הוועדה המיוחדת לעניין נגיף הקורונה החדש ולבחינת היערכות המדינה למגפות ולרעידות אדמה, כנסת 23, פרוטוקול מספר 89, 2020-12-07 00:00

יפעת שאשא ביטון: שלום לכולם, היום יום שני, כ"א בכסלו תשפ"א, ה-7 בדצמבר 2020, מתכבדת לפתוח את הדיון בנושא: מתווה להחזרת עולם התרבות לפעילות - ישיבת מעקב - ביוזמת ח"כ אורלי פרומן.

יפעת שאשא ביטון: זו ישיבה לאחר לא מעט דיונים שקיימנו לאחר הסגר השני, חשבנו שבא לציון גואל אבל לא כך היה כי סגרו את כל המדינה מחדש, לכן אנחנו כאן ביוזמתה של חברת הכנסת אורלי פרומן כדי לחדש את הדיון בהשבת עולם התרבות לפעילות.

יפעת שאשא ביטון: אמרתי אז ואני אומרת גם היום שלא ברור איך דווקא עולם התרבות שיכול להתנהל בצורה כל כך מסודרת עם כללים ברורים ובקרה מיטבית, דווקא הוא נשאר כל פעם אחרון בשרשרת המזון כשאין לנו שום סיבה אפידמיולוגית, שום התייחסות מחקרית לכך שמסוכן להיות שם.

יפעת שאשא ביטון: שלא לדבר על כך שהרוח והנפש של אזרחי מדינת ישראל, לצד הצורך האמיתי הקיומי של האומנים עצמם להתפרנס, ואני חוזרת ואומרת שלא מדובר רק באומנים אלא בכל ענף התרבות, מתפרנסים מענף זה המוני אנשים והרבה מעגלים.

יפעת שאשא ביטון: בכל זאת אנחנו שוב נמצאים במשבר שבו הענף הזה אפילו לא נמצא על סדר היום.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת אורלי פרומן, את מוזמנת לפתוח.

אורלי פרומן: תודה, גבירתי היושבת-ראש, עבור קיום הדיון הזה.

אורלי פרומן: אנחנו עדים לכך שבמהלך תשעה חודשים עולם התרבות פשוט סגור.

אורלי פרומן: המוזות הושתקו, הן לא שותקות, הן פשוט הושתקו.

אורלי פרומן: כדאי לסבר את האוזן למה כוונתנו כשאנחנו אומרים "עולם התרבות":

אורלי פרומן: אנחנו מתכוונים ללמעלה מ-250,000 אנשים – עובדים, אנשי סאונד, במאים, שחקנים, מוסדות תרבות - - -

יפעת שאשא ביטון: מאבטחים, אנשי ניקיון - - -

רועי כהן: מרקידים, כוריאוגרפים.

אורלי פרומן: עובדי משרדי כרטיסים ובעלי משרדי פרסום.

אורלי פרומן: כאשר היית מנכ"לית משרד התרבות הוכחתי שזה עולם שמייצר תנופה כלכלית משמעותית עבור המשק הישראלי.

אורלי פרומן: את זה צריך להפנים, עולם התרבות הוא חלק מהצמיחה הכלכלית של המשק הישראלי.

אורלי פרומן: הוכחנו את זה במספרים.

אורלי פרומן: למרות שהתקציב שהמדינה מקצה לתרבות עומד רק על 0.28% מתקציב המדינה, זה הכול – תקציב מאוד נמוך ביחס למדינות שהיינו רוצים להידמות אליהן – הרי שההוצאה הלאומית על תרבות עומדת על כ-4.7% מהתל"ג.

אורלי פרומן: יש פה תחום שמניע את הכלכלה, יש אזרחים שאוהבים תרבות ורוצים במיוחד אחרי תקופה כל כך קשה לצאת וליהנות, משהו לנשמה.

אורלי פרומן: די, אנחנו שומעים כל יום מספרים ומספרים.

אורלי פרומן: חברים, זה בדיוק המקום של האומנים ושל האזרחים ליצור את המפגש הזה כדי לרפא את הנפש.

אורלי פרומן: אם נרפא את הכלכלה וגם נרפא את הנפש של האזרחים, אז מה הבעיה?

אורלי פרומן: גבירתי היושבת-ראש, ישנו כבר מתווה קיים שהתחיל לעבוד ב-14 ביולי 2020 ונמשך כשבועיים בלבד.

יפעת שאשא ביטון: וגם אחר כך, בתחילת ספטמבר.

אורלי פרומן: כשפתחו אותו אז פתחו יחד עם אולמות וגני האירועים, זאת הייתה הבעיה, שם הייתה ההדבקה.

אורלי פרומן: באולמות התרבות לא הייתה אפילו הדבקה אחת וסגרו אחרי שבועיים את שני הענפים גם יחד.

אורלי פרומן: דבר נוסף: פיספסנו את הקיץ כמובן, שבו יכולנו לנהל תרבות בשטחים פתוחים וגם לשמור על בריאות האזרחים.

אורלי פרומן: היום לא צריך להמציא מתווים חדשים ולא צריך עוד פעם פיילוטים, אני רוצה להזכיר שהמוזיאונים היו פתוחים חודשיים ולא היה מתווה הדבקה אחד.

אורלי פרומן: עכשיו לוקחים שוב שבעה מוזיאונים כפיילוט, כמה זמן ועד מתי, בשביל מה?

יפעת שאשא ביטון: הפיילוט זה רק דחיית הקץ, אין לזה שום משמעות בשום תחום.

יפעת שאשא ביטון: מה הם רוצים להשיג בפיילוט, אני אשמח אם משרד הבריאות יסביר לנו כדי שנוכל להבין את ההיגיון מאחורי הדבר הזה.

אורלי פרומן: אני מצפה שאנחנו נצא מהדיון הזה עם מתווה חזרה לפעולה של עולם התרבות, לוח זמנים ברור, ולא עם כל מיני חסמים שרק מקשים כמו שניסו לעשות במתווה האחרון.

אורלי פרומן: בואו נחזיר לאזרחים ולכל עובדי עולם התרבות את החיוך לפנים ואת האושר, זאת הבקשה שלי.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לחברת הכנסת פרומן על הדברים.

יפעת שאשא ביטון: אזכיר שבספטמבר הצלחנו לפתוח את הענף ושמחנו, רק נראה שמישהו שיחק בנו.

יפעת שאשא ביטון: במקום לתת לשחקנים לשחק על הבמה שיחקו בנו כי ידעו ששבועיים אחר כך יסגרו שוב את המדינה.

יפעת שאשא ביטון: ראינו את זה הולך לשם, אבל כל כך שמחנו שלפחות איפשרו את הפתיחה ב-1 בספטמבר שלא שמנו לב שזה הכול משחק אחד גדול.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת רזבוזוב, בבקשה.

יואל רזבוזוב: אין ספק שכל מי שנמצא כאן הוא בעד לפתוח את עולם התרבות.

יואל רזבוזוב: החשש של משרד הבריאות הוא שהם לא יצליחו לשלוט על האירוע ועל ההתקהלות.

יואל רזבוזוב: אנחנו רואים את המתווה הזה ומתווים נוספים שמציגים שליטה מלאה על האירוע.

יואל רזבוזוב: אפשר לעשות זאת בלי חשש, זה אולם תרבות, אנחנו יודעים איך אנשים יצאו ואיך ייכנסו, אפשר לעשות בדיקות וכל מה שצריך.

יואל רזבוזוב: צריך לקבל החלטה, רוב ההחלטות שמתקבלות שפותחים קניון, סופר, בית כנסת – בכל החלטה כזו לוקחים סיכון, אנחנו חיים בשגרת קורונה.

יואל רזבוזוב: גם כאן הסיכון הוא סיכון מחושב.

יואל רזבוזוב: אי-אפשר להגיד שפתיחת מוסדות התרבות תביא לעלייה בתחלואה שלא נוכל לעצור.

יואל רזבוזוב: אנחנו רואים מספרים, אנחנו רואים תוכנית מדודה ומדויקת.

יואל רזבוזוב: אין סיבה להעניש את אזרחי ישראל.

יואל רזבוזוב: כמו שאין בריאות ציבור בלי ציבור כך אין עם בלי תרבות, במיוחד העם שלנו.

יואל רזבוזוב: אני חושב שאלו הכלים הפרלמנטרים שיש לנו.

יואל רזבוזוב: הוועדה הזו מפעילה לחץ על מקבלי ההחלטות, אני מקווה שישמעו אותנו ויפתחו כבר.

יואל רזבוזוב: די, פשוט מתעללים פה בציבור, תודה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לחבר הכנסת רזבוזוב.

יפעת שאשא ביטון: יזהר כהן, בבקשה.

יזהר כהן: חבר הכנסת רזבוזוב אמר "במיוחד העם שלנו".

יזהר כהן: אני רוצה להזכיר שאנחנו לא אור לגויים בעניין התרבותי מפני שרק השבוע ממשלת גרמניה הקציבה - - - לתרבות.

יזהר כהן: זאת אומרת שהעם שלנו לא מיוחד בעניין היחס לתרבות.

יזהר כהן: אני מאוד סקפטי מפני שאני עוקב חודשים אחרי הוועדות ובסופו של דבר הכול עורבא פרח, אין תוצאות לכל הדיונים.

יזהר כהן: כשמדברים על עולם התרבות זה לא מיקשה אחת, הוא מורכב מהרבה גורמים.

יזהר כהן: יש מפיקים, עובדי במה, כותבים, תסריטאים, שחקנים, זמרים.

יזהר כהן: אני כזמר נמצא בראש הפירמידה.

יזהר כהן: כשהפירמידה הזו מפורקת אז אני באוויר, אין לי מה לעשות, אף אחד לא יכול להזמין אותי, אף אחד לא יכול להעסיק אותי.

יזהר כהן: גברת פרומן, לא מזמן עשיתי סיבוב הופעות בבתי אבות של משען, הקהל הפגיע ביותר.

יזהר כהן: כולם ישבו בחוץ עם מסיכות, כל בית האבות.

יזהר כהן: האושר שזה היה, לא הייתה הדבקה ולא שום דבר.

יזהר כהן: כל הקיץ הזה שעבר והאביב שעבר, יכלו לקחת פארקים, אני שוב חוזר על מה שהיה, נעזוב את מה שהיה.

יזהר כהן: הבעיה הכי גדולה שלנו היא פרנסתנו כאינדיבידואלים.

יזהר כהן: אנחנו חנוקים, אנחנו לא מקבלים.

יזהר כהן: איננו מקבלים חל"ת מכיוון ש-99% מהאומנים הם עצמאיים.

יזהר כהן: אם היה לי חל"ת והייתי מקבל כל חודש 70% מההכנסה הקבועה, אז ניחא, הייתי יכול לנשום ולהמשיך ולספוג את זה.

יזהר כהן: אבל אנחנו קיבלנו כעצמאיים הקצבה שבקושי סוגרת את המיסים של הבית ואנחנו עומדים בפני שוקת שבורה.

יזהר כהן: שום דבר לא נעשה בקשר לדברים שהצגתי.

יזהר כהן: חייבים להביא תקציבים ולתת לאומנים עצמם כסף לחיות.

יזהר כהן: חברי הכנסת אמרו פה שהתרבות עושה אנשים מאושרים, זה נכון.

יזהר כהן: התרבות מחזקת את העם ומחסנת אותו בפני בעיות.

יזהר כהן: בכל מלחמה בעבר אנחנו התגייסנו לטובת העלאת המורל.

יזהר כהן: המורל זה הדבר הכי חשוב, אנחנו שרנו בקרבות עצמם מפני שזה חיזק את החיילים, ככה צריך לחזק את העם.

יזהר כהן: אני פוגש הרבה אנשים שאומרים שהם לא יכולים בלי תיאטרון, בלי מופעים.

יזהר כהן: זה לא סתם דיבורים בעלמא, הריקנות הזו הופכת אותנו לאנשים מאוד אגרסיביים, כולם רק צועקים וצורחים, אין את ההרגשה של ביחד.

יזהר כהן: באומנות יש משהו מחבר שנותן לעם חוסן.

יזהר כהן: אני, סליחה על הביטוי, דפוק משני הצדדים, כי יש לי חנות תכשיטים.

יזהר כהן: עורך הדין רועי כהן שנמצא איתנו כאן מייצג את בעלי העסקים הקטנים.

יזהר כהן: אז לא מכאן ולא מכאן, איך אני אפרנס?

יזהר כהן: הבת שלי פה, שמה אליה, איך אני צריך לממן את הלימודים שלה, לממן את הבית?

יזהר כהן: התשובה הזו לא ניתנת.

יזהר כהן: המילים הגדולות "עולם התרבות ועולם התרבות", צריך לפתור את הפרטים הקטנים ולהתייחס לכל אומן.

יזהר כהן: מה מקבל אומן שלא עובד כבר קרוב לשנה?

יזהר כהן: יש 10% של אומנים שהם בתקופת הזוהר שלהם, לכולם יש התקופה הזו שבה הם עושים כסף ויש להם רזרבות.

יזהר כהן: אבל 90% מהאומנים חיים על הופעות, רובם בצמצום רב, וכשין להם הופעות אין להם אוכל, פשוט אין מזון.

יזהר כהן: הם לא יכולים לקנות לחם וגבינה.

יזהר כהן: תמיד מרימים אותנו על נס, אנחנו מייצגים את המדינה בכל מקום.

יזהר כהן: אני נסעתי כל חיי והבאתי מיליארדים למדינה, בייצוג המדינה על מנת לשנורר כסף.

יזהר כהן: את מגיעה למקום כזה, במצב כזה שאין לנו כסף לקנות במכולת.

יזהר כהן: זה מצב שאי-אפשר להתמודד איתו.

יזהר כהן: אז לא מספיק לדבר על נתינת כסף לתיאטראות אלא לחשוב על האומנים עצמם ולתת להם כסף לשרוד עד סוף המשבר.

יזהר כהן: כבר עשרה חודשים מדברים ומדברים ובסוף את נשארת במצב שאין לך כסף לחיות.

יזהר כהן: תחשבו על האומן עצמו, "עולם התרבות" זה דבר ערטילאי, צריך לחשוב איך יחיה איש ההגברה, איך האומן עצמו יחיה.

יזהר כהן: אני כבר אומן מתבגר, זה לא קשור אבל זה כן קשור, אנחנו לא מקבלים פנסיה ומזדקנים בצער כי - - -

יפעת שאשא ביטון: נכון, זו נקודה חשובה - - -

יזהר כהן: אז על אחת כמה וכמה בזמן הזה כשאין הכנסה.

יזהר כהן: אמ"י שאמור לדאוג לנו מקבל סכום זעום שלא יכול לעזור.

יזהר כהן: הם נתנו לנו תלושים למכולת.

יזהר כהן: זה מעליב, זה פוגע, זה מביש.

יזהר כהן: אני צריך לקבל תלושים למכולת?

יזהר כהן: צריך להתמקד בתשלום לאדם עצמו כי רק זה הפתרון.

יזהר כהן: התיאטראות מקבלים את הכסף מהמדינה כסדרו, אבל רוב השחקנים הם פרילנסרים, הם לא שייכים ולא נמצאים בחל"ת.

יזהר כהן: אין לנו חל"ת, אין לנו פנסיה, אין לנו כלום.

יזהר כהן: כאן אני חושב שהוועדה צריכה למקד את הזרמת הכסף, לתת סכום מסוים כל חודש לכל אומן שהוא פעיל כדי שהוא יוכל להמשיך.

יזהר כהן: התוצאה תהיה לאחר מכן, התוצאה תהיה עגומה לאחר מכן, אי-אפשר יהיה להקים כלום ולהמשיך שום דבר.

יזהר כהן: תתמקדו באומן עצמו, בכותב עצמו.

יזהר כהן: תביאו את הכסף החודשי לחיות.

יוליה מלינובסקי: הסיוע הכלכלי לעצמאיים לא מספיק?

יפעת שאשא ביטון: הוא בקושי משלם מיסים של הדירה עם זה.

יזהר כהן: רק המיסים של החנות ברחוב דיזינגוף, אף אחד לא נותן לי הנחה במיסים.

יוליה מלינובסקי: ברור, אבל אומן שהוא עצמאי ומגיש חשבונית, המדינה מספרת שיש סיוע לאותם אנשים.

יפעת שאשא ביטון: בצורה מגוחכת.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה ליזהר, אני מוכרחה לומר משהו לגבי הנושא של הוועדות בכנסת:

יפעת שאשא ביטון: נכון שההחלטות בסופו של דבר מתקבלות על ידי הממשלה.

יפעת שאשא ביטון: אבל אנחנו לא נאפשר שתתקבל שום החלטה על ידי הממשלה בלי שאנחנו נהיה כאן כדי לזעוק את הזעקה שלכם, של הפרטים שנמצאים, של הציבור.

יפעת שאשא ביטון: הכנסת היא של העם, והתפקיד שלנו זה להשמיע את הקול שלכם וששם למעלה יצטרכו להקשיב ולא להתעלם.

יפעת שאשא ביטון: זה שבסופו של דבר הם מקבלים את ההחלטות כפי שהם מקבלים, אני שוב חוזרת ואומרת שאנחנו נילחם בכל החלטה שלא תהיה הגיונית כדי שאנחנו נצליח אולי במעט לשנות את מה שקורה שם.

יפעת שאשא ביטון: הצלחנו בפעמים הקודמות, אולי קצת באיחור, ואנחנו נמשיך להילחם.

יזהר כהן: כל האומנים הפגינו ועמדו בכיכרות, זה עשה משהו?

יפעת שאשא ביטון: אבל אנחנו לא מתייאשים.

יזהר כהן: אוקיי.

יזהר כהן: חבר הכנסת ג'באר עסאקלה, בבקשה.

יוליה מלינובסקי: המקום היחיד שהממשלה עוד איכשהו צריכה לתת תשובות – למרות שגם את זה הם לא עושים – זה הכנסת.

יוליה מלינובסקי: אין מקום אחרי שאתה יכול לעשות את הדבר הזה.

יפעת שאשא ביטון: לגמרי.

ג'אבר עסאקלה: אנחנו, לדעתי, בוועדה הזו וגם במשכן כולו כבר מזמן לא מבינים את ההיגיון שהממשלה עובדת בו.

יוליה מלינובסקי: לא צריך לחפש היגיון איפה שהוא לא קיים.

ג'אבר עסאקלה: חברים, יזהר הדגיש את העניין של התמיכה הנדרשת בצדק.

ג'אבר עסאקלה: אני חושב שצריך גם ללחוץ בעניין התמיכה לאומנים וגם בעניין פתיחת מוסדות התרבות.

ג'אבר עסאקלה: אנחנו מדברים, ואורלי דיברה על זה, מדובר במורל ובנפש.

ג'אבר עסאקלה: גם מלכתחילה התרבות בישראל הייתה ענייה ולא נתמכת על ידי המדינה.

ג'אבר עסאקלה: בעת המשבר היא קורסת.

ג'אבר עסאקלה: אם אני אדבר על עולם התרבות בחברה הערבית הרי התמיכה בו אפסית גם מלכתחילה והיום הוא ממש קורס.

ג'אבר עסאקלה: אפילו שקיבלו אישורים לערוך הצגות והוציאו הוצאות עליהן, עכשיו לא מעבירים להם את הכסף כי הם לא ביצעו את ההצגות האלה.

ג'אבר עסאקלה: בוועדה הזו זה הכלי שיש לנו, להעלות מולנו את הנושאים, להעלות מולנו את משרד הבריאות והמשרדים האחרים ולקבל תשובות.

ג'אבר עסאקלה: אני חושב שהמאבק שלכם צודק, אבל אתם נחמדים מדי.

ג'אבר עסאקלה: אתם נחמדים מדי ואתם צריכים לעשות יותר רעש ורק כשמרעישים שומעים אתכם.

יזהר כהן: מה אתה רוצה, שנשרוף את ככרות העיר?

יזהר כהן: עמדנו בעיר, עמדנו בהפגנות, מה עוד?

ג'אבר עסאקלה: עמדנו בעיר ובהפגנות ואז נהיה מתווה.

ג'אבר עסאקלה: אחר כך, אחרי שבועיים ביטלו אותו.

ג'אבר עסאקלה: עכשיו צריך לצאת למאבק כדי לחדש את המתווה.

יפעת שאשא ביטון: סגרו את כולם, אגב, גם עכשיו רוצים לסגור את כולם.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נילחם, יגידו לנו שסוגרים ושבוע אחר כך כל מדינת ישראל תמצא את עצמה סגורה.

יואל רזבוזוב: בדיוק, פותחים ולמחרת סוגרים אותנו שוב.

ג'אבר עסאקלה: שלשום ישבתי עם בעלי המסעדות - - -

יפעת שאשא ביטון: רק לפרוטוקול נאמר שבלי שום הצדקה, הרף לסגר רק הולך ויורד כל פעם.

יפעת שאשא ביטון: חשבנו ככל שנתקדם בזמן זה יעלה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נהיה ערוכים יותר, מנוסים יותר.

יפעת שאשא ביטון: לא , הרף הולך ויורד, ואת זה מישהו יצטרך להסביר ביום מן הימים.

ג'אבר עסאקלה: אתם צריכים טייקון שיאמץ אתכם.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת יוליה מלינובסקי, בבקשה.

יוליה מלינובסקי: תודה רבה שבאתם, זה כבוד גדול.

יוליה מלינובסקי: בישיבה הקודמת דיברו על עולם הספורט.

יוליה מלינובסקי: אז ספורט, תרבות, אומנות, אוכל טעים, מסעדות – זה מה שעושה לנו שמחת חיים.

יוליה מלינובסקי: בלי זה אנחנו לא בני אדם, אם חושבים שספורט זה רק בשביל הקוביות, לא, זה גם הרבה בשביל הנפש.

יוליה מלינובסקי: חושבים שרק השמאלנים הולכים להופעות איפה שהצפונבונים שם – בתל אביב – אז לא.

יוליה מלינובסקי: להרבה אנשים לצאת הופעה, לשמוע מוסיקה טובה לראות ריקוד יפה זה מרפא את הנפש.

יוליה מלינובסקי: גם לשבת במסעדה ולאכול אוכל טעים זה גם סוג של שמחת חיים.

יפעת שאשא ביטון: הרבה שמחת חיים.

ג'אבר עסאקלה: שבעלי המסעדות אין להם שמחת חיים אז גם לקליינטים אין שמחת חיים.

יוליה מלינובסקי: אני רוצה שכולנו נבין שזה מה שעושה אותנו בני אדם, זה האנושיות.

יזהר כהן: את מדברת על מה זה עושה לכם, אתם לא מדברים עלינו.

יוליה מלינובסקי: דקה, אני אגיע לזה.

יזהר כהן: אתם לא מדברים עלינו.

יוליה מלינובסקי: בסוף אתה, כשאתה מופיע, אתה גם מתפרנס אבל גם נהנה, אתה גם נותן ואני מקבלת.

יוליה מלינובסקי: זה אנרגיות שמחזיקות את העולם, זה מה שעושה אותנו בני אדם.

יוליה מלינובסקי: בלי זה מה אנחנו?

יוליה מלינובסקי: כמו חיה.

יוליה מלינובסקי: אוכלים, עושים צרכים, שלום לישראל.

יוליה מלינובסקי: ההתנהלות של ממשלת ישראל, כמו שאמרת היושבת-ראש, ואנחנו רואים את זה לאורך כל הדרך, זה משהו הזוי.

יוליה מלינובסקי: במקום ללמוד מטעויות של עבר, במקום לשפר, במקום להתקדם למשהו אחר – אנחנו כל הזמן חוזרים לאותו דבר.

יוליה מלינובסקי: עשינו בדיקה קצרה מה קורה בעולם, אז בעולם פתוח.

יוליה מלינובסקי: עשו הגבלות, עשו כל מיני מתווים, אבל זה פתוח.

יוליה מלינובסקי: עולם התרבות, עולם הספורט, המסעדות, כל אלה פתוחים בעולם במתווה כזה או אחר.

יוליה מלינובסקי: אז אם אנחנו כל הזמן אוהבים להשוות את מדינת ישראל עם העולם אז בואו נשווה עם משהו טוב ולא עם צפון קוריאה.

יוליה מלינובסקי: כמובן, מה שאתם עוברים זה גיהינום.

יוליה מלינובסקי: כי לאלו שהיה קצת שומן הם שורדים.

יוליה מלינובסקי: אבל אני רואה פה חבר'ה צעירים, סביר להניח שלכם לא היה שום שומן כי אתם בתחילת דרככם.

יוליה מלינובסקי: אני פונה, יכול להיות שכדאי להזמין את משרד האוצר.

יוליה מלינובסקי: זה לא מסתדר לי, אני לחלוטין מאמינה ואני יודע שזה המצב, כי אני גם שומעת - - -

יפעת שאשא ביטון: זה נכון לגבי כל בעלי העסקים שקיבלו גרוש וחצי.

יוליה מלינובסקי: רבאק, האוצר כל הזמן מספר שהכול בסדר, שכולם מקבלים, שתוכניות הממשלה עובדות.

יוליה מלינובסקי: אז אם הם נותנים ואתם לא מקבלים, וזה לא עובד, אז משהו פה לא מסתדר לי.

יוליה מלינובסקי: אני מבקשת להזמין נציג של משרד האוצר, ואם המתווה שהם עשו אולי זה טוב לחנות נעליים – בלי לזלזל בחנות נעליים – אבל לא טוב לאומן או לבעל סטודיו לפילאטיס, או לענף אחר, אז צריך לשנות את המתווה.

יוליה מלינובסקי: אסור להישאר באותו מצב.

יוליה מלינובסקי: עוד משהו - - -

מרב מיכאלי: עברה רק שנה, יוליה, תני ללמוד, זו רק ההתחלה.

יוליה מלינובסקי: הם משלמים לעצמם פנסיה, הם שנה כבר לא מתפרנסים, זה אומר שגם הפנסיה שלהם נפגעת כי אין מאיפה להפריש לפנסיה.

מרב מיכאלי: זה נכון לכל העצמאיים.

יוליה מלינובסקי: נכון, אז אם לאדם אין כסף לאוכל איך הוא יפריש לפנסיה?

יזהר כהן: לרוב האומנים אין פנסיה.

יוליה מלינובסקי: אני מתכוונת לאנשים שחוסכים לפנסיה בעצמם.

יוליה מלינובסקי: אני מצפה שתצא מפה קריאה מאוד ברורה למשרד האוצר - -

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נשמע את נציג האוצר.

יוליה מלינובסקי: - - שהם לא יהיו שאננים, אם המתווים לא עובדים זה לא בושה לשנות אותם ולהתאים את זה לענף כזה או אחר שאנשים יוכלו להחזיק את הראש מעל המים, תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: במשרד האוצר היו אופטימיים וחשבו שמישהו יקבל כאן שכל וינהל את האירוע ככל שאנחנו נתקדם, ואז לא נצטרך כל כך הרבה כסף.

יפעת שאשא ביטון: רק שזה לא קורה, אנחנו ממחזרים את הטיפול מהגל הראשון לגל השני ועכשיו גם מזמינים את הגל השלישי.

מרב מיכאלי: אנחנו ממחזרות גם את הכישלונות מהגל הראשון לגל השני, עם מעט מאוד הפקת לקחים.

יפעת שאשא ביטון: תודה לחברת הכנסת מלינובסקי, נמצא איתנו צביקי מורן, בבקשה.

צביקי מורן: שלום לכולם, זה מצחיק לדבר איתכם אחרי שאני שומע את הנאמר כאן, אני נגן קרן יער, זה מה שאני יודע לעשות, אני לא אמור לשבת פה.

צביקי מורן: אני מלמד קרן יער ומתעסק בחינוך ובמוסיקה.

צביקי מורן: לפני חודש וחצי ראינו את המתווה שלפיו שוב עולם התרבות נפלט החוצה.

צביקי מורן: תוך כמה ימים קמנו והתחלנו לנגן מחוץ לבית של טרופר, שר התרבות, אחרי זה מול הבית של אדלשטיין.

צביקי מורן: היינו פה בכנסת, כולכם קיבלתם ממני הודעות, אני מקווה.

צביקי מורן: היינו בכיכר התרבות בתל אביב, ביום שישי האחרון קיימנו מופע בכיכר רבין.

צביקי מורן: גייסנו כספים עבור אנשים שאין להם כסף.

צביקי מורן: אם אתם לא יודעים, מחלקים אוכל לאנשים כל שבוע.

צביקי מורן: גייסנו בשעתיים של עבודה כ-15,000 שקלים בלי יח"ץ.

צביקי מורן: זה רק מראה כמה הציבור צריך את זה ונהנה.

צביקי מורן: קמנו בספונטניות מתוך צורך פשוט, יש לנו מאות נגנים שמתגייסים לטובת הדבר הזה, אתם לא יודעים אבל אני אומר לכם שאם יש מאות נגני תזמורות ואנסמבלים שרגילים לנגן באולם קונצרטים והם יוצאים החוצה לנגן ברחוב – כנראה שמשהו רע מאוד קורה פה.

יפעת שאשא ביטון: משהו רע קורה כאן, זה לא כנראה.

צביקי מורן: הקורונה פה כדי להישאר והיא לא תלך כל כך מהר.

צביקי מורן: אנחנו צריכים ללמוד לעבוד איתה.

צביקי מורן: אנחנו אספנו נתונים מכל העולם ויש לנו חוקרת מדיניות שנמצאת היום איתנו, נוכל להציג מה קורה בכל העולם מבחינה כלכלית ובריאותית.

צביקי מורן: ברור מאוד שיש מאמץ אסטרונומי במדינות העולם לשמור על התרבות ועל האומנים.

צביקי מורן: בגרמניה יצא חוק שבכלל עכשיו התרבות זה דבר עצמאי וכדי לסגור אותה יש לעבור תהליכים מיוחדים כי זה חלק מזכויות היסוד בחוקה שלהם.

צביקי מורן: דברים אלו רחוקים שנות אור מההתנהלות בישראל.

צביקי מורן: אפשר לפתוח, צריך לפתוח, ויש את העניין של הנדנדה, זה מה שקורה בעולם.

צביקי מורן: אפשר לפתוח – תפתחו, אי-אפשר– תפצו כלכלית.

צביקי מורן: הסכומים שאנחנו מקבלים, בינתיים עברו 50 מיליון למוסדות, אנחנו מדברים על מדינות בעולם שמקבלים פי 150 ממה שאנחנו מקבלים פה.

צביקי מורן: תפתחו, אם לא ילך – תסגרו.

צביקי מורן: אנחנו מבקשים לבסס את הפעולות על נתונים ולא רק על אי-נתונים - - -

יפעת שאשא ביטון: מיד תתייחס נציגת משרד הבריאות שביקשה להתייחס, זה כבר שיפור לעומת הדיון הקודם.

צביקי מורן: נפלא.

צביקי מורן: היו אירועים בארץ, היו 400 אירועים בשבועיים האלו שבהם השתתפו כ-80,000 אזרחים.

צביקי מורן: אין נתונים על הדבקה באירועים הללו.

צביקי מורן: אנחנו ניסינו להגיע אל משרד הבריאות כי אנחנו רוצים לעבוד, אין לנו ברירה.

צביקי מורן: אנחנו רוצים לעבוד גם עם משרד הבריאות אבל כרגע הם לא נותנים לנו מענה.

יפעת שאשא ביטון: אתה כרגע לא מנגן בעולם התרבות הכללי, את השיעורים הפרטיים אתה מצליח להעביר?

יפעת שאשא ביטון: גם את זה הפסיקו לכם.

צביקי מורן: אני במקרה עובד בשני מקומות שנשארו פתוחים, אבל זה מאוד בודד.

צביקי מורן: כל מי שאני מכיר לא עובד.

צביקי מורן: שכר של נגן תזמורת הוא כ-5,000–6,000 שקלים.

צביקי מורן: תיקחו מזה 70% לצורך משכנתא, שכר דירה, ילדים.

צביקי מורן: תכף ידבר פה מתן שהם זוג מוסיקאים עם ילד, תסבירו לי איך אפשר להתקיים ככה.

צביקי מורן: אנחנו מבקשים להגיע למשרד הבריאות – שלא נותן מענה – וכן להגיע למשרד הבריאות.

צביקי מורן: אנחנו רוצים לעבוד איתם, יש לנו פתרונות.

צביקי מורן: התמיכה לא מספקת כרגע ויש פה עניין לפעול עכשיו כי העולם הזה כבר קורס.

צביקי מורן: אנשים אין להם מה לאכול והם עוזבים את המקצוע.

צביקי מורן: מי שעוזב את המקצוע הם האנשים הטובים.

יוליה מלינובסקי: אני מכירה שחקן תיאטרון גשר שעבד בתקופה האחרונה בסבלות ובהעברת דירות.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת קושניר, בבקשה.

אלכס קושניר: כנראה שלא אחדש כלום בדברי, גם חברי הכנסת דיברו לפני וגם האומנים דיברו.

אלכס קושניר: בטח גם מתן ידבר עוד מעט.

אלכס קושניר: המצב הוא קטסטרופאלי, גבירתי, זה לא שאנחנו רואים אור בקצה המנהרה, זה לא שמישהו מנסה לקדם מתווה.

אלכס קושניר: זה נכון להרבה נושאים, אבל הדיון הזה עוסק בעולם התרבות.

אלכס קושניר: אני חושב שאם יש מקום שבו אפשר לשלוט על תברואת אנשים בתוך מבנה – זה בעולם התרבות.

אלכס קושניר: אפשר לעשות את זה, זה לא מסובך, אנשים יודעים לעשות את זה.

אלכס קושניר: כנראה שיש פה דווקנות.

אלכס קושניר: אני לא מצליח להבין למה דווקא לעולם התרבות אף אחד לא מתייחס, למה לעולם הכושר אף אחד לא מתייחס, אני לא מבין למה הענפים האלו הפכו להיות מוקצה בעיני הממשלה.

אלכס קושניר: יושבים פה חבר'ה, כמו יזהר וצביקי, ומספרים שלאנשים אין מה לאכול.

אלכס קושניר: איך אנחנו יכולים להסתכל בעיניים של האנשים האלה, שנאלצים לקבץ נדבות.

אלכס קושניר: איני מבין איך הגענו למצב הזה.

אלכס קושניר: אני אומר שאסור שנקדם משהו בכנסת הזו, שניתן לממשלה הזו לקדם משהו, אפילו פיפס אחד קטן, כל עוד אין פה מתווה ברור וסדור לנושא של התרבות ושל הכושר, תודה.

יפעת שאשא ביטון: תודה לחבר הכנסת קושניר.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת קרן ברק, בבקשה.

קרן ברק: בוקר טוב לכולם, לא הייתי בדיון הקודם כי הייתי בדיון אחר, אבל אין ספק שהנושא של חברי הכושר הוא בדיחה מבודחת.

קרן ברק: אני חושבת שמתחילת המשבר אנחנו מסבירים שהכושר זה כמו ללכת לרופא, זו תרופה בעצם.

קרן ברק: כמו שאתה פוקד רופא אתה צריך לעשות ספורט.

קרן ברק: אני מנצלת את הבמה כדי לומר זאת.

קרן ברק: לגבי האומנים: לפני הקורונה, חברי יזהר, אנחנו חברים טובים, העסק שלו שוכן בבניין המגורים שלי.

קרן ברק: לפני הקורונה ידענו שיש בעיה במיוחד עם אומנים ותיקים.

קרן ברק: היה לנו מבנה חשיבה איך בונים יחד עם השוק הפרטי ועם המדינה קרן לאומנים ותיקים שהמדינה רוצה להגיד להם תודה עבור כל מה שהם נתנו, ואיך אנחנו נותנים להם לחיות בכבוד.

קרן ברק: זה נראה פתאום זיכרון רחוק מתקופה של חשיבה יצירתית עוד לפני הקורונה איך כמדינה שרוצה לתת את הכבוד הראוי לאומנים שבנו אותה, מה אנחנו אמורים לעשות למענם.

קרן ברק: זה היה אז, היום אנחנו הידרדרנו למקום אחר לחלוטין שבו כבר אין כל כך הבדל בין אומנים ותיקים לצעירים.

קרן ברק: כמדינה, בדיוק כמו שרצינו לדחוף צעירים לכיוון של אומנות, שילכו עם הכישרון שלהם ועם החלום שלהם, שיזרמו עם מה שחננו אותם, אנחנו דנים היום את אותם אנשים שהלכו בעקבות הדחיפה שלנו.

קרן ברק: במערכת החינוך תמיד אומרים: "תראו במה אתם הכי טובים ותלכו עם מה שאתם עושים הכי טוב, ותלכו לכל תחומי האומנות".

קרן ברק: כל מי שמוכשר במשהו צריך למקסם את היכולות שלו.

קרן ברק: היום אנחנו אומרים לאותם חבר'ה צעירים שהמדינה לא נותנת להם ללכת עם הכישרונות שלהם, אולי שילכו למדינות אחרות כי פה זה כנראה לא ישתלם.

קרן ברק: זה העצב שלי במסר הזה של מה ילדים להורים ששניהם אומנים – אחד זמר, אחד שחקן – הם רואים איך ההורים שלהם, האם הם יחשבו אחרי שנה כזאת קשה לחשוב ללכת למקומות האלה?

קרן ברק: לצערי הרב אנחנו לא הולכים לשם.

קרן ברק: אני חושבת שהיה אפשר לחשוב יצירתי.

קרן ברק: בכל עיר - - -

יפעת שאשא ביטון: יש מתווים והכול - - -

יוליה מלינובסקי: קרן, את מוכנה להפנים את מה שאמר קושניר, ולהתחייב פה עכשיו שאנחנו לא נקדם בכנסת שום דבר - -

קרן ברק: יוליה.

יוליה מלינובסקי: - - עד שלא יהיו פתרונות.

יפעת שאשא ביטון: רק רגע, חברת הכנסת מלינובסקי.

יוליה מלינובסקי: גם את, כבוד היושבת-ראש, אתן מוכנות להתחייב שאתן לא תתנו את האצבע שלכן לשום דבר בכנסת - -

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת מלינובסקי, תני לה להשלים את דבריה.

יוליה מלינובסקי: - - שלא ייקח בחשבון את כל הבעיות הללו.

יוליה מלינובסקי: הכול טוב ויפה, אבל את בקואליציה, קרן.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת מלינובסקי, אני לא הרשתי לא, אחד להפריע לך, אני מבקשת- - -

קרן ברק: אני חושבת שבכל עיר - - -

יוליה מלינובסקי: אז אתן שותקות, כי מאוד קל לדבר על זה.

קרן ברק: אני חושבת שבכל עיר יש היום אמפי, בונים, כמעט בכל עיר, בתל אביב יש אפילו את פארק הירקון, אבל בכל מקום יש אמפי קטן שבו היה אפשר לעשות אפילו במדורג מופעים.

קרן ברק: זה בוודאי, כמו שהוא אמר, להיכנס לאולמות, זה לא כמו, הרי אנחנו סגרנו כל כך הרבה ענפים בגלל שאי-אפשר היה לשלוט על הכניסה אליהם, כולל עכשיו עם הקניונים.

קרן ברק: אני רוצה שהקניונים יישארו פתוחים, אבל אני אומרת שכאן אי-אפשר לאבד את השליטה.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת ברק, לא איבדו שום שליטה בשום מקום.

יפעת שאשא ביטון: פשוט צמצמו את כולם למקומות מאוד מסוימים.

יפעת שאשא ביטון: מה מצפים שיקרה?

יפעת שאשא ביטון: אם את אומרת שיש רק שני מקומות פתוחים אז ברור שכולים ילכו לשני המקומות הללו.

יפעת שאשא ביטון: יתנו 20 אז יתפזרו על פני 20, זה כל הסיפור.

קרן ברק: אין לי ויכוח איתך שהקניונים צריכים להיות פתוחים.

קרן ברק: עדיין אני אומרת שבפתיחת המתווה הייתה התחייבות מאוד ברורה לגבי קיבולת, אז אני אומרת שבעולם התרבות אין בעיה לשלוט בזה, זה לא כמו שום דבר אחר.

קרן ברק: על אחת כמה וכמה כשאנחנו מדינה שטופת שמש - - -

אלכס קושניר: אבל מה עושים, קרן, מה עושים בסוף?

קרן ברק: אין בעיה לעשות את המופעים גם במרחבים פתוחים.

יוליה מלינובסקי: קרן, אני רוצה לראות את ההצבעות שלך היום במליאה.

מרב מיכאלי: מה - - - יוליה - - - נפלתם על קרן כאילו היא - - -

יוליה מלינובסקי: - - - -

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת מלינובסקי, את מדברת כאילו הכנסת מחוקקת חוקים והממשלה מחוקקת חוקים.

יפעת שאשא ביטון: הרי כלום לא מחוקק כאן, הכנסת לא עובדת כבר הרבה זמן.

יוליה מלינובסקי: - - - בכנסת - - -

יפעת שאשא ביטון: כאילו יש פה חקיקה שאנחנו יכולים לעצור, תיכנסי לפרופורציות.

יוליה מלינובסקי: היום יש הצבעות בכנסת, יש היום הצבעות, אז בואי נראה אותך ואותך - - -

יפעת שאשא ביטון: רוב החקיקה עוסקת בנושא של פיצויים, אז בואי נרגיע.

יוליה מלינובסקי: - - - מטיפה מוסר - - -

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת מלינובסקי, בואי נרגיע.

יוליה מלינובסקי: - - - זה יפה מאוד, חכם מאוד - - - אבל אתם גם - - -

קרן ברק: זו דמגוגיה.

אלכס קושניר: בוועדות הכספים יש העברות תקציביות.

יזהר כהן: אני רוצה לציין משהו מאוד חשוב שהיא אמרה, היא דיברה על ההשלכות של המצב, אם אנשים לא יקבלו מענה הם פשוט לא יהיו פה.

צביקי מורן: הם עוזבים כבר, זה קורה.

יזהר כהן: הם לא יתנו לילדים שלהם להיכנס למקצוע הזה מפני שהם רואים את חוסר ההספק, במיוחד אימהות שרוצות שהילד שלהן יתפרנס.

יזהר כהן: זה היחס, העתיד ייפגע מאוד מאוד.

צביקי מורן: העתיד פגוע כבר.

קרן ברק: אני חייבת להגיד שבמלחמות הכי גדולות ובזוועות הכי גדולות שהיו תמיד הייתה תרבות.

יפעת שאשא ביטון: במלחמה הזו, הדבר הראשון שחיסלו זה את התרבות.

אורלי פרומן: יש פה עולם שלם שקורס.

יפעת שאשא ביטון: אומר במאמר מוסגר שהאבסורד הוא שאנשים נוסעים לחו"ל והולכים להופעות תרבות ולמוזיאונים וזה בסדר גמור, אבל כשזה כאן בתוך הבית שלנו ומציל פעמיים, גם את מי שצורך את זה אבל גם את מי שבעצם מתפרנס מזה אנחנו מטילים וטו וזה בעצם צריך לשים סימן שאלה גדול מאוד - - -

צביקי מורן: אני מבקש לומר שיש פה אפילו אבסורד יותר גדול.

צביקי מורן: סימפונית ראשון לציון יושבת בבית תשעה חודשים ולא נכנסת לאולם כי לא נותנים לה לעשות קונצרט מוקלט.

צביקי מורן: חברי התזמורת היו אמורים להיות עכשיו בדובאי.

צביקי מורן: אפשר לטוס לדובאי לנגן יחד עם זמרות.

צביקי מורן: כל מה שלא נותנים לנו פה – לדובאי אפשר.

צביקי מורן: אתם יודעים מה קרה?

צביקי מורן: עשו לכולם בדיקות ולא חיכו לתשובות לפני החזרה.

צביקי מורן: אחד יצא חיובי וכולם בבידוד עכשיו אז הדבר הזה בוטל.

צביקי מורן: אם היה מתווה מסודר היו עושים בדיקות, מחכים כמה ימים וזהו.

צביקי מורן: הדבר השני הוא שבזכות הפעילות של התזמורת נקטעה שרשרת הדבקה.

צביקי מורן: כולם יצאו שליליים וזה אומר שהנגן נדבק מחוץ לתזמורת.

צביקי מורן: פעולת התזמורת קטעה שרשרת הדבקה.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת מרב מיכאלי, בבקשה.

מרב מיכאלי: אני ממש מתנצלת, התסכול מדבר מגרוני.

מרב מיכאלי: מספר הפעמים שדיברנו בוועדה, באו לכאן בעלי המוסדות והתחייבו לאופן שבו הם יכולים לנהל את האירוע בצורה אחראית, עכשיו אתם באתם עם מתווה חדש להצעה איך להפעיל את האירועים.

מרב מיכאלי: ברור שיש פה מתקפה ממוקדת על עולם התרבות שכנראה נתפס על ידי השלטון כאיום, אין שום דרך אחרת להבין את האירוע הזה.

מרב מיכאלי: ככל שיש טיפול לא מספק ושערורייתי בעצמאיות ועצמאים, וככל שיש פשלות עם כל תחום הספורט והקורונה – אין שום דבר שמשתווה למתקפה שישנה על עולם התרבות.

מרב מיכאלי: זה דבר שהוא בלתי-נסבל ואנחנו חייבות לחשוב על משהו יותר אפקטיבי בשביל להפסיק את זה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: דוקטור אמיליה אניס בהתייחסות ראשונה, אחר כך נמשיך ונשמע את חבר הכנסת גולן ואת רועי כהן שנמצא כאן.

יפעת שאשא ביטון: דוקטור אניס, אני שמחה שאת איתנו, מה יש לומר?

אמיליה אניס: אני רוצה להדגיש שאנחנו מאוד מודעים לחשיבות הנושא, ממש חשוב לי להדגיש.

אמיליה אניס: יחד עם זאת, איננו יכולים להתעלם מהעקרונות האפידמיולוגים שאתם מכירים היטב.

אמיליה אניס: - - - בחשבון את השיקול של התקהלות של אנשים אקראיים, התקהלות למשך זמן שהוא למעלה משעה, לא תמיד מקפידים על עטיית מסיכה ולא תמיד מקפידים על עטיית מסכה גם על האף.

אמיליה אניס: כל השיקולים הללו גורמים לכך שמתווה החזרה לעולם התרבות אינו נמצא בשלבים הראשוניים של היציאה מהסגר הכללי.

אמיליה אניס: אתם גם מודעים למדדי התחלואה, זה נמצא בתקשורת, כולם מדברים על זה.

יפעת שאשא ביטון: איזה מהמדדים, כל יום נותנים מדד אחר.

יפעת שאשא ביטון: כשזה מתאים נותנים מאומתים, כשזה מתאים נותנים נותנים אחוז, כזה מתאים נותנים מקדם הדבקה.

יפעת שאשא ביטון: רק תגידי לי, שנדע למה להתייחס.

אמיליה אניס: רק שנייה, לא סיימתי להתייחס.

אמיליה אניס: אנחנו מבינים שאפשר לבנות מתווים בטוחים על ידי זה שיהיה רישום מראש של האנשים שנכנסים, שיהיו לנו הפרטים שלהם כדי שנוכל לאתר אותם במידת הצורך, שנרשום את מקומות הישיבה שלהם באולם, שנרשום שמות בכניסה, וכמובן הקפדה על עטיית מסכה.

אמיליה אניס: אנחנו בהחלט רוצים לבצע פיילוטים, ותכף אתייחס לשאלה שנשאלה בתחילת הדיון מה היתרון של פיילוט.

אמיליה אניס: אנחנו רוצים לבצע פיילוט בשלבים מוקדמים יותר ממה שתוכנן במקור.

אמיליה אניס: למשל, מתוכנן פיילוט של הופעה של 200 אנשים באילת , ולראות כיצד זה עובד.

אמיליה אניס: למה פיילוט?

אמיליה אניס: האמת, ענתה על זה חברת הכנסת מלינובסקי בתחילת הדיון.

אמיליה אניס: היא אמרה שבודקים מה עובד יותר טוב ומה פחות ולפי זה קובעים את המתווה.

אמיליה אניס: זה העיקרון על פיו אנחנו פועלים ואנחנו מודעים לכל מה שהעליתם כאן במהלך הדיון.

יפעת שאשא ביטון: דוקטור אניס, אני רוצה לומר כמה דברים: אתחיל מהסיפא של דברייך, לא שמעתי ממך – ואני יודעת שזו הרוח במשרד הבריאות – דבר יותר מגוחך מלהתחיל פיילוט באילת.

יפעת שאשא ביטון: באילת הכול היה צריך להיות פתוח.

יפעת שאשא ביטון: כל מי שנכנס לשם עובר בדיקה, אז אין מאומת שמגיע לעיר זו, אז מה הקטע גם לכפות על אנשים להיבדק, כולל תושבי אילת עצמם, אנחנו כופים על אנשים את הבדיקות ואחר כך, כשהם נכנסים, אנחנו אומרים להם מה כן ומה לא והם הופכים להיות חלק מכל מדינת ישראל מבחינת ההגבלות.

יפעת שאשא ביטון: אז להגיד "פיילוט באילת" זה לצחוק על כל הציבור במדינת ישראל ולחשוב שכולנו מטומטמים.

יפעת שאשא ביטון: דבר שני: אנחנו כבר פעם שלישית בתוך המהלך של יציאה מסגר והרצון לנהל שגרה.

יפעת שאשא ביטון: היו פה מתווים על גבי מתווים, פעם אחר פעם, ועכשיו מנסים להמציא את הגלגל מחדש ולייצר פיילוטים חדשים.

יפעת שאשא ביטון: למה לא לקחת את המתווים שהיו ולנהל אותם בצורה מסודרת?

יפעת שאשא ביטון: אנשים שמגיעים לתיאטרון ולקונצרטים הם אנשים מבוגרים שיודעים להתנהג באחריות.

יפעת שאשא ביטון: אני שואלת עד מתי אנחנו נהיה פטרונים של האנשים ונשלוט בהם ונחליט מה מסוכן ומה לא מסוכן לאנשים ולא נאפשר להם לקחת את האחריות על החיים שלהם.

יפעת שאשא ביטון: אני אומרת שהתיאטראות הם מרחבים גדולים שהתקרות בהם גבוהות, האם זה לא פחות מסוכן?

יפעת שאשא ביטון: אני שמעתי מומחים שאומרים שהתיאטראות הם פחות מסוכנים מכל חלל סגור אחר.

יפעת שאשא ביטון: אפשר להכניס שליש מהאנשים, שיש מרחקים בין כיסא לכיסא, אנחנו יודעים מי יושב ואיפה, אנחנו אפילו לא צריכים לשאול את האנשים בחקירה האפידמיולוגית שאגב שמענו שהן לא עובדות משהו.

יפעת שאשא ביטון: יש מרחבים שבהם יודעים בדיוק מי נכנס, מתי נכנס, ליד מי הוא ישב, מה היה בסביבה שלו.

יפעת שאשא ביטון: יש לנו את כל הנתונים על מנת לפתוח את ענף התרבות ולמרות זאת אנחנו זורקים אותו לתחתית שרשרת המזון.

יפעת שאשא ביטון: תגידי לי את איך אפשר להסביר את הדברים האלה?

אורלי פרומן: אני רוצה להוסיף את המוזיאונים, לפני מספר חודשים הם היו פתוחים ולא היו הדבקות.

אורלי פרומן: עכשיו הלכתם לשיטת הפיילוט אז איפשרתם רק שבעה מוזיאונים.

אורלי פרומן: שם קל וחומר שיש שליטה במי נכנס וכמה, אז איפה ההיגיון.

יפעת שאשא ביטון: אני אומר שזה שעושים פיילוט ובוחרים מי יתפרנס ומי לא זאת שערורייה בפני עצמה.

יפעת שאשא ביטון: זה לשים אנשים שרואים שאחרים יכולים להתפרנס והם לא.

יפעת שאשא ביטון: תחשבו על המשמעות החברתית של מה שאנחנו עושים כאן.

יפעת שאשא ביטון: שוב אני שואלת מה ההיגיון בפיילוטים, אנחנו יודעים איך אנחנו רוצים שזה ייראה.

אמיליה אניס: הפיילוטים הם כדי שכולם יוכלו להתפרנס, כדי שאנחנו נוכל ללמוד להפיק את הלקחים ולפתוח עבור כולם בצורה בטוחה.

יפעת שאשא ביטון: זו תשובה לא מספקת.

אמיליה אניס: זה לא שכולם יסתכלו מהצד על המתפרנסים אלא כדי שנלמד וכולם יוכלו להתפרנס אם מדדי התחלואה יאפשרו זאת.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו כבר עשרה חודשים באירוע, על איזה פיילוט אנחנו מדברים?

יזהר כהן: הפיילוט היה צריך להיות בחודש הראשון.

אמיליה אניס: דבר שני - - -

צביקי מורן: התשובה היא שאין תשובה.

יפעת שאשא ביטון: צביקי, אני מבקשת ממך להירגע.

צביקי מורן: אני כבר עשרה חודשים בלי עבודה, אתם אומרים לי להירגע?

אמיליה אניס: לא יכול כל אדם, גם אם הוא אדם מבוגר ואחראי, לפעול כפי שנראה לו.

אמיליה אניס: יש לנו אחריות - - -

יפעת שאשא ביטון: לא אמרנו את זה, אבל את לא יכולה לשלוט בחיים שלו.

אמיליה אניס: זהו האחריות שלנו לקבוע נהלים, לקבוע מתווים, על מנת - - -

אלכס קושניר: אבל אתם לא קובעים כלום.

אלכס קושניר: איזה מתווה קבעתם לעולם התרבות?

אלכס קושניר: האחריות שלכם לקבוע מתווים, זה מה שאת אמרת ואת צודקת, איפה המתווה?

אלכס קושניר: איפה המתווה?

אלכס קושניר: עשרה אנשים בלי אוכל, איפה המתווה?

אמיליה אניס: יש תוכנית - - -

אלכס קושניר: איזו תוכנית?

יפעת שאשא ביטון: שנייה, חבר הכנסת קושניר.

אלכס קושניר: אנשים לא אוכלים כלום, איזו תוכנית?

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת קושניר.

אלכס קושניר: - - - התוכנית שלכם כבר ימותו מרעב, על מה את מדברת?

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת קושניר.

אלכס קושניר: עשרה חודשים אין לכם מתווה.

אמיליה אניס: יש הבדל בין הפן האפידמיולוגי לבין הפן כלכלי, יש כאן נציגים של משרד האוצר שאולי יוכלו להתייחס.

אורלי פרומן: אבל יש קשר בין אחד לשני.

אמיליה אניס: אנחנו צריכים לתת את המענה הרפואי מבחינת בריאות הציבור.

יפעת שאשא ביטון: דוקטור אמיליה אניס, אין פה בריאות הציבור, מזמן משרד הבריאות לא מטפל בבריאות הציבור, הוא מטפל בבריאות מבחינת הקורונה.

יפעת שאשא ביטון: אין בריאות ציבור.

יפעת שאשא ביטון: אנשים מתמוטטים נפשית ובריאותית בגלל המצוקות שהם נמצאים בהם.

יפעת שאשא ביטון: אי-אפשר לדבר על בריאות ציבור, אפשר לדבר על בריאות קורונה.

יפעת שאשא ביטון: הכול מסתכם דרך הפריזמה של הקורונה.

יפעת שאשא ביטון: נכון, צריך להיאבק בזה ולטפל בזה ולהביא מתווים בטוחים, אבל אי-אפשר להגיד שבן אדם מבוגר לא יכול להחליט עבור עצמו.

יפעת שאשא ביטון: התפקיד שלכם כמשרד זה לתת את המתווה, התפקיד של ענף התרבות זה לפתוח לפי המתווים ולעמוד בהם, התפקיד של כל אזרח בישראל הוא להחליט אם מתאים לו לנוכח המתווה להגיע או לא להגיע, זו חלוקת התפקידים ואנחנו לא שם.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו במקום שמשרד הבריאות הוא הריבון והוא מחליט עבור אנשים איך הם יחיו, בסוף הם גם לא חיים.

אמיליה אניס: קודם כל זה התפקיד המיניסטריאלי שלנו.

אמיליה אניס: יש לנו מתווה יציאה סדור שלוקח בחשבון מדדים אפידמיולוגים ולכן יש סדר יציאה מסודר מה ייפתח, באיזה שלב, ועל פי איזה מדד בריאות.

אמיליה אניס: בין אם זה מקדם ההדבקה או אחד המדדים האחרים.

יפעת שאשא ביטון: כל פעם לפי הגבוה מבינם.

אמיליה אניס: לומר שאין מתווה זה ממש לא נכון.

יפעת שאשא ביטון: אז למה סגורים?

אורלי פרומן: כי עולם התרבות לא נכנס בשום שלב במתווה ובריאות הנפש לא נלקחת בחשבון.

אמיליה אניס: אני הסברתי שמהשיקולים האפידמיולוגים עולם התרבות איננו נמצא בשלבים הראשונים, אבל אנחנו בהחלט חושבים שאפשר לעשות את זה בצורה בטוחה, ונעשה את - - - על פי תוכניתנו.

יאיר גולן: זה פשוט לעג לרש.

יפעת שאשא ביטון: יש לי שאלה מבחינה אפידמיולוגית, ויש כאן חוקרת שתציג נתונים.

יפעת שאשא ביטון: מבחינה אפידמיולוגית, כפי שאתם אומרים, למרות שאני חושבת שמזמן היינו צריכים לעלות כיתה בדרך שבה מנהלים את הסיטואציה הזו.

יאיר גולן: כבר חמישה חודשים מדברים, מה יש עוד - - - מבחינה אפידמיולוגית, מה לא - - -

יפעת שאשא ביטון: ישנם נתונים על הדבקות באירועי תרבות?

יפעת שאשא ביטון: מהנתונים שיש למשרד הבריאות יש נתון על עולם התרבות?

אמיליה אניס: כרגע אני לא יכולה לומר, אבל חל על עולם התרבות אותו עיקרון אפידמיולוגי כמו שהוא חל על התקהלות.

אמיליה אניס: וזה לא משנה אם עולם התרבות או שזה פעילות אחרת.

יאיר גולן: זה קונצרט באולם, לא אירוע של המון פרוע.

צביקי מורן: היא לא יודעת על מה היא מדברת.

יפעת שאשא ביטון: על בתי כנסת, אנחנו יודעים מבחינה אפידמיולוגית, וחלילה שלא יישמע שאני לא רוצה שיתפללו, גם אחי שליח ציבור בבית כנסת והם עושים את זה על פי הספר ושומרים על עצמם.

יפעת שאשא ביטון: בבתי כנסת אנחנו יודעים שהיו הרבה מאוד אירועי הדבקה, פתחנו אותם בשלבים ראשונים כי זה חשוב.

יאיר גולן: כי יש להם קבוצת לחץ פה בכנסת.

יפעת שאשא ביטון: למה ענף התרבות, שאנחנו לא מכירים שום נתונים דרמטיים כפי שאנחנו מכירים לגבי נתונים אחרים, עשרה חודשים אחרי אנחנו לא מסוגלים לבוא למקום המאוד מסודר הזה שלרוב מגיעים אליו אנשים מבוגרים ואחראיים שיכולים לקחת אחריות גם על החיים שלהם, ואומרים להם: "אתם לא ואחרים כן".

יפעת שאשא ביטון: מי שמכיר אותי יודע שאני אף פעם לא עושה השוואות, אבל במקרה הזה זה פשוט מתבקש, אני מנסה להבין למה הם סגורים באופן עקבי.

אמיליה אניס: אדם מבוגר שיכול לקחת אחריות על חייו, עדיין צריך לשמור גם על הבריאות של מי שיושב על ידו, של שכניו, של חבריו.

יפעת שאשא ביטון: אין בעיה, עם מסכות ועם הכול.

יאיר גולן: את מבינה שאת נותנת תשובות שאינן רציניות?

אמיליה אניס: זה לא תלוי באדם עצמו, ההחלטה שלו משליכה גם על אחרים.

אמיליה אניס: זה בדיוק התפקיד שלנו.

יפעת שאשא ביטון: דוקטור אמיליה, אני איתך, אנחנו לא מדברות באותה הרמה.

יפעת שאשא ביטון: לא דיברתי על זה שאדם יחליט איך הוא מתנהג.

יפעת שאשא ביטון: ברור שצריך לעטות מסכות ולשמור על כללי הריחוק החברתי.

יפעת שאשא ביטון: כולם מחויבים לכללים שמשרד הבריאות קבע, אבל האזרח יכול להחליט אם מתאים לו להגיע לקונצרט או למופע תיאטרון, זה הדבר היחידי שבאחריותו.

יפעת שאשא ביטון: את לא יכולה לכפות על אנשים ששומרים על כל הכללים לא לבוא ולהיות חלק מאירועים כאלה.

יאיר גולן: למה זה כל כך קשה להודות ששיקול הדעת שלכם היה מוטעה?

אלכס קושניר: זה לא שיקול מוטעה, הם עשו זאת בכוונה.

יאיר גולן: למה קשה להודות בכך ששקלתם את השיקולים באופן מוטעה ואנחנו מתחייבים לתקן את דרכינו, מה כל כך מסובך בעניין הזה?

יפעת שאשא ביטון: כי אין פה שיקול מוטעה, יש פה מגמה.

יאיר גולן: הרי ברור לך שכל מה שאנחנו מסבירים לך, את הרי בן אדם רציונלי, את מבינה שההחלטות הן לא הגיוניות ורציונליות.

יאיר גולן: אפשר היה לפתוח מזמן את כל מוסדות התרבות באמצעות מתווה בטוח שלא מסכן אף בן אדם.

יאיר גולן: בהיכל התרבות יש 2,350 מושבים, אי-אפשר לקיים שם אירוע עבור 300 אנשים?

יאיר גולן: בנייני האומה זה 34,000 מטרים רבועים, אי-אפשר לקיים שם אירוע בבטחה?

יאיר גולן: מוזיאון ארץ ישראל זה 200 דונם, היו שם אירועים בחוץ בין הסגרים, בביטחון מטורף, יותר בטוח להיות במוזיאון מאשר בבית.

יאיר גולן: אז למה לא היו שם אירועים?

יאיר גולן: למה עצרתם את האירועים?

יאיר גולן: שש להקות הופיע שם על הגג, מבודדות לחלוטין מהציבור, לא יכול להיות בכלל מגע.

יאיר גולן: מה הבעיה להיות קצת יצירתיים, קצת עם שאר רוח, ולראות איך מפעילים את עולם התרבות?

יאיר גולן: למה את לא יכולה להגיד: "טעינו"?

אמיליה אניס: - - -

אורלי פרומן: - - - חזר לחיים הפוליטיים.

אמיליה אניס: איך לעשות את זה במתווה בטוח של רישום משתתפים, רישום מקומות - - -

צביקי מורן: אז תעשו את זה, אז תעשו את זה.

יאיר גולן: תפסיקי - - -

יפעת שאשא ביטון: אמיליה אניס, האם - - -

אמיליה אניס: אל תשכחו שאנחנו היום נמצאים במצב - - -

יאיר גולן: תכבדי את הפורום, אנחנו אנשים רציניים, צריך להשמיע פה טיעונים רציניים.

אמיליה אניס: - - -

יפעת שאשא ביטון: תעצרו שנייה.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לומר שדוקטור אמיליה אניס היא השליח.

יפעת שאשא ביטון: מי שהיה צריך להתייצב כאן זו דוקטור שרון אלרועי שיוצרת את כל ההיסטריה הזאת בתוך המערכת ומבחינתה הכול צריך להיסגר.

יפעת שאשא ביטון: היא הייתה צריכה להיות כאן ולאמוד באומץ מולכם, ולהסביר למה אולמות התרבות לא יכולים להיפתח.

יפעת שאשא ביטון: מיד נשמע את הנתונים שנאספו כדי להבין את הפערים.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת גולן דיבר על שיקול דעת מוטעה, זה לא שיקול דעת מוטעה, זו מגמה.

יפעת שאשא ביטון: אין לי שום דרך אחרת להסביר את מה שקורה כאן מלבד מגמה.

יאיר גולן: ניסיתי להיות מנומס ומתון בהתבטאות.

אורלי פרומן: שוב נושא מקצועי חוזר ל - - - הפוליטיים.

יפעת שאשא ביטון: תציגי את עצמך בבקשה.

ענת שטיין: שלום וברכה, שמי ענת שטיין, אני מארגון "נגן על התרבות".

ענת שטיין: אני חוקרת מדיניות תרבות באירופה.

ענת שטיין: אני לא אפידמיולוגית אבל "באין ציפור שיר": עברתי על כל מה שקורה באירופה ובעיקר בגרמניה.

ענת שטיין: חברים, עשו לנו את העבודה, ישנם בתי חולים שבהם מחלקות מחקר מיוחדות לזה שישבו וכתבו מחקרים.

ענת שטיין: עשו בדיקות, בפסטיבל זלצבורג, 70,000 אנשים, היה אדם חולה אחד ולא הייתה שרשרת הדבקה.

ענת שטיין: אתם מבינים מה זה?

ענת שטיין: אתם קולטים מה זה?

ענת שטיין: 70,000 משתתפים ובהם אדם חולה אחד שלא הדביק.

ענת שטיין: יש את כל הדברים האלה ממוסמכים בשפה אפידמיולוגית שאני לא מבינה, אנשי משרד הבריאות יבינו הרבה יותר.

ענת שטיין: אני כן יכולה לספר לכם: כרטיסים אלקטרוניים, ישיבה בצורת שחמט – כיסא כן, כיסא לא, כיסא לא, כיסא כן, כיסא לא, כיסא לא – זה תלוי איך אתם רוצים, אפשר לעשות את זה 50%, אפשר לעשות את זה 75%, אפשר לעשות את זה 25%.

ענת שטיין: צריך כאן עזרה של משרד הבריאות ושל משרד האוצר.

ענת שטיין: משרד האוצר יפצה על הכיסאות הריקים ומשרד הבריאות יאפשר את הכיסאות המלאים.

ענת שטיין: בשביל חקירה אפידמיולוגית יש לנו את הכרטיסים האלקטרוניים.

ענת שטיין: האופציה קיימת בכל אולם בישראל, אני מבקשת שנשתמש בזה, אנחנו במאה ה-21 ולא במאה ה-18.

ענת שטיין: בנוסף, יש את העובדים באולמות.

ענת שטיין: תאמינו לי, אדם ששכר הדירה שלו קשור בכך לא יזוז פיפס מהמתווה שאתם תתנו.

ענת שטיין: אם צריך להיבדק פעם בשלושה ימים אז ייבדקו פעם בשלושה ימים.

ענת שטיין: לעיריות ולמועצות יש את הכוח הזה יחד עם פיקוד העורף.

ענת שטיין: יש דרכים לעשות את זה, לא צריך להמציא את הגלגל מחדש.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, ענת, יש פה דברים שמאוד דומים למתווים הישראליים.

יפעת שאשא ביטון: כל הניסיון לומר שיהיה מתווה או שמכינים מתווה זה רק רצון - - -

ענת שטיין: המתווה קיים - - -.

ענת שטיין: מתן יספר לכם מה הסדרנים בקונצרטים עושים.

יפעת שאשא ביטון: מתן, בבקשה.

מתן נוסימוביץ: שלום, אני מתן, נגן ויולה בתזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הגדולה בארץ.

מתן נוסימוביץ: - - - אני בעיניים שלי ראיתי סדרנים מעירים לאנשים שירימו את המסכה על האף.

מתן נוסימוביץ: היו צופים שהתרעמו על זה אבל הם היו חייבים לעשות את זה.

מתן נוסימוביץ: אנחנו צריכים להיפתח ראשונים, בשום מקום אי-אפשר לאכוף את ההנחיות כמו אצלנו.

מתן נוסימוביץ: אני מדבר כרגע על מופעי ישיבה.

מתן נוסימוביץ: יש כל מיני סוגים של מופעים בעולם התרבות, תנו לנו לקיים כרגע את מופעי הישיבה.

מתן נוסימוביץ: יש לנו כוח אדם.

מתן נוסימוביץ: יש פה תרבות אבל היא תרבות הצריכה.

מתן נוסימוביץ: הממשלה מעודדת תרבות צריכה.

מתן נוסימוביץ: בכל הכתבות ראיתי אנשים אומרים שהם הולכים לקניון כי הם צריכים את זה בשביל הנפש שלהם.

מתן נוסימוביץ: מה עם האנשים שצריכים את המוסיקה והאומנות בשביל הנפש?

מתן נוסימוביץ: בבקשה, תחזירו את האומנות.

מתן נוסימוביץ: פעם היית אומר למישהו שאתה בפילהרמונית הישראלית אז היו מתפעלים מההשקעה ומהמעמד.

מתן נוסימוביץ: היום אני אומר לאנשים שאני בפילהרמונית והם אומרים: "אה, יפה, יש בזה גם כסף?

מתן נוסימוביץ: ".

מתן נוסימוביץ: אמירה זו מסכמת את מצב התרבות במדינה, לראייה אנחנו רואים שתרבות ניצבת בסוף הרשימה למרות שאנחנו צריכים להיות הראשונים, תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: פוגעים בפנים של המדינה, אסכם את דבריך.

רועי כהן: זה לא רק בפנים, זה גם בנפש.

אלכס קושניר: צריכים לאכול - - -

יפעת שאשא ביטון: רועי כהן, בבקשה.

רועי כהן: תודה, אנחנו יושבים פה בוועדה של העם.

רועי כהן: אני שמח שחברת הכנסת פרומן העלתה סוגיה שהיא אקוטית לכ-200,000 עובדים.

רועי כהן: אני באתי להגיד שבאנו לקבל תשובות וקיבלנו תירוצים וגמגומים לגבי ענף שלם של קורס.

רועי כהן: וכדברי השיר של המלך, זוהר ארגוב: בלי מתווה, בלי עתיד, בלי חלום.

רועי כהן: חד-משמעית, אני מדבר על זה שברגעים אלה אנשים שמיוצגים על ידי לה"ב – שחקנים, בימאים, מפיקים, תסריטאים, מרקידי עם – תעשייה שנותנת תרבות עבור הנשמה.

רועי כהן: מה הם מבקשים?

רועי כהן: הם מבקשים שמישהו יסתכל עליהם.

רועי כהן: ברגעים אלה דנה ועדת הכנסת על חוק פיזור הכנסת, אם יש שלושה מיליארד שקלים לטובת בחירות נוספות, תנו את זה לאמנים כמו שאמרו יזהר, מתן וצביקי.

רועי כהן: אם יש כסף – תנו אותו לאנשי התרבות ולעסקים חדשים שמקבלים 1,500 שקלים, לעסקים שנפתחו בשנת 2018 ולא מקבלים סיוע, לפטור מארנונה שמכרתם לכולם שיהיה גם לחודשים ספטמבר–אוקטובר ורק שכחתם להגיד להם שזה רק מירידה של 60% כי מכרתם להם שיש פטור בארנונה.

רועי כהן: חברי הכנסת הולכים כמו מוכרי הארטיקים בים.

רועי כהן: הם צועקים "אני הולך".

רועי כהן: אבל שלא ימהרו ללכת כי לא בטוח שיהיה להם לאן לחזור.

רועי כהן: העם לא יסלח על כך שברגעים אלה במקום לשים את האינטרס של האזרחים מקדימה, את האינטרס של יזהר כהן שאני מתבייש שבא לפה אדם שייצג את מדינת ישראל בשיא תפארתה, הוא בא ואומר לכם שלאנשים אין אוכל.

רועי כהן: איך אפשר להישאר אדישים לעניין הזה?

רועי כהן: איך זה יכול להיות?

רועי כהן: אנשים שמקום העבודה שלהם נסגר, שמאבדים מפעלי חיים.

רועי כהן: תראו על מה אנחנו מדברים: באים לשמוע תשובות על עולם התרבות ומקבלים סגר שעלותו המשוערת, כפי שחשפנו היום בידיעות אחרונות, 27 מיליארד שקלים למשק.

רועי כהן: אנחנו עתידים לחצות את רף חצי מיליון המובטלים וייסגרו עוד 20,000 עסקים.

רועי כהן: תשמעי למה נגיע, נגיע ל-100,000 עסקים סגורים בשל אי-יכולת להחזיר הלוואות, שכירויות, כבר עכשיו יש עלייה של 45% בפשיטות רגל.

רועי כהן: אנחנו רוצים להיות מדינה בפשיטת רגל?

רועי כהן: מישהו ממקבלי ההחלטות בכלל מבין את המשמעות של המספר הזה?

רועי כהן: של מה שהאנשים האלה מדברים?

רועי כהן: אני רוצה לשמוע איפה נציגי משרד הבריאות שיסתכלו בעיניים של צביקי, מתן ויזהר כהן ויגידו: "שום פיילוט ושום דבר, אנחנו רוצים שתעבדו, אנחנו רוצים שתתפרנסו".

רועי כהן: אני קורא לשלטון דרך הוועדה להתעשת ולהתחיל לעבוד למען אזרחי מדינת ישראל, תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת יאיר גולן, בקצרה.

יאיר גולן: כל מה שצריך לעשות זה לקבוע מה הם הכללים, מה המטר הרבוע הרצוי ואילו כללי סדרנות צריך כדי - - -

יפעת שאשא ביטון: יש כבר הכול.

יאיר גולן: רק רגע.

יאיר גולן: כל מה שצריך זה את הכללים הברורים האלה, את זה בלבד צריך לקבוע משרד הבריאות.

יאיר גולן: את כל השאר יש להשאיר להפעלת הרשויות, להשאיר לרשויות.

יאיר גולן: ראשי ערים וראשי מועצות מקומיות יידעו איך לעשות את זה בצורה בטוחה כך שלא תעלה התחלואה והאנשים היקרים האלה יוכלו לעבוד ולהתפרנס ובעיקר לקיים חיי תרבות.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת גולן, אומר שלדעתי יש להשאיר לראשי הרשויות יותר סמכויות לנהל את החיים בתוך הרשות שלהם.

יפעת שאשא ביטון: אני אספר לכם סיפור מאוד עצוב: ראשי רשויות שביקשו בדיקות כדי לעשות לתושבים קיבלו סירוב ממשרד הבריאות במקום שמשרד הבריאות ירוץ למלא את בקשתם.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזה צריך להדליק נורה אדומה.

יזהר כהן: אני צריך לצאת, יש אלי פניות רבות מהתקשורת, האם אני יכול להעביר את כל מה שדובר פה?

יפעת שאשא ביטון: מבחינתנו הכול שקוף וגלוי.

אורלי פרומן: אנחנו דורשים מראש הממשלה לפתוח מידית את עולם התרבות בלי סיפורים.

אורלי פרומן: יש פה רק שיקולים פוליטיים ואין פה שום שיקולים מקצועיים, זאת האמת.

יפעת שאשא ביטון: אלישבע מתיאטרון החאן, אנחנו לא נספיק לשמוע את כולם ואני מתנצלת מראש.

יפעת שאשא ביטון: סליחה, נעם סמל, בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: נעם, קצת מביך להיות בסיטואציה הזו, על פניו הייתם צריכים להיפתח אוטומטית אחרי כל מה שדיברנו עליו על בסיס המתווים הקיימים.

יפעת שאשא ביטון: לצערי הרב אנחנו פה שוב.

נעם סמל: אני רוצה להגיד מילים כדורבנות: בעשרת החודשים האחרונים ישנה בישראל תרבות, תרבות לעשירים בלבד, רק לאליטה הכלכלית של המדינה.

נעם סמל: יעידו על כך האומנים שנמצאים בכנסת וליבי איתם, ויעידו השחקנים והנגנים וכולי.

נעם סמל: העשירים מזמינים אותם אליהם הביתה, העשירים קונים את התרבות בכסף טוב.

נעם סמל: העשירים נוסעים לדובאי, בטיסות לדובאי אין מקום.

נעם סמל: הבימה ריק, הקאמרי ריק, בית לסין ריק, גשר ריק, תיאטרון חיפה ריק, היכלי התרבות ריקים, כיכר העיר ריקה.

נעם סמל: אתם חברי הכנסת, אני פונה דווקא ליושבת-ראש, את חברה במפלגת הליכוד.

נעם סמל: אתם מפלגת השלטון, תעשי מרד במפלגה.

נעם סמל: מה שאמרה מרב מיכאלי אני אמרתי אצלך כי אצלך זה היה הקבינט האמיתי, אמרתי שזו החלטה פוליטית.

נעם סמל: היום אני אומר שהקניונים פתוחים כי זו החלטה פוליטית.

נעם סמל: את ההחלטה הפוליטית יכולים לשנות רק פוליטיקאים.

נעם סמל: אנחנו לא נמרוד, אנחנו לא נמרה את פי השלטון, אנחנו נפגין בצורה תרבותית כמו שעושים בתיאטרון הערבי-עברי פעם בשבוע – קטעים של נתן זך וקטעים של צ'כוב וקטעים של ביאליק – ואנשים מדברים גבוהה גבוהה.

נעם סמל: אנחנו לא נמרוד, אנחנו לא נפר את החוק, אבל אנחנו רוצים שאתם תייצגו אותנו ואתם לא מייצגים אותנו.

נעם סמל: אתם מדברים על 250,000 עובדים ולבי איתם, אבל אני רוצה לדבר על המיליונים שמונעים מהם את זכות היסוד.

נעם סמל: כמו שאתם לא מונעים מאיתנו לקנות לחם וחלב בסופר וכמו שאתם פותחים את הפארמים, אתם פותחים את הסופר מרקט של התרבות עבור העם שצמא ושואל אותנו מתי נפתח.

נעם סמל: אני שואל אותם למה והם אומרים שהם צמאים לתרבות עברית.

נעם סמל: בדובאי אין עברית, בדובאי זו תרבות ערבית מוסלמית.

נעם סמל: אז שירי מימון שרה את הללויה בשלוש שפות, יופי, תרבות עברית יש רק פה, בישראל.

נעם סמל: תפתחו לנו את האולמות, תפתחו לכם את האולמות ותעשו מרד בתוך המפלגה שלהם ובתוך הממשלה שלכם.

נעם סמל: ואתם חברי האופוזיציה, תפסיקו לדבר גבוהה גבוהה.

נעם סמל: תגישו הצעה לסדר לפירוק, תמרדו, אל תאשרו, תראו לנו שאנחנו חשובים.

נעם סמל: אתם הראיתם לנו בעשרת החודשים האחרונים שאנחנו לא חשובים.

נעם סמל: אנחנו נראה לכם בבוא היום מכיוון שאנחנו כותבים את ההיסטוריה, לא אתם, הכותבים והמשוררים והסופרים כותבים את ההיסטוריה.

נעם סמל: זה נאום של אני מאשים אבל זה נאום שגם אומר שעוד לא אבדה תקוותנו.

נעם סמל: יפעת, את חייבת לנקוט עמדה ולעשות מעשה, תפסיקו לדבר, די, נגמר הסיפור, תפתחו את האולמות.

נעם סמל: יפעת, את היית בהבימה ועוד חברי כנסת היו.

נעם סמל: יש מגדל מעל הבמה.

נעם סמל: גם של האופרה וגם של הפילהרמונית.

נעם סמל: תנו לנו לשים 150 אנשים על הבמה ונציג להם.

נעם סמל: לא רוצה לשלוח את השחקים לחצרות הביבים, לא רוצה.

נעם סמל: רוצה שיהיו להם מיקרופונים ותאורה, וסאונד, ותפאורה, ותלבושות ואיפור – כל מה שמגיע להם.

נעם סמל: תפסיקו לשלוח אותנו מעבר לים.

נעם סמל: פתוח באירופה ופתוח באסיה ולא סגור ומסוגר.

נעם סמל: אצלנו מופיעים רק בבתים הפרטיים של עשירי העם.

נעם סמל: אז זה מה שיש לי להגיד, טלו קורה מבין עיניכם.

יפעת שאשא ביטון: זה כמו שעושים שיעורי זומבה רק במשרד הבריאות.

יפעת שאשא ביטון: לעם אסור אבל לעובדי משרד הבריאות מותר.

יפעת שאשא ביטון: תודה לנעם סמל על הדברים הקשים אך חשובים.

יפעת שאשא ביטון: נציג משרד התרבות, גיא גוטמן, בבקשה.

גיא גוטמן: שלום לכולם, גבירתי יושבת הראש וחברי הכנסת - - -

יפעת שאשא ביטון: גיא, נעם סמל אמר: "תמרדו", אנחנו בוועדה עושים כל מה שבידנו.

יפעת שאשא ביטון: אם הסמכויות לאשר היו נשארות בידנו אני חושבת שכולם יודעים מה היו התוצאות, בהחלט היינו מכניסים קצת שכל בדברים שמתרחשים כאן.

יפעת שאשא ביטון: זו לא המציאות כרגע, זה בידיים שלהם.

יפעת שאשא ביטון: השר יושב בישיבות הממשלה פעם אחר פעם, מתי תהפכו שולחן?

גיא גוטמן: גם את יודעת כמה אנחנו פועלים מול משרד הבריאות.

גיא גוטמן: אני בטוח שכל מי שיושב בחדר יודע שהסמכות לפתיחה או סגירה בידי משרד הבריאות.

גיא גוטמן: דיברו פה הרבה על מדדים אפידמיולוגיים שקשורים במקומות סגורים.

גיא גוטמן: אני מוחה על כך מכל וכל, אין דין של אולם סגור, מרחב סגור כמו אולם תרבות, זה לא אותו דין ואי-אפשר להתייחס לזה במדד אפידמיולוגי שווה.

גיא גוטמן: בעיננו זו שטות להגיד את זה.

גיא גוטמן: עולם התרבות הוא עולם מוסדר, העולם האחראי ביותר שיש.

גיא גוטמן: עם המתווים שאנחנו הגשנו הוא בטוח עוד הרבה יותר.

גיא גוטמן: מדובר ברכישת כרטיסים מראש ללא עמידה בקופות, תזמון של הנכנסים לתוך האולמות.

גיא גוטמן: שמעתי את דבריו של נעם סמל, אין שום סיבה שבאולם חנה רובינא שמכיל מעל 940 מקומות לא יוכלו להיכנס 250 אנשים בקפסולות ועם מסכות.

יפעת שאשא ביטון: גיא, מתי תפקחו את עיני משרד הבריאות, מתי תצאו למלחמה על מה שצריך להיות כאן?

יפעת שאשא ביטון: אחרי כל מה שאתה אומר, ואתה רק משכנע אותנו שכל מה שאמרנו נכון, לא הייתי מצביעה על שום דבר שהממשלה רוצה להעביר.

יפעת שאשא ביטון: הגיע הזמן שאנחנו אחרי עשרה חודשים, תקשיבו, זה לא שאנחנו חדשים בזה.

גיא גוטמן: יפעת, השר אינו חבר בקבינט הקורונה.

יפעת שאשא ביטון: הוא חבר ממשלה, זה לא משנה.

רועי כהן: גיא, למה שר התרבות לא מכנס מסיבת עיתונאים עכשיו ואומר שפותחים את עולם התרבות?

רועי כהן: אני מדבר איתך בנושא כבר כמה חודשים.

רועי כהן: לא יכול להיות ששר האוצר שם וטו: "אם לא נפתחים הקניונים אני מפוצץ את כל העסק" ופה שר התרבות שותק.

יפעת שאשא ביטון: רועי, תודה.

גיא גוטמן: רועי, אפשר לדבר בסופר-פופוליזם, אני לא קונה את הדבר הזה.

רועי כהן: למה פופוליזם, לאנשים אין מה לאכול.

גיא גוטמן: יש 15 קניונים שפתוחים מתוך כ-600.

יפעת שאשא ביטון: וזו שערורייה.

גיא גוטמן: אנחנו פתחנו יחד עם הקניונים גם את המוזיאונים.

גיא גוטמן: אנחנו נשאיר את המוזיאונים פתוחים ונפתח אותם בכל שלב.

גיא גוטמן: אנחנו מתעקשים שלכל פתיחה במשק תוצמד פתיחה של משהו בעולם התרבות, זו ההתעקשות שלנו.

גיא גוטמן: פתחנו בהתחלה את הגנים הלאומיים ואת הספריות, בשלב הבא, ברגע שייפתחו בתי הקפה אנחנו מוצמדים עם מופעים קטנים.

גיא גוטמן: במקביל הגשנו למשרד הבריאות, אנחנו יושבים - - -

יפעת שאשא ביטון: למה הדברים צריכים להיות תלויים האחד בשני, למה לא עושים את הדברים בשכל, אם אפשר אז פותחים, מה זה קשור למה עוד נפתח במקביל?

גיא גוטמן: זה לא צריך להיות - - -

יפעת שאשא ביטון: אז די, תשברו את המשוואה הזאת.

יפעת שאשא ביטון: מה עושים עם שבעה מוזיאונים שהם פתוחים, מה השגנו שם שלא ידענו לפני כן.

יפעת שאשא ביטון: ואם הם פתוחים ולא הייתה שם הדבקה אז למה לא לפתוח את הכול?

יפעת שאשא ביטון: למה אנחנו כל הזמן משחקים את המשחקים.

גיא גוטמן: את שואלת את השאלה הזאת אותי או את משרד הבריאות, אני לא מבין?

גיא גוטמן: אנחנו התעקשנו לפתוח את המוזיאונים כי בעיננו אפשר לפתוח את כל המוזיאונים בלי יוצא מן הכלל, אף אחד לא יכול לשכנע אותנו שהמוזיאונים או האולמות הגדולים הם מקור הדבקה.

גיא גוטמן: אנחנו הכנו מתווים, כל המתווים הללו שוכללו כמה וכמה פעמים והוגשו למשרד הבריאות.

גיא גוטמן: מתווה להופעות תחת כיפת השמיים, מתווה להופעות קטנות, מתווה להופעות באילת – על אף שזה לא הגיוני – מתווה להופעות באולמות, מתווים להופעות לאחר בדיקות.

גיא גוטמן: את הכול הגשנו למשרד הבריאות.

יפעת שאשא ביטון: והם לא מקשיבים.

גיא גוטמן: אנחנו מנהלים שיח צמוד עם משרד הבריאות.

גיא גוטמן: אנחנו מבינים - - -

יפעת שאשא ביטון: יש לי הצעה.

יאיר גולן: אתם אטומים לחלוטין - - - זה לא עושה רושם על אף אחד.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת יאיר גולן, אני מאמינה לגיא, אני עומדת בקשר צפוף עם השר ואיתו, אני יודעת כמה הם נלחמים.

יפעת שאשא ביטון: אני קולטת שכולם דופקים על הדלת של משרד הבריאות ומתחננים לעשות את העבודה שלהם.

יפעת שאשא ביטון: לא שהם מבקשים משהו אחר.

יפעת שאשא ביטון: אולי זה ייפתר אם בכל הממשלה יישאר רק משרד הבריאות?

יפעת שאשא ביטון: אני רואה שמשרד הבריאות מנהל את המדינה.

יפעת שאשא ביטון: במקום להגיד מה צריך כדי לשמור על הבריאות של האנשים, המשרד קובע מה יקרה כאן במדינת ישראל כבר במשך עשרה חודשים.

יפעת שאשא ביטון: אז יתכבדו כולם ללכת הביתה ונשאיר את משרד הבריאות כריבון של מדינת ישראל.

יפעת שאשא ביטון: בפועל זה מה שקורה.

יפעת שאשא ביטון: אלא אם כן מישהו יחליט שהוא עושה מעשה, שכל אחד יעשה את זה בגזרה שלו בצורה בטוח ואחראית שלוקחת בחשבון את כל השיקולים כולל השיקול של התפשטות הנגיף.

יפעת שאשא ביטון: שכל אחד יעשה את התפקיד שלו ושמשרד הבריאות יחזור לגודל הטבעי שלו וינהל את כל בריאות הציבור, לא רק את הקורונה, כי הוא משרד הבריאות ולא משרד הקורונה.

יפעת שאשא ביטון: מה אתה אומר, גיא?

גיא גוטמן: אני אומר שאם פתיחת עולם התרבות הייתה בסמכותנו הבלעדית, היינו יכולים להוכיח שזה עולם בטוח, אנחנו מאמינים בזה בכל לבנו, אנחנו מבקרים בכל המקומות, הפתיחה של המוזיאונים, מבחינתנו אין שום סיבה בעולם לקיים פיילוט.

גיא גוטמן: אם זה מה שאיפשרו לנו, לקיים פיילוט של שבוע ולאחריו לפתוח את שאר המוזיאונים – אנחנו לוקחים.

גיא גוטמן: אם מה שיאפשרו לנו כרגע זה מופעים קטנים – אנחנו ניקח.

גיא גוטמן: כל דבר שיתנו לנו – אנחנו ניקח.

אורלי פרומן: גיא, היושבת-ראש אומרת לך משהו הפוך.

אורלי פרומן: אתה ממשיך לומר מה מאפשרים.

אורלי פרומן: ריבונו של עולם, אתם אחראיים על משרד התרבות.

יפעת שאשא ביטון: הם צודקים, בסוף לא נותנים להם.

יפעת שאשא ביטון: הם מגיעים לממשלה ולא מקבלים מענה.

אורלי פרומן: בסדר, בשביל זה יש כוח של החצי הפריטטי שיושב בממשלה שאמור לעמוד מול הדיקטטורים שמנסים להשתיק את עולם התרבות.

אורלי פרומן: אתם במשרד התרבות מנהלים את עולם התרבות.

אורלי פרומן: אתם תדאגו שכל מנהלי מוסדות התרבות יעמדו במסגרת שתציבו.

אורלי פרומן: מפלגת

אורלי פרומן: כם מהווה חצי מהממשלה הפריטטית הזו.

יפעת שאשא ביטון: תפסיקו לערב כל הזמן את הפוליטיקה כי בסוף משרד הבריאות מכתיב גם לכאלה שהם בצד השני, זה לא באמת משנה.

יפעת שאשא ביטון: משרד הבריאות מערב את מדינת ישראל במשך עשרה חודשים בצורה היסטרית.

יפעת שאשא ביטון: אני מוכרחה לומר שהתפקיד של משרד הבריאות זה לדאוג לבריאות וזה בסדר שהם נלחמים עבור זה.

יפעת שאשא ביטון: לדאוג לבריאות הציבור זה הרבה יותר רחב מהמקום המאוד מצומצם שהם נקלעו אליו.

יפעת שאשא ביטון: בנוסף, לשם כך יש את המשרדים האחרים שנדרשים לניהול המשבר הזה שהוא מזמן כבר לא רק קורונה.

יפעת שאשא ביטון: לצערי הרב זה לא מגיע למקום הזה ולכן אני אומרת שצריך באמת להתארגן ולבקש את הסמכות שלהם מחדש לנהל את המדיניות של המשרדים באחריות הנדרשת.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לשמוע את פרופסור נדב דוידוביץ', יכול להיות שאנחנו טועים ובאמת נמצאים בסכנה קיומית.

יפעת שאשא ביטון: בואו נשמע את פרופסור דודוביץ' שיגיד לנו אם אפשר או אי-אפשר לקדם את הפתיחה של ענף התרבות.

נדב דוידוביץ: שלום לכולם, בריאות זה דבר הרבה יותר רחב מקורונה, בריאות זה כולל גם תרבות.

נדב דוידוביץ: בסוף לצערי מדובר גם על סדרי עדיפות.

נדב דוידוביץ: אנחנו חושבים שיש מתווים שכבר היינו שותפים אליהם בסיוע לארגונים שונים שאפשר בהחלט לפתוח את ענף התרבות.

נדב דוידוביץ: השאלה היא לא האם צריך לפתוח אלא איך צריך לפתוח.

נדב דוידוביץ: יש הרבה מאוד מתווים.

נדב דוידוביץ: אני חושב שכמו בנושא של בתי הספר שהיו הרבה מאוד דיונים והדעות השתנו, אני חושב שגם כאן יש להפעיל לחץ, אני מסכים עם חברת הכנסת שאשא ביטון שצריך לעשות את האיזונים אבל בריאות ותרבות הולכים ביחד.

נדב דוידוביץ: צריך להישמר ולעשות את זה בצורה חכמה.

נדב דוידוביץ: עם כל הכלים שיש לנו – רישום, בדיקות – אנחנו חייבים להחזיר את התרבות.

נדב דוידוביץ: יש פה גם אלמנט של פערים חברתיים, גם כלפי האומנים עצמם וגם כלפי הציבור.

נדב דוידוביץ: לא סביר שכל כך הרבה זמן אנחנו נהיה בלי תרבות או רק לאנשים שהם עשירים.

נדב דוידוביץ: מבחינת איגוד רופאי הציבור, אנחנו תומכים ואנחנו אומרים את זה בוועדות השונות.

נדב דוידוביץ: צריך לבחור את סדר העדיפויות הנכון.

נדב דוידוביץ: בסוף כמו שפתחו את הקניונים בניגוד לעמדת משרד הבריאות, וגם אני חשבתי שזה מוקדם מדי לפתוח, כן עשו מתווה אז בוודאי שאפשר להחיל זאת גם על תחום התרבות שזה הרבה יותר בטוח מהקניונים.

נדב דוידוביץ: אני גם חושב שלא נכון לעשות גזירה שווה בין הקניונים לבין עולם התרבות.

נדב דוידוביץ: צריך לפתוח את המוזיאונים, יש את הדרכים לעשות את זה הרבה יותר טוב ממה שהיה לפני מספר חודשים בגלל ההבנה הטובה יותר שלנו של איך הנגיף מתפשט ואיך אפשר לנטר אותו.

נדב דוידוביץ: אני אומר כאן שעמדת איגוד רופאי בריאות הציבור היא לבצע את הפתיחה בצורה חכמה כחלק מבריאות הציבור, תודה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: דוקטור אמיליה אניס, את שומעת את הדברים, אני מבקשת שתחזרי חזרה לכל אלה שמתווים את המדיניות במשרד ולדרוש מהם לנוכח כל מה שנאמר כאן למצוא את הדרך לפתוח את משרד התרבות באופן מידי.

יפעת שאשא ביטון: ראוי שמשרד הבריאות יתייעץ קצת עם אנשים שמתעסקים בפסיכולוגיה ויבין שאי-אפשר להגיד כל הזמן לאזרחים מה לא, צריך להגיד מה כן ואיך כן.

יפעת שאשא ביטון: אומרים את זה גם אנשים מתוך תחום הרפואה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא אומרים אם לפתוח או לא, אנחנו אומרים איך פותחים.

יפעת שאשא ביטון: ברגע שכל אחד יידע איך נכון להתנהג במרחב הציבורי ואיך לשמור על הבריאות של הסובבים אותו אז אנשים יוכלו לקיים את זה.

יפעת שאשא ביטון: בסיכום הדברים, אני מתנצלת בפני הרשימה הארוכה של האורחים שלא דיברו, אני רוצה לומר שצריך בתוך משבר הקורונה להסתכל על כל הקורבנות השקופים של המשבר הזה כפי שהגדירה אותם פרופסור עידית מטות.

יפעת שאשא ביטון: יש פה מאות אלפי, אם לא מיליוני אנשים שהם קורבנות שקופים של האירוע הזה ואנחנו חייבים לתת את ההתייחסות להם.

יפעת שאשא ביטון: חלק נכבד מזה הם אנשים עולם התרבות על כל ענפיו שבמשך חודשים אחרים, כאילו מתוך מגמה, נשארו סגורים.

יפעת שאשא ביטון: גם כשהתחילו לפתוח אותם הם נסגרו מחדש תוך זמן קצר.

יפעת שאשא ביטון: אפשר לפתוח בצורה בטוחה ולתת לאנשים להחליט לבד אם להגיע או לא.

יפעת שאשא ביטון: אם החלטתם שאתם סוגרים, תדאגו שיהיה פיצוי מלא כדי שהאנשים האלה יוכלו לשרוד.

יפעת שאשא ביטון: תנהלו את המלחמה שלכם מול משרד האוצר ותתנו להם פיצוי אמיתי ולא דמי כיס שלא מספיקים אפילו לתשלום במכולת.

יפעת שאשא ביטון: מה שקורה בפועל זה שאנחנו מקריבים את העתיד של הרבה ענפים.

יפעת שאשא ביטון: התחושה היא שהממשלה מדירה את הענף בכוונת מכוון.

יפעת שאשא ביטון: אולי הגיע הזמן לתת לשחקנים לשחק על הבמה במקום לשחק בחייהם של האנשים.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, הישיבה נעולה.