, אפשר לראות בדיוק את הנתונים, אין בעיה.

דליה לב שדה: לגבי האזרחים שנזקקים לתמיכה השונה, זה לא רק אזרחים ותיקים.

דליה לב שדה: משרד הרווחה הקצה הרבה מאוד משאבים למזון גם למשפחות בעוני וגם לאזרחים ותיקים ואנשים שנמצאים בבידוד.

דליה לב שדה: נכון שהם צריכים להיות רשומים בשירותי הרווחה, אחרת הם לא נספרים אצלנו, אנחנו לא רואים אותם, הם שקופים למערכת.

דליה לב שדה: כאן הרבה פעמים נכנסים לפעולה הארגונים החברתיים לגבי מי שלא רשום ונזקק, הם הרבה פעמים מספקים את הצורך.

יפעת שאשא ביטון: נגעת בדיוק בעניין, באזרחים השקופים, שאנחנו רוצים שיפסיקו להיות שקופים.

יפעת שאשא ביטון: בשביל זה אנחנו חייבים שיתוף פעולה בין משרד הרווחה לבין הארגונים השונים.

יפעת שאשא ביטון: אי אפשר לסמוך על זה ש"הם לא רשומים אצלנו אבל יש מישהו אחר שרואה אותם", לא.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו כמדינה צריכים, דווקא בגלל שיש לנו יותר מדי שקופים בתקופה הזאת, לראות איך אנחנו יוצרים שיתופי פעולה.

יפעת שאשא ביטון: זה דבר אחד.

יפעת שאשא ביטון: דבר שני, חברת הכנסת אימאן ח'טיב ביקשה לדעת מה ההקצאה של אותם רכזים או תקנים לטובת המגזר הערבי.

יפעת שאשא ביטון: אני מבינה שאין לך את הנתונים מול עיניך.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נבקש עד מחר בבוקר שתעבירו את המספרים, עם כל הפילוח, למנהלת הוועדה ואז נוכל להעביר את זה לחברי הכנסת.

יפעת שאשא ביטון: דבר נוסף, את יודעת לומר בכמה אזרחים המערך של משרד העבודה והרווחה מטפל ברשויות השונות?

דליה לב שדה: את מתכוונת כמה אנשים מקבלים סיוע?

דליה לב שדה: אין לי את הנתון הזה.

יפעת שאשא ביטון: אשמח שגם אותו אתם תעבירו מחר לוועדה.

יפעת שאשא ביטון: עוד פעם אני אומרת – אני אומרת את זה כמעט בכל דיון, לא רק אליך אישית – משרדי הממשלה מגיעים לדיונים, תגיעו עם מספרים.

יפעת שאשא ביטון: אתם יודעים שהוועדה הזאת כל הזמן נוגעת באותה נקודה.

יפעת שאשא ביטון: תבואו עם נתונים כדי שנוכל לבחון את הדברים בצורה אמיתית ולהבין איפה אנחנו נמצאים.

דליה לב שדה: חשוב לי לציין, המסתייעים – זה יהיה אך ורק האזרחים שרשומים במערכות שלנו, כי אחרת אנחנו לא יכולים לספור אותם.

דליה לב שדה: לגבי האזרחים הנוספים, השקופים כפי שתיארתם אותם, ברשות המקומית הם לא שקופים.

דליה לב שדה: הם מגיעים ליחידות ההתנדבות ומקבלים את הסיוע.

דליה לב שדה: מחברים אותם לארגונים התומכים.

דליה לב שדה: הם רק לא יכולים לקבל את התקציב של משרד הרווחה, לכן הם מקבלים את התקציב דרך הארגונים האזרחיים.

דליה לב שדה: הרשות מתכללת את המהלך.

יפעת שאשא ביטון: הסיפור של התקציב הוא סיפור אחר.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא מדברים על התקציבים.

גל אלון: גברתי, שאלה היושבת-ראש שאלה שהיא לדעתי נדרשת.

גל אלון: יש כאן שתי תפיסות.

גל אלון: משרד הרווחה בדיסקט ההפעלה שלו כבר שנים רבות רגיל לחשוב על אוכלוסיות מסוימות.

גל אלון: להבנתי, מהפגישה אתמול עם השר, יש תפיסה אחרת חדשה, שמסתכלת על כלל החברה הישראלית, כלל הציבור וצרכיו החברתיים ומנסה לעבור ממדיניות חברתית מגיבה על אדם שנרשם ויש לו בעיה למדיניות חברתית יוזמת, פרואקטיבית.

גל אלון: ממה שאת משקפת – ואני אומר את זה בהערכה רבה לך ולמשרד, אני מכיר ומוקיר את פועלך – יש כאן איזשהו שינוי דיסקט כי משרד הרווחה, שרוצה להסתכל על כלל האוכלוסייה, נותן כסף, לא בהכרח תקנים, נותן כסף לאותם ארגונים שתפעילו או שיהיו ברשויות המקומיות.

גל אלון: הוא לא חושב על זה במונחים של הפעלה.

גל אלון: את אומרת: אנחנו מפעילים את העמותות.

גל אלון: זה לא עולמות של הפעלה.

גל אלון: העמותות רצות לבד.

גל אלון: אבל כן חשוב מאוד שתהיי מסוגלת להבין, לנטר ולשאול אפילו מה קורה בשטח, בדיוק כפי שקרה בדוח שמיד ובדברים אחרים.

גל אלון: כאן אני מאוד עם חברת הכנסת.

גל אלון: אם זה היה קורה הייתם יודעים בדיוק לאן הכספים הולכים.

אימאן ח'טיב יאסין: עוד שאלה.

אימאן ח'טיב יאסין: במקרה אני עובדת סוציאלית במקצועי, רק שתדעי.

אימאן ח'טיב יאסין: לגבי התקנים שהוקצו, כולנו יודעים בכמה עלה היקף האלימות בתוך המשפחות מאז הגל הראשון.

אימאן ח'טיב יאסין: היינו עדים להרבה רציחות.

אימאן ח'טיב יאסין: המקרה האחרון היה בעיר עראבה, שהיא במקרה העיר שלי.

אימאן ח'טיב יאסין: מפה אני פונה גם אליך לבדוק את המחדל הגדול שהיה שם, גם עם לשכת הרווחה וגם עם המשטרה.

אימאן ח'טיב יאסין: בביקור של השרה לשוויון מגדרי וחברתי מירב כהן בעירייה, אני גם הייתי שם, כהצעה לפתרון היא הציעה להתחיל בתוכנית פיילוט בעראבה, להקצות תקנים של משפטנים שיוכלו ללוות את אותן נשים ויהיו זמינים להן.

אימאן ח'טיב יאסין: אני העליתי את הסוגיה שבד בבד עם הצד המשפטי צריך גם לתת את הטיפול הרגשי לאותן נשים, למשפחות שלהן, לילדים שלהן.

אימאן ח'טיב יאסין: מצמרר מה שקורה באותן משפחות.

אימאן ח'טיב יאסין: התשובה שלה הייתה: זה לא בתחום האחריות שלי, זה בתחום הרווחה.

אימאן ח'טיב יאסין: השאלה האם עכשיו, כשיש עוד מחשבה, וייקח לנו כנראה הרבה זמן עד שנגיע לשלב הפרואקטיבי, ליזום דברים, אבל דברים קורים בשטח, פשע קורה בשטח.

אימאן ח'טיב יאסין: האם בתוך זה הוקצו תקנים לטיפול בסוגיית האלימות או לא?

אימאן ח'טיב יאסין: מה שקורה – ואני אחזור לחברה הערבית – יותר מ-70% מן הנרצחות השנה הן נשים ערביות.

אימאן ח'טיב יאסין: זה לא יכול להיות.

אימאן ח'טיב יאסין: היית צריכה לראות את האימא ואת הילדים שם.

אימאן ח'טיב יאסין: מצמרר, מצמרר מה שקורה, וכולם ידעו שזה מה שהולך לקרות, והמחדל הוא בכל הרשויות, גם הרווחה, גם המשטרה, גם בית הדין.

אימאן ח'טיב יאסין: עד מתי?

אימאן ח'טיב יאסין: עד מתי נמשיך בסחבת הזאת?

אימאן ח'טיב יאסין: חיי הנשים גם יקרים.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, חברת הכנסת אימאן ח'טיב.

יפעת שאשא ביטון: נושא כואב וחשוב.

יפעת שאשא ביטון: יכול להיות שגם נקדיש לו דיון בוועדה, לכל נושא הפגיעות בנשים ופגיעות מיניות בכלל.

יפעת שאשא ביטון: בכל זאת, אם לדליה לב שדה יש מענה אז נשמח לשמוע.

אימאן ח'טיב יאסין: אם אין מענה אני מבקשת שיעשו חישוב חדש ויקצו לנושא הזה תקנים.

יפעת שאשא ביטון: זה דיון אחר.

יפעת שאשא ביטון: דליה, את יודעת לומר?

דליה לב שדה: יש שתי תוכניות גדולות מאוד בנושא הזה.

דליה לב שדה: אחת היא התוכנית הלאומית למניעת אלימות במשפחה, שמשרד הרווחה מוביל.

דליה לב שדה: זו תוכנית בין-משרדית.

דליה לב שדה: דובר בה רבות גם בדיוני הכנסת.

דליה לב שדה: יש משאבים, יש תוכנית עבודה.

יפעת שאשא ביטון: את יודעת לומר כמה מתוך זה הוקצה לחברה הערבית?

דליה לב שדה: זה תוכנית אחת.

דליה לב שדה: התוכנית השנייה, יש תוכנית כוללת שמשרד ראש הממשלה מוביל למיגור האלימות, נדמה לי שבאמצעות הרשות לביטחון קהילתי של המשרד לקידום קהילתי.

דליה לב שדה: הם מובילים למיגור האלימות.

דליה לב שדה: זו תוכנית בין-משרדית, שלא קשורה רק לאלימות במשפחה אלא בכלל למיגור האלימות בחברה הערבית.

דליה לב שדה: זה ספציפית מתמקד בחברה הערבית.

דליה לב שדה: התוכנית הלאומית היא כללית, היא לכל החברה באופן כללי, את זה אני יכולה לומר.

דליה לב שדה: בהקשר לדבריו של גל אלון, אני רוצה לומר שהמשרד שלנו בהחלט תומך בארגונים החברתיים בנושא של הקורונה, גם באמצעות התמיכות וגם באמצעות הקרן שהשר הקצה לתמיכה, שעכשיו יצאה הפעימה השנייה לתמיכה בארגונים החברתיים.

דליה לב שדה: הגישה היא בהחלט פרואקטיבית, גישה אוניברסלית, זה מה שהשר שלנו מוביל, וגישה מניעתית, למנוע בעיות לפני היווצרותן.

דליה לב שדה: אלה הכיוונים שאליהם אנחנו חותרים.

דליה לב שדה: עדיין זה לא מייתר כמובן את כל רישומי שירותי הרווחה והפעולות דרך מערכות המחשוב שלנו, שאנחנו יודעים מי לקוח ומי לא לקוח פורמלי.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, דליה.

יפעת שאשא ביטון: אני מוכרחה לומר לך שתשובות לשאלות רבות לא קיבלנו כאן, בטח לא בצורה מדויקת.

יפעת שאשא ביטון: אני מוכרחה לומר, נכון שמשרד הרווחה עושה עבודת קודש, אתם מטפלים, אתם עמוסים גם בלי הקורונה, יש לכם את האתגרים שלכם.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נמצאים היום בסיטואציה ייחודית מאוד.

יפעת שאשא ביטון: האנשים שנזקקים היום הם לא "הדמות הקלסית", ואני אומרת את זה בכאב, שמוכרת לרווחה לאורך השנים.

יפעת שאשא ביטון: יש פה אנשים שהיו מבוססים מאוד, ממעמד הביניים, שעבדו בעבודות מאוד יוקרתיות, חלקם עם רכבי חברה שרק מוסיפים עכשיו על העול כי הם משלמים עליהם מס מהכלום וחצי שהם מקבלים.

יפעת שאשא ביטון: יש פה מציאות חדשה שצריך להתמודד איתה.

יפעת שאשא ביטון: ברור לי שבמצוקה שלכם, של העובדים הסוציאליים, שצריך לתגבר אותם בלי קשר לקורונה אז על אחת כמה וכמה בתוך המציאות החדשה הזאת, אתם לא יכולים לעשות הכול לבד.

יפעת שאשא ביטון: יושבים פה גופים שאומרים: אנחנו נייצר איגום של המתנדבים בכלל, לא רק של מה שאתם מכירים.

יפעת שאשא ביטון: בואו תשתפו פעולה.

יפעת שאשא ביטון: בסך הכול צריך שמשרד הרווחה יתכלל את הסיפור הזה, שאותו רכז מתנדבים, שעושה את זה ממילא בתוך הקהילה, ייצר קשר עם הגופים השונים שיכולים להיכנס אל תוך השירות, לעודד את הדבר הזה.

יפעת שאשא ביטון: לייצר קשר עם שירות התעסוקה, ותיכף נשמע את ראובן אדרעי, ועם הביטוח הלאומי ולראות איך מגייסים משם גם אנשים.

יפעת שאשא ביטון: אגב, הם לא חייבים להיקרא עובדים, הם יכולים להיקרא מתנדבים, שיקבלו איזשהו תמרוץ או משהו, שתמורת דמי החל"ת שהם ממילא מקבלים כשהם יושבים בבית הם יעשו משהו למען הקהילה.

יפעת שאשא ביטון: אפשר להיות יצירתיים ולעשות פה משהו אחר.

יפעת שאשא ביטון: מה לעשות, זה צו השעה.

יפעת שאשא ביטון: לא הזמנו את זה אבל זאת הזדמנות שיכולה לעזור לנו גם הרבה קדימה.

יפעת שאשא ביטון: את יודעת, האסונות – אחד הולך ואחד בא.

יפעת שאשא ביטון: אני מקווה שלא יבואו אבל שלפחות נהיה מוכנים בצורה קצת יותר טובה לכל מקרה שלא יקרה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, דליה.

יפעת שאשא ביטון: נשמע את ראובן אדרעי.

ראובן אדרעי: צוהריים טובים, גברתי היושבת-ראש.

ראובן אדרעי: אשמח להגיד, קודם כול, צר לי על כל מה ששמעתי.

ראובן אדרעי: במקרה אני ממונה על תוכנית "מעגלי תעסוקה" אז גם יצא לנו לראות את התפקוד שלנו בתוך העניין הזה.

ראובן אדרעי: כמה דברים ואני חושב שזה גולת הכותרת.

ראובן אדרעי: בסוף צריך להסתכל שהקורונה הביאה איתה גם הרבה הזדמנויות.

ראובן אדרעי: בעבר משרדי הממשלה לא עשו המון שיתופי פעולה ברמה הזו.

ראובן אדרעי: היום אנחנו עדים – ואני אומר לכם כמי שנמצא בתוך כל זה החל מחודש מרץ – לשיתופי פעולה אדירים בין משרדים, שיצרו גם יוזמות חשובות.

ראובן אדרעי: כדי לגייס את האנשים האלה – היום יש 340,000 צעירים עד גיל 30 שנמצאים באבטלה.

ראובן אדרעי: מהרבה שיחות שלנו, עשינו מהלך של תקשורת עם כל האזרחים, קרי: שיחות אישיות עם אזרחים כדי להבין איפה אנחנו נמצאים.

ראובן אדרעי: הרבה מן הצעירים, זו אחת השאלות הגדולות שלהם, אומרים: תשמע, אז ייקחו לנו את דמי האבטלה?

ראובן אדרעי: אני רוצה לחזור לעבודה שלי אבל אני לא רוצה שייקחו לי את דמי האבטלה, זה חשוב לי, אני שוכר דירה וכולי וכולי.

ראובן אדרעי: ערבות הדדית קיימת, יש דברים שקורים, אבל לא יכול להתבצע גיוס גדול בפריסה ארצית.

ראובן אדרעי: אנחנו יכולים לבצע חיבור לדבר הזה אבל אנחנו חייבים להבין פה שזה צריך להיות אטרקטיבי.

ראובן אדרעי: אי אפשר לדרוש מאנשים: בואו תעשו, אם הם לא יהיו מחוברים לרעיון וגם לכך שהם לא יינזקו מבחינה כספית.

ראובן אדרעי: זה דבר שצריך לפתור.

ראובן אדרעי: זה קורה, זה אפשרי, כי הרבה דברים שביצענו – אתן לכם דוגמה: כשיצאנו עם הסיפור של עוזרי ההוראה, כשזה היה אטרקטיבי, בלילה אחד תוך 12 או 14 שעות נרשמו 17,000 דורשי עבודה.

ראובן אדרעי: ברור לכולנו שאף אחד לא עושה את הצעד הזה אם הוא לא מבין שזה משתלם לו.

ראובן אדרעי: המציאות מורכבת.

יפעת שאשא ביטון: ראובן, אני רוצה להבין, גם ממך וגם מן החברים כאן.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא מדברים על זה שאנחנו משחררים אותם עכשיו מן האבטלה ומעסיקים אותם בעבודה חדשה, זה לא הסיפור.

יפעת שאשא ביטון: הסיפור הוא שאנחנו רוצים לעודד אותם, לתמרץ אותם בתקופה שבה הם נמצאים באבטלה או בחל"ת, עד שהם יחזרו לעבודתם או ימצאו עבודה אחרת, בינתיים הם יוכלו להתנדב.

יפעת שאשא ביטון: אז איפה הבעיה?

ראובן אדרעי: זו הייתה גם הכוונה שלי.

ראובן אדרעי: על פי השיחות שלנו – וגם אני ביצעתי שיחות כדי לחוש את הדופק – האזרחים יש להם רצון להירתם להרבה משימות.

ראובן אדרעי: צריך להגדיר את המשימה, לעשות איגום של כל מי שמתעסק עם הדברים האלה, ואנחנו נוכל לבצע את שיתוף הדברים.

ראובן אדרעי: צריך לזכור, כרגע נוצרים הרבה נזקים חברתיים דווקא אצל צעירים.

ראובן אדרעי: גברתי אמרה את זה קודם ואני שותף גם למה שאמר יונתן ווינברג.

ראובן אדרעי: בסוף זה סוג של מלכודת דבש, שאנשים נמצאים במציאות לא פשוטה, לא מוצאים את עצמם, ואין טיול אחרי צבא, וחבר'ה צעירים שעבדו בכל מיני עבודות רכות, מה שנקרא, לא במשרות מלאות, אז גם דמי האבטלה שלהם נמוכים.

ראובן אדרעי: אם הם כבר מקבלים צריך לחבר אותם לרעיונות שכבר קיימים ולנסות להשיג שיתוף פעולה גדול.

ראובן אדרעי: אנחנו נשמח.

יפעת שאשא ביטון: זה מה שביקשנו.

יפעת שאשא ביטון: ראובן, זה בדיוק מה שיושב כאן על השולחן.

יפעת שאשא ביטון: בואו תראו איך אתם יוצרים איגום של משאבים, יוצרים שיתופי פעולה עם הגופים השונים, מעודדים את האנשים לצאת.

יפעת שאשא ביטון: הם לא צריכים לעבוד בזה עכשיו במשרה מלאה, בפול-טיים-ג'וב, אלא לייצר איזה מנגנון, שגם מוציא אותם החוצה, מאפשר להם לתרום לקהילה, מתמרץ אותם קצת אבל הם ממשיכים לקבל חל"ת ודמי אבטלה כרגיל.

יפעת שאשא ביטון: זה מה שמוצע כאן.

גל אלון: גברתי היושבת-ראש, אוסיף עוד דבר.

גל אלון: ההיסטוריה של התוכנית היא מתוכנית ויסקונסין של לפני 15 שנים, ואם ממש נלך להיסטוריה אז תוכנית ויסקונסין התחילה מן האמירה – לא הישראלית כמובן, ייבאנו אותה – שאין אופציה חמישית.

גל אלון: כלומר או שאתה עושה משהו או שאנחנו נותנים לך בייביסיטר ואתה מחפש עבודה.

גל אלון: אנחנו נותנים לך בעצם מרווח של אפשרויות אבל אתה צריך לקחת אחריות ולבחור.

גל אלון: כאן זה גם קצת שינוי בדיסקט שלכם, לחזור למקורות מבריטניה ומוויסקונסין, אגב יותר מבריטניה, שאמרו: אנחנו מרימים טלפון ובאופן אקטיבי מציעים לאדם, בטקסט שונה לגמרי מן הטקסט הרגיל של שירות התעסוקה או של "מהלב" או של התוכנית היום.

גל אלון: אנחנו אומרים: "תשמע, יש משימה.

גל אלון: אנחנו רוצים לגייס אותך למאמץ ברשות המקומית הזאת והזאת, הם צריכים אותך.

גל אלון: אנחנו יודעים שאתה גר שם, יש לנו את קורות החיים שלך.

גל אלון: האם אתה רוצה להצטרף?

גל אלון: " אלה טקסטים שונים לגמרי מן הטקסטים הרגילים של חיפוש עבודה.

יונתן ווינברג: מה התמריץ?

יונתן ווינברג: איך זה עובד?

יפעת שאשא ביטון: אפשר גם לייצר מנגנון שלא אתם תתקשרו.

ראובן אדרעי: אני יכול להגיד לכם שבתוכנית "מעגלי תעסוקה", החל ממרץ האחרון יצאנו בקריאה.

ראובן אדרעי: אנחנו לא מחפשים איך לשלוח לעבודה אלא אילו כלים אנחנו יכולים להעניק לאזרחים על מנת שהם יוכלו לצעוד צעד אחד קדימה.

ראובן אדרעי: אם הוועדה – ואני מזמן את כל החברים שנמצאים כאן – תגיד: יש על השולחן דברים קונקרטיים, קרי: עובדים סוציאליים, נדע לשכנע אותם ולהוביל אותם למשימות האלה.

ראובן אדרעי: העניין הוא שצריך שתהיה הגדרה.

ראובן אדרעי: אם הוועדה הזאת תוציא מכאן הגדרה מסודרת שאנחנו צועדים לכיוון הזה, אני מבטיח לכם שאנחנו יודעים, הצוות שלי לפחות יודע לעשות את זה בצורה הכי טובה.

יפעת שאשא ביטון: לעשות מה?

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא מדברים על "מעגלי תעסוקה".

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת מה זה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים על מעגלי התנדבות, שנסמכים על מנגנון שקיים היום, של אנשים שלא יכולים לחזור לעבודה אבל ישמחו לעשות משהו בחלק מן הזמן שהם נמצאים בבית.

יפעת שאשא ביטון: זה השינוי בתפיסה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לגמרי דורשים, אנחנו נבקש את זה גם בסיכום, שאתם ביחד עם משרד העבודה והרווחה, ביחד עם משרד הבריאות, שתיכף נבקש לשמוע אותם, ביחד עם השלטון המקומי תשבו סביב שולחן עבודה ותייצרו שיתוף פעולה, תראו איך כל אחד עוזר לשני כדי שבסוף מי שירוויח מזה זה הקהילה בכל אחד מן הישובים.

יפעת שאשא ביטון: זה הסיפור.

גל אלון: אפילו הייתי מוסיף שאם תיקחו למשל את מה שעשתה הרשות לזכויות ניצולי שואה, שהוציאה מכרז לוואוצ'רים, בסוף אתה רוצה לתת לאנשים תמריץ שהוא הרבה יותר הכרה במאמץ שלהם מאשר כסף.

גל אלון: מה שאתה מתמרץ בכסף – כשנגמר הכסף נגמרת העשייה.

גל אלון: כאן אתה רוצה, גם אם ההמרה תהיה לא 100% אלא 10% או 15%, התודה הסמלית, שמתקשר אליי אדם מן המדינה ואומר: אנחנו שולחים לך תלושים לקניון שנפתח או לחנות שנפתחת, כשתיפתח כמובן, אנחנו רוצים לתמרץ גם את המסחר – זה סוג הדברים שהם Win-Win-Win.

גל אלון: אני חושב שאתה מגדיל את סיכוייך בטווח הביניים להחזיר את האדם לתעסוקה כאשר היא תחזור, כי אתה ביוני הרי תתמודד עם גל של מובטלים וגל של מקומות עבודה.

גל אלון: אני לא יודע אם העובדים שלך בחל"ת עכשיו אבל זו לגמרי משימה שהם יודעים לעמוד בה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, ראובן.

יפעת שאשא ביטון: נעבור לאנה לרנר-זכות ממשרד הבריאות.

יפעת שאשא ביטון: יש איתנו נציגה של השלטון המקומי?

יפעת שאשא ביטון: אחר כך נשמע את רות דיין מדר ואז נסכם.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, אנה.

אנה לרנר-זכות: שלום לכולם.

אנה לרנר-זכות: קודם כול, אני חושבת שזה נושא מאוד מאוד חשוב ואני שמחה להיות חלק מן הדיון הזה.

אנה לרנר-זכות: כידוע גם ליושבת-ראש הוועדה וגם לחלק מן המשתתפים, כחלק ממדיניות השר אנחנו תומכים מאוד גם בנושא הרשויות המקומיות וגם בנושא הניהול הדיפרנציאלי והרעיונות המעצבים שהוצגו על ידי ד"ר גל אלון ופרופ' חגי לוין בהתחלת הדיון.

אנה לרנר-זכות: אני חושבת שהדיון פה התנהל ברמת המקרו, כלומר כולנו דיברנו על החשיבות של היוזמה ועל החשיבות של שיתוף הפעולה מבחינת היוזמה, אבל בפועל חשוב לקיים דיון מעמיק לגבי מה היוזמה הזאת כוללת, כלומר מה הם תחומי התוכן והפרקטיקה הספציפית שבהם אותם "נאמני קורונה" יעסקו, מה כן נכון ומה לא נכון.

אנה לרנר-זכות: אני יכולה לתת דוגמה, בשקף שהוצג היה כתוב: "סיוע למערך האפידמיולוגי".

אנה לרנר-זכות: בגדול זה רעיון נכון, אבל השאלה מה הוא כולל, מה הוא אומר, מה בפועל, מי עושה מה, מה חלוקת האחריות.

אנה לרנר-זכות: אני חושבת שבגדול, בכותרות, כל מה שהיה כתוב הוא חשוב אבל צריך לצלול ולהבין את הפרטים הקטנים כדי באמת לייצר את תיקוף הפעולה הנכון.

אנה לרנר-זכות: כנ"ל לגבי הסברה וכנ"ל לגבי דברים שהיו כתובים בשקף שהוצג כדוגמאות לעשייה שאנחנו רוצים לעשות.

אנה לרנר-זכות: דיברה פה נציגת תנועות הנוער, ויונתן ווינברג ונציגים נוספים, שאנחנו כמשרד נמצאים איתם בקשר שוטף כחלק מתפיסה של היוועצות עם השטח.

אנה לרנר-זכות: גל אלון מדבר הרבה על נושא הפער בין הממשלה שנמצאת פה לבין השטח שנמצא שם ובאמצע הרשויות המקומיות.

אנה לרנר-זכות: בחודשים האחרונים עשינו התקדמות משמעותית מאוד בקשר בין השטח לממשלה, דרך היוועצויות שונות, גם עם ראשי הרשויות וגם עם גורמים שונים ומובילים בחברה האזרחית.

אנה לרנר-זכות: היוזמה הזאת מבחינתנו לא חדשה.

אנה לרנר-זכות: אנחנו נשמח לראות איך אנחנו תורמים ומתקדמים יחד איתה, כאשר צריך לבחון את הפרטים בכל נושא ונושא כדי לראות מה כן ומה לא, ואני כמובן מדברת על דברים שהם בעולמות התוכן של מערכת הבריאות.

אנה לרנר-זכות: בדברים אחרים, כמו נושא התעסוקה שדובר פה, מן הסתם הנגיעה שלנו אליהם פחותה.

 << אורח >> אורי פרידמן: אם אפשר להגיב בקצרה.

 << אורח >> אורי פרידמן: יש מצב חריג היום במדינת ישראל.

 << אורח >> אורי פרידמן: מה שמוצג כאן, כל מיני שיתופי פעולה שבונים אותם עם כל מיני התייעצויות שקורות אחת לכמה זמן עם כל מיני שולחנות עגולים – צריך בתווך הזה מערך קבוע, שעובד לאורך זמן, שלומד, שמאחד, שמדבר עם אנשים כמו יונתן שיש להם יוזמות ויש להם רעיונות טובים, והוא בונה עליהם.

 << אורח >> אורי פרידמן: הוא לא רק שומע אותם אחת לכמה זמן אלא הוא נותן להם שירות קבוע וליווי, ואין את זה היום.

יונתן ווינברג: אני רוצה לציין לטובה את אנה לרנר-זכות ואת עדי בן מרדכי ממשרד הבריאות, שבאמת מייצרים את השיח הזה.

יונתן ווינברג: זה כל הסיפור היום.

יונתן ווינברג: יש הרבה יוזמות אזרחיות טובות והממשלה גם מתחילה להבין שהיא חייבת את החברה האזרחית, אבל היום העבודה המשותפת היא לא יום-יומית.

יונתן ווינברג: אם יש דברים שהחברה האזרחית יכולה לעשות והממשלה לא יכולה לעשות, אם יש חתונה של 200 אנשים אז המשטרה כל מה שהיא יודעת לעשות זה לבוא ולסגור אותה.

יונתן ווינברג: החברה האזרחית יכולה לגרום לחתונה של 200 אנשים להיות חתונה של 60 אנשים, כי אנחנו לא מחויבים לאף אחד.

יונתן ווינברג: זה הבדל גדול מאוד.

יונתן ווינברג: השילוב הוא המבחן, ואני חושב שעל זה מדובר היום, על היכולת להתחיל לייצר מערכים שמייצרים את הדבר הזה באופן מובנה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, יונתן.

יפעת שאשא ביטון: מייד אתן לנירה לאמעי רכלבסקי, היועצת המשפטי של הוועדה, לומר משהו.

יפעת שאשא ביטון: לפני כן, אני רוצה להתייחס לדבריה של אנה לרנר-זכות.

יפעת שאשא ביטון: נכון, דיברנו ברמת המקרו, לא הבאנו תוכנית מבושלת עד הסוף ברמת המיקרו והפרטים הקטנים.

יפעת שאשא ביטון: את יודעת למה?

יפעת שאשא ביטון: כי בסוף זה צריך גם להתכתב עם משרדי הממשלה ובשיתוף פעולה איתם.

יפעת שאשא ביטון: אם הייתי באה עם איזו תוכנית ורעיון על חקירות אפידמיולוגיות או כל דבר אחר, זה לא רציני.

יפעת שאשא ביטון: אני לא באה להכתיב לכם מקצועית.

יפעת שאשא ביטון: מה אנחנו כן מבקשים?

יפעת שאשא ביטון: אנחנו כן מבקשים שאתם כמשרד תרכזו את השולחן העגול.

יפעת שאשא ביטון: נקרא לו שולחן עבודה כי מרוב שולחנות עגולים שמדברים בהם בסוף הציבור מחכה ולא קורה כלום.

יפעת שאשא ביטון: אני כן אומרת, מה לעשות, יש נתק, אין חיבור אמיתי בין הממשלה לבין הציבור.

יפעת שאשא ביטון: אפשר לספר פה איזה סיפורים שאנחנו רוצים.

יפעת שאשא ביטון: הציבור לא תמיד מבין מה הממשלה רוצה, הוא לא תמיד מבין מה ההנחיות.

יפעת שאשא ביטון: כמות הפניות שאני מקבלת על מה מותר ומה אסור – אגב, יש גם שאלות שאני מפנה לנציגים של משרד הבריאות, שגם הם לא יודעים והם אומרים שהם יבדקו, כי הכול בבלבול גדול מאוד, בלי להאשים אף אחד.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נמצאים במציאות מורכבת וזה חלק מן המציאות המורכבת.

יפעת שאשא ביטון: לכן אני מבקשת שאתם תשבו בשולחן עבודה ותפרקו את הדברים האלה לגורמים כדי לראות מה אפשר לעשות ואיך עושים את זה נכון ואיך אפשר לנצל את כוח האדם ואת מה שמציעים כאן לטובת הציבור בשטח בשלטון המקומי.

יפעת שאשא ביטון: בעיניי זו הדרך לפתור את זה.

יפעת שאשא ביטון: זה כבר מבחינתי ראשית של סיכום הדיון.

נירה לאמעי רכלבסקי: רק הערה מבחינת המבנה.

נירה לאמעי רכלבסקי: קודם כול, כל הנושא של גלוקליזציה כבר 20 שנים נמצא על הפרק.

נירה לאמעי רכלבסקי: כל שינוי עולמי, החל ממשבר האקלים והמשך במחלות עולמיות, האו"ם קרא כבר מזמן, וזה גם הוכיח את עצמו בהסכם פריז, שהרמה המקומית היא זו שבעצם מוציאה את הדברים אל הפועל.

נירה לאמעי רכלבסקי: ממה שאני מבינה כאן מהצגת המבנה, אני חושבת שאותו שולחן עגול, בואו נקרא לו Hub – חייב להיות איזה Hub שיהיה קצת יותר ממשהו שמציע חשיבה תיאורטית.

נירה לאמעי רכלבסקי: אני רוצה להציע את מרכז השלטון המקומי אולי.

נירה לאמעי רכלבסקי: צריך Hub שיהיה יותר מעשי, כי יש רשויות מקומיות שנמצאות הרבה מאחור בכל הקשור לתשתית מתנדבים ואפילו לפעולה של ארגונים שאנחנו שומעים שקיימים פה.

נירה לאמעי רכלבסקי: אני חושבת שחייב להיות Hub שייתן תשובות מעשיות בפועל, איך מתחילים בכלל, איך יוזמים בעיר שאין בה את היכולות האלה ואת הנכסים האלה שהשר דיבר עליהם.

נירה לאמעי רכלבסקי: יכול להיות ש-Hub כזה צריך להיות מרוכז בשלטון המקומי עם הגופים המקצועיים.

גל אלון: צריך להיזהר כי את רוצה גוף שלטוני מרכזי, את רוצה את אנה לרנר ואלעד זכות מן המוסד לביטוח לאומי וגם את שירות התעסוקה.

גל אלון: בסוף את רוצה גוף ממשלתי שיודע להגיע לשטח.

נירה לאמעי רכלבסקי: לכן אמרתי Hub, שזה קרוב יותר למטה.

יפעת שאשא ביטון: לא משנה לי איך יקראו לזה.

יפעת שאשא ביטון: משנה לי שזה יהיה אפקטיבי ושבסופו של דבר הדברים יקרו.

יפעת שאשא ביטון: אני מסכימה איתך, ולא סתם אמרתי שולחן עבודה ולא שולחן עגול.

יפעת שאשא ביטון: חשוב שזה יהיה מאוד מאוד מעשי.

יפעת שאשא ביטון: יש לנו הרבה מאוד כוחות שרוצים לתת.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו רק צריכים לקחת ולראות איך מסנכרנים את זה לשטח.

יפעת שאשא ביטון: אני מסכימה איתך שיש רשויות חלשות.

יפעת שאשא ביטון: לכן אני אומרת שהחיבור של השלטון המקומי, יחד עם הרווחה, יחד עם משרד הבריאות, יחד עם הגופים שנמצאים כאן ועוד אחרים שירצו להצטרף, הם אלה שבסופו של דבר יכולים לתכלל את הכול.

יפעת שאשא ביטון: רצינו לשמוע נציגה של השלטון המקומי מן הזום אבל אנחנו מבינים שהיא כבר איננה בזום.

יפעת שאשא ביטון: אני מסכמת את הדיון.

יפעת שאשא ביטון: אפתח באמירה הכללית, שאמר גם פרופ' חגי לוין, שאין בריאות ציבור בלי ציבור.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזה המגדלור שצריך לסמן לנו את הדרך.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו חייבים לזהות, מלבד את נפגעי נגיף הקורונה, גם את הקורבנות השקופים של משבר הקורונה בכללותו.

יפעת שאשא ביטון: "נאמני הקורונה", כפי שעלה כאן בדיון, יכולים לתת מענה מקיף לכל מרכיבי המשבר, עם מגוון מענים בקהילה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מבקשים שמשרד עבודה והרווחה, ביחד עם משרד הבריאות, ביחד עם השלטון המקומי וביחד עם הגופים והנציגים שנמצאים כאן, וכמובן אחרים שירצו להצטרף, יישבו סביב שולחן עבודה כדי לגבש תוכנית פעולה.

יפעת שאשא ביטון: זה צריך לקרות באופן מיידי.

יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת כבר בעוד שבוע לקבל עדכון ממשרד הבריאות שאכן מתגבש שולחן כזה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מבקשים בהזדמנות הזאת, אנחנו אפילו דורשים להחזיר את הפעילות הבלתי פורמלית של תנועות הנוער.

יפעת שאשא ביטון: גם הם יכולים להיות גוף שיסייע.

יפעת שאשא ביטון: גם אותם הייתי מחברת לשולחן העבודה הזה ואז כולם ייצאו נשכרים, גם בני הנוער שלנו וגם הקהילה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: הישיבה נעולה.