ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 23, פרוטוקול מספר 92, 2020-11-11 09:30

חיים כץ: בוקר טוב, היום יום רביעי, 11 בנובמבר 2020, כ"ד בחשון התשפ"א.

חיים כץ: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות בנושא הצעת חוק התכנית לסיוע כלכלי.

חיים כץ: אני לא יודע מה יקרה פה, אבל אנחנו אמורים לדון היום בהצעת החוק, בסוגי המענקים.

חיים כץ: בפעם שעברה אמרתי שאנחנו לא נדון, עד שלא יביאו את הצו לשפות את העובדים שעובדים בערב, בעלי משפחות, בשירות לאומי.

חיים כץ: מאחר שאני מבין איך העסק עובד, אני מקווה שהצו כבר הגיע.

נעה בן שבת: אנחנו עוד לא ראינו אותו.

חיים כץ: אבל בינתיים כבר עשו ועדה משותפת.

נעה בן שבת: את הבקשה לקבוע ועדה הם כבר הגישו.

חיים כץ: הגישו בקשה לקבוע ועדה משותפת עם ועדת החוץ והביטחון, ואין לי שום מניעה – נראה לי מצחיק שעל אישור המענק בהרמת יד עבור אלה שעבדו צריך ועדה משותפת, אבל אם אין עבודה בכנסת, שתהיה ועדה משותפת, אין לי בעיה עם העניין הזה.

חיים כץ: אני רוצה להתחיל בהצעת חוק על ימי הבידוד.

חיים כץ: אני רוצה להסביר איך אני רואה את הדברים.

חיים כץ: בימים האחרונים אני הקדשתי שעות רבות רבות לצאת באיזון.

חיים כץ: אף אחד לא יוצא נהנה מכל המשחק הזה.

חיים כץ: היה לנו מתווה שנחתם, אבל לא אושר על ידי הכנסת, זאת אומרת שיחקו במשחק וקבעו תוצאות, מבלי שהקבוצה היריבה, במקרה זה הכנסת והשופט, היו במגרש.

חיים כץ: היה משחק אחד, שהשתתפו בו ממשלה, הסתדרות ותעשיינים, אני לא יודע מאיזה סוג של תעשיינים, יש כאלה שאומרים שהיו ויש כאלה שאומרים שלא, אבל הביאו מתווה.

חיים כץ: המתווה הזה, למען האמת, היה בסיס.

חיים כץ: אני באתי לראות איך אני משפר את העניין, כשהבנתי שבמתווה הזה הוא מגיע אחרי שמונה חודשים שהממשלה לא נשאה בנטל.

חיים כץ: מי שנשא בנטל היו העובדים והמעסיקים, הם נשאו.

חיים כץ: העובדים שילמו את כל ימי הבידוד ממכסת ימי המחלה, לא בכסף, אלא בהורדה של צבירת ימי המחלה; המעסיקים שילמו בפועל בכסף את ימי הבידוד לעובדים וקיבלו תמורה עתידית של צבירת ימי מחלה, הורידו את המכסה שלהם, של ימי מחלה.

חיים כץ: הממשלה לא השתתפה במשחק הזה, לא נתנה כלום.

חיים כץ: הסתכלתי על המתווה החדש.

חיים כץ: במתווה החדש הכי נפגעים היו העובדים.

חיים כץ: למה העובדים היו הכי נפגעים?

חיים כץ: כי המשיכו להוריד להם את כל ימי המחלה שלהם, והגיעו למצב שכבר אמרו: בוא ניתן פתרון לאלה שאין להם ימי מחלה, והם שילמו יומיים.

חיים כץ: אחר כך היו המעסיקים הקטנים עם מספר עובדים קטן, דיברו על 10, חמישה עובדים שנשאו בנטל יותר גדול.

חיים כץ: אני לא יודע, אני חושב שמבחינת מעסיק, שילם בנטל יותר גדול לעומת תעשיין גדול עם חברה גדולה.

חיים כץ: הייתה פה סכנה גדולה של הסכמים קיבוציים.

חיים כץ: יש הרבה מאוד גופים שיש להם הסכמים קיבוציים, הסכמים, הסדרים וחוזים אישיים, ופה הרגולטור, הממונה על השכר פתאום בא לתפוס עוצמה ואומר: שכולם יבואו אלי.

חיים כץ: פתאום הוא נדחף למשחק, כשהוא לא צריך להיות במשחק, והוא בא ליצור בירוקרטיה שתפגע בעובדים ובמעסיקים, כי זה ירע את יחסי העבודה.

חיים כץ: היה שיפוי של המדינה למגזר הפרטי ולא לחברות ממשלתיות בחלקן.

חיים כץ: פה אני צריך להגיד, שהייתי יו"ר ועד בתעשייה האווירית שהיא חברה ממשלתית, והבן שלי היום הוא יו"ר ועד בחברה ממשלתית, ווואלה, הייתי בחיים, ראיתי מה קורה כשהמדינה לא רוצה לשפות חברה ממשלתית שנכנסת למשבר, כמה מורידים שכר מהעובדים, כמה מפטרים, עברתי לא מעט משברים.

חיים כץ: ואמרתי שכאשר המדינה משפה, שלא תפלה שום גוף במשחק הזה.

חיים כץ: ניסיתי ליצור משהו מאוזן.

חיים כץ: אני אסביר מה היה, מה יש.

חיים כץ: אין הסכמה עם הממשלה.

חיים כץ: אני החלטתי שאני מביא לפה את הצעת החוק הזאת, כי אני רואה ואני סופג.

חיים כץ: למה אתה הולך, עודד פורר?

חיים כץ: אני רוצה שתקשיב.

חיים כץ: אתמול ראיתי שאני מונע את המענקים מהמובטלים ואני תולה הא בהא תליא ואני דופק את המבודדים.

חיים כץ: אמרתי: אני לוקח משהו מאוזן שאף אחד לא מרוצה ממנו.

חיים כץ: אף אחד לא מרוצה ממנו, גם אני לא מרוצה ממנו.

חיים כץ: היה יכול להיות משהו יותר מושלם, גם אני לא מרוצה.

חיים כץ: יחד עם זה, אני חושב שבקונסטלציה הזאת, זה הדבר הכי טוב והכי נכון שהיינו יכולים להשיג.

חיים כץ: אין הסכמה עם האוצר, זאת הצעת חוק ממשלתית.

חיים כץ: בכל רגע נתון הממשלה יכולה למשוך את החוק, להגיד: כל הכבוד לך, אתה הרגולטור, אבל אנחנו הבעלים מושכים את החוק.

חיים כץ: יכולים לא למשוך את החוק ולהגיש הסתייגויות, ואם ההסתייגויות לא יתקבלו במליאה, יוכלו למשוך את זה במליאה.

חיים כץ: זה הסטטוס של העניין.

חיים כץ: איך בניתי את המתווה?

חיים כץ: לפני שנעבור לקריאה ולחקיקה, אני אתייחס לכל גוף, לכל פרק, לכל קטע במתווה, מה היה, מה יש, ישאלו אותי שאלות ואענה מה הרציו, למה עשיתי, כדי שיבינו שאני לא חי בוואקום.

אוסאמה סעדי: עובדים, מעסיקים - - -

חיים כץ: אני אגע בכל.

חיים כץ: שיבינו שאני לא חי בוואקום.

חיים כץ: אם הייתי חי בוואקום, הממשלה משלמת הכול.

חיים כץ: לא יודעים להביא את זה.

חיים כץ: גם אתה לא יודע להביא את זה.

חיים כץ: .

יוראי להב-הרצנו: אבל גם מה שאתה מציע, שזה פחות מהמדינה משלמת הכול - - -

חיים כץ: מאיפה אתה יודע מה אני מציע?

יוראי להב-הרצנו: כתוב, הפצת את זה.

חיים כץ: מה פתאום, אני אקרא ואסביר.

יוראי להב-הרצנו: אני אומר שאם אין הסכמה, בוא נלך על האידיאל.

חיים כץ: לא לא, אנחנו רוצים להביא תוצאות.

חיים כץ: לעשות מעשה סתם זה לא רציני, אתה גם צריך להצטייר רציני.

חיים כץ: מאחר שאין לך נגדי שום דבר אישי פוליטית, אתה רוצה לפחות כשאתה נמצא בוועדה, שהיו"ר שבקי לא פחות מכל מי שיושב פה בחדר בהסכמים קיבוציים והסדרים, בקי לא פחות מכל מי שיושב פה, כי הייתי יו"ר ארגון עובדים לא קטן במשך 20 שנה והעברתי לא הסכם אחד ולא שניים ואני יודע שבמשא ומתן כל אחד צריך למשוך את החבל, אבל לדאוג שהוא לא ייקרע.

חיים כץ: אתה לא צריך להביס, אתה צריך Win-win, שכל אחד לפחות ירגיש בתת-מודע שלו, עזוב מה הוא אומר, אבל בתת-המודע שיבין שזה המקסימום שידענו להביא ברגע הזה.

חיים כץ: מה היה עם העובד?

חיים כץ: העובד במתווה הישן – כשאני אומר מתווה ישן, זה המתווה שסוכם בין התעשיינים, ההסתדרות והממשלה, בסדר?

חיים כץ: העובד שילם יומיים מחלה בכסף, יום ראשון יום מלא, יום שני חצי יום ויום שלישי חצי יום.

חיים כץ: הוא שילם את כל ימי הבידוד ממכסת ימי המחלה.

חיים כץ: אם העובד היה 10 ימים בבידוד, הורידו לו 10 ימי מחלה מהמכסה שלו, העובד קיבל כסף, אבל הורידו לו את מכסת ימי המחלה.

אוסאמה סעדי: הכול מקוזז מהמכסה הכללית של ימי המחלה של העובד?

חיים כץ: כן, אני באתי ואמרתי שבמתווה הזה יש שישי שבת.

חיים כץ: בשישי שבת לא עובדים, המעסיק לא משלם.

חיים כץ: למה שיורידו לו ימי מחלה?

חיים כץ: אמרתי שהמתווה בנוי על ימי עבודה, זאת אומרת שגם הלכתי לבדוק הלאה ואמרתי שעובד נמצא בממוצע שמונה ימים בבידוד.

חיים כץ: הבידוד הממוצע במסגרת של 14 יום הוא שמונה ימים.

אוסאמה סעדי: שמונה ימי עבודה.

חיים כץ: אני אסביר, תרשום לך הערות.

חיים כץ: אם בממוצע זה שמונה ימים, אני מוריד יומיים ונשארים שישה ימי עבודה.

חיים כץ: מה קורה במצב של שישה ימי עבודה במתווה הישן?

חיים כץ: העובד משלם יומיים שליש, המדינה משלמת שליש, המעסיק משלם שליש, אבל הוא מקבל שמונה ימים.

חיים כץ: הוא נותן מקדמה בכסף ומקבל מחיקה במאזנים של חוב של ימי מחלה של שמונה ימים.

חיים כץ: מי יוצא הכי מופסד?

חיים כץ: העובד.

חיים כץ: כל אחד משלם שליש, שליש, שליש בכסף, והעובד בנוסף נותן את היתרה שלו שמכסת ימי המחלה מורידים לו.

חיים כץ: מי יוצא הכי מורווח?

חיים כץ: המעסיק בקונסטלציה הזאת, כי הוא הוריד את הצבירה שלו של מכסת הימים.

חיים כץ: אני אמרתי: אוקי, הבנו, קודם כל ימי שישי-שבת לא במשחק; שנית, העובד ישלם על כל תקופת בידוד, ולא משנה כמה היא תהיה, יום מחלה אחד, אין יומיים.

חיים כץ: על מנת שלא ייפגעו התנאים הסוציאליים שלו, הוא ישלם את זה ביום חופשה אם הוא רוצה, יש לו אופציה.

חיים כץ: הוא יכול להגיד: על יום מחלה שלא משולם, הפנסיה העתידית שלי נפגעת, אני צריך לשלם יום, אני אתן יום חופשה ובמכסה יורידו לי ארבעה ימי מחלה, מהמכסה הכללית של צבירת ימי מחלה.

חיים כץ: במשק יש הרבה מאוד הסכמים קיבוציים, הסדרים קיבוציים, חוזים אישיים.

חיים כץ: במקרה במגזר הציבורי – אני מחלק את זה לשני חלקים - - -

דובי אמיתי: זה טוב שאתה מתקן, כי מה שאמרת עכשיו נכון למגזר הציבורי.

חיים כץ: סליחה, אני לא סיימתי לדבר.

חיים כץ: אחר כך כל אחד יוכל להגיד ולשאול.

חיים כץ: במגזר הציבורי, למי שיש הסכמים מיטיבים, ההסכמים גוברים על החוק.

חיים כץ: אם יש למישהו הסכם שהוא לא משלם בגין יום המחלה הראשון, לא ישלם.

חיים כץ: המעסיק במגזר הציבורי בגין יום החוב הזה, יום המחלה.

חיים כץ: דובר בכל ההסדר הזה על יום מחלה אחד.

חיים כץ: במגזר הפרטי יש גם הסכמים קיבוציים וגם הסדרים, ובטח חוזים אישיים.

חיים כץ: אני הייתי מצפה שפה הנציגים של המגזר הפרטי יגידו: גם אנחנו מכבדים את ההסכמים הקיבוציים, אבל אני לא רוצה לכפות עליהם.

חיים כץ: ירצו, יקבלו את ההסדר הזה של ההסדר המטיב.

חיים כץ: לא ירצו, לצורך ימי הבידוד, שהם לא ימי מחלה, יכולים להגיד לצורך הזה: אנחנו שילמנו מספיק והרבה, אין לנו יותר אפשרות, אבל זה פרטני לכל מעסיק.

חיים כץ: כל מעסיק יוכל להגיד לעובד שלו: תקשיב, יש לך הסדר, יש לך חוזה אישי, אני מכבד אותו, לא נשלם את יום המחלה הזה.

דובי אמיתי: אני מודיע לך שאנחנו הסכמנו לזה על כל ההסדרים האלה – רק שתדע, לא צריך לשאול אותנו, לזה הסכמנו.

חיים כץ: דובי, לא ישבתי מולך, אני ישבתי מול האוצר.

חיים כץ: אם הסכמתם ויש פה את התעשיינים ואת אורן ותגידו שזה חל גם עליכם, זה יחול על כולם ונגיד תודה.

חיים כץ: איפה שיש הסדרים במגזר הציבורי, שחלקו הגדול לא משופה, לא יכול להיות שאם הוא לא משופה שישחקו גם את העובדים.

חיים כץ: במגזר הפרטי שהוא משופה בחלקו, אמרתי: אני לא משית על המגזר את ההחלטה הזאת של ההסדר הקיבוצי, כי בפועל יוצא שאלה לא ימי מחלה, אלה ימי בידוד, שלצורך העניין אנחנו מתייחסים אליהם כאל ימי מחלה, בתקווה שבשבוע הזה כבר נרד ל-12 יום ובעוד חודש נרד, אני מקווה, ל-10 ימים והסיפור הזה נמוג.

חיים כץ: במעסיקים הקטנים אני דיברתי פה על 23, אחר כך הסכמתי לרדת ל-18.

חיים כץ: הבנתי מהאוצר שבגלל רישומים פנימיים - - -

קרן ברק: לא ירדת מח"י, הח"י נשאר.

חיים כץ: בא האוצר ואומר – ואני אעשה מה שהוא רוצה במקרה הזה – שבגלל רישומים והתייחסויות בחקיקה ובמינוחים, הם רוצים שמספר הימים יעלה מ-18 ל-20.

אסף וסרצוג: מי באוצר אמר את זה?

רועי כהן: כי בחוק זה 20, יש חוק.

חיים כץ: זה הייעוץ המשפטי שלך, שישב עם הייעוץ המשפטי שלי.

נעה בן שבת: והתאמה לחוק חובת מכרזים.

חיים כץ: לא, סליחה, 18.

רועי כהן: אני שלחתי לו את זה, כי זה בחוק, 20.

חיים כץ: לא זוכר שקיבלת רשות דיבור.

רועי כהן: אבל זה נכון, זה בחוק.

נעה בן שבת: 20 עובדים, לא נתכחש לשיחות שאנחנו היינו בהן ועוד ציבור גדול, לא הסכימו ואמרו - - -

חיים כץ: זאת לא תהיה אבן המחלוקת.

חיים כץ: אם האוצר יגידו שהוא מתעקש על 18, יהיה 18, כי במספר 18 אולי יש ברכה, 18 זה ח"י.

קריאה: אבל חיים, ההתייחסות לעסקים קטנים זה ל-20 עובדים, ממתי יש רף של 18?

רועי כהן: יש לו פעם אחת ככה ופעם אחרת ככה?

נעה בן שבת: לכן אומר יושב-ראש הוועדה, שהוא מסכים - - -

חיים כץ: אלה הדברים הקטנים – במעסיקים עד 18 עובדים, מה שיקרה שאדם שנכנס לתקופת בידוד, יש נוסחת חישוב איך המעסיק ישופה.

חיים כץ: X זה מספר ימי הבידוד פחות אחד, לא משנה אם הוא נכנס ביום הראשון בשבת או לא בשבת, העובד משתתף ביום אחד, X-1 כפול 0.25, זאת אומרת שהמדינה תשלם 75% - -

חוה אתי עטייה: מהיום השני.

חיים כץ: אין ימים, X סך הכול בידוד מינוס 1 כפול 0.25, זה מה שהמעסיק ישלם.

חיים כץ: המדינה תשלם 75%.

חיים כץ: זאת אומרת שאם בממוצע של שמונה ימי בידוד, שמתוכם שישי-שבת, 5 כפול 0.25 זה פחות מיומיים.

חיים כץ: המעסיק שרצה לשלם יומיים, ישלם פחות מיומיים, כי אם זה היה 6, תחשבו 5 כפול 0.25, כמה זה יוצא?

חיים כץ: 1.25, המעסיק ישלם כמו העובד, יום ורבע, במסגרת של ימי עבודה, של ימי בידוד רגילים, שמונה ימים, ישלם יום ורבע.

יוליה מלינובסקי: למה הוא בכלל צריך לשלם?

חיים כץ: הוא לא צריך לשלם, אין לנו את הכסף, המדינה צריכה לשלם הכול.

חיים כץ: אמרנו שבקונסטלציה הזאת, אנחנו לא יודעים להביא את זה, אנחנו לא יודעים.

יוראי להב-הרצנו: למה אתה עושה הבחנה בין עסקים קטנים לבין עסקים שהם מעל ל-18 עובדים?

חיים כץ: אני אגיד לך למה, אתה מכיר את משפט שלמה?

חיים כץ: האימא של התינוק אמרה: שתיקח אותו השנייה, כי אני רוצה שיחיה, מה אמרה השנייה?

חיים כץ: ואלה, תחתכו.

חיים כץ: כל העסקים הגדולים הסכימו למתווה.

יוראי להב-הרצנו: התעשיינים הסכימו להסכם.

חיים כץ: אלה העסקים הגדולים.

יוראי להב-הרצנו: לא, יש הבדל.

חיים כץ: תהיה לך הזכות לשאול ותהיה לך הזכות גם להצביע נגד.

חיים כץ: מאה אחוז, הכול בסדר, אני עוד לא סיימתי.

חיים כץ: בתעשיינים יש גם עסקים של 30 עובדים, לא כולם גדולים.

חיים כץ: הם הסכימו, הם כמעט נשארו במתווה.

חיים כץ: כדי להבין את המצב, הם כמעט נשארו במתווה.

חיים כץ: שיפרנו את מצב העובד בצורה דרמטית, כי הוא היה יחד עם התעשיינים והעסקים הנפגע הראשי והעיקרי בכל התהליך, הוא היה הנפגע.

חיים כץ: האוצר שילם הרבה מעבר למה שהוא רצה לשלם, אם הוא יסכים לזה.

חיים כץ: הוא כמעט עלה ב-50% ממה שהוא שם בהתחלה כשהוא דיבר על 500 מיליון, ובתעשיינים, במקום להכפיל את זה ב-0.25, הוא יכפיל ב-0.5.

חיים כץ: זאת אומרת, הוא יקבל את מה שהוא הסכים לו – הוא הסכים שחצי יהיה על המדינה, חצי עלי, אבל הוא לא יקבל את הימים של העובד שלא היה צריך לתת, ובטח לא את השישי-שבת, כשהעובד נפגע בשישי-שבת, כשהתעשיין לא משלם והמדינה לא משלמת.

חיים כץ: זה לפי הכלל הגדול בתורה, הפכתי להיות חסיד, שזה נהנה וזה לא חסר.

חיים כץ: ואלה, אתה לא משלם על הימים האלה, למה שאתה תיקח אותם?

חיים כץ: כי אתה כבר יצרת מצב שלעובדים אין ימי מחלה, ואם אין להם ימי מחלה, אתה הולך לשיטה של תגמול עובד, שאין לו ימי מחלה.

חיים כץ: גם פה בקטע של העובד לא הזכרתי תגמול עובד שאין לו ימי מחלה.

חיים כץ: יש שתי אופציות במשחק הזה.

חיים כץ: יבוא עובד ויגיד: אני רוצה לקבל מהמדינה את ה-70% של ימי המחלה, ויכול לבוא עובד ולהגיד: אני רוצה ללכת במתווה.

חיים כץ: במקרה הזה, אני לא רואה הבדלים בכסף, זאת אומרת שהמדינה תצטרך לשפות את העובד בשני המצבים, כשיש לעובד את זכות הבחירה, כי אין פה הבדלים גדולים.

חיים כץ: 0.70 ומינוס 1 כפול היתרה, ואלה, אין הבדלים גדולים.

חיים כץ: אם אני מסתכל על זה באופן גס, תוך כדי דיבור, אין הבדלים למדינה מבחינת המספרים.

חיים כץ: יכול להיות שזה יהיה שלושה, ארבעה מיליון, אבל זה לא דרמטי, אבל לעובד תהיה האופציה לבחור באיזו שיטה הוא רוצה לשלם.

חיים כץ: הוא יכול להגיד: אני רוצה להיכנס למינוס צבירת ימי מחלה ולהיכנס לעניין.

חיים כץ: דיברנו על זה שחברות ממשלתיות ישופו.

חיים כץ: אני מסתכל על החברות, 50,000 איש.

יוראי להב-הרצנו: חיים, אתה יכול להבהיר - - -

חיים כץ: כשאני אסיים, אענה לכל שאלה, גם לשאלות קשות.

חיים כץ: אני אענה לכול, לא אברח מכלום ואענה ישירות לשאלות, לא בעקיפין, לא אנסה למרוח שום דבר, הכי שקוף מה שאני יודע.

חיים כץ: יכול להיות שתשאלו משהו שלא חשבתי עליו ותאירו את עיניי, ואלה, נדבר על זה, אבל אני אשים הכול הכול על השולחן.

חיים כץ: אני חושב שעברתי על הכול.

חיים כץ: יכול להיות שתאירו דברים שלא הזכרתי פה, בבקשה הרצנו.

יוראי להב-הרצנו: אדוני יושב-הראש, הניסיון שלך להביא הצעה מאוזנת לשולחן מוערכת בעיניי.

יוראי להב-הרצנו: אני חושב שנקודת המוצא שלך שהמדינה צריכה להכניס יד לכיס ולהביא כסף, גם אם זה 75% וגם אם זה 50%, היא נכונה.

יוראי להב-הרצנו: אני רוצה לשאול אותך שני דברים, ובשתי הנקודות האלה אני חלוק עליך, או אני מוצא שיש בינינו פער.

יוראי להב-הרצנו: ראשית כל, אני חושב שצריך להביא לידי ביטוי את העובדה שהמדינה לא שילמה כלום בשבעה, שמונה חודשים הראשונים.

יוראי להב-הרצנו: המעסיקים והעובדים עצמם נשאו בנטל בצורה בלעדית ומוחלטת.

חיים כץ: מוחלטת, נכון.

יוראי להב-הרצנו: אני חושב שמה שאתה מביא לשולחן לא משקף את זה מספיק נכון.

יוראי להב-הרצנו: דבר שני, ופה אני מקווה מאוד שארגון להב וגם נשיאות המגזר העסקי יעמדו על זה, אני לא מצליח להבין למה יש הבחנה בין עסקים קטנים לבין עסקים גדולים יותר.

קרן ברק: למה?

קרן ברק: כי עסק קטן נסגר כשמישהו יוצא לבידוד.

קרן ברק: הוא נסגר.

יוראי להב-הרצנו: אנחנו רואים את המצב בישראל, שבו עשרות אלפי עסקים, קטנים, גדולים ובינוניים, נמצאים בסכנה של קריסה.

יוראי להב-הרצנו: אנחנו מדברים כבר על סביבות 100,000 עסקים שהולכים לקרוס בישראל.

חיים כץ: את זה אתה עונה לעצמך, שאלת שאלה שאתה עונה לה, התשובה נמצאת בגוף השאלה.

קרן ברק: הוא לא הבין.

יוראי להב-הרצנו: אני מבין היטב את מה שאני אומר.

יוראי להב-הרצנו: אני רוצה לשמוע את ההתייחסות שלך לנושא הזה, כי אני לא מצליח להבין איך אנחנו אומרים לעסקים שהם מעל ל-18 עובדים, אתם כן תשלמו יותר.

חיים כץ: פחות.

יוראי להב-הרצנו: עסקים גדולים יותר ישלמו יותר, מה פחות?

חיים כץ: עסקים גדולים ישלמו יותר.

יוראי להב-הרצנו: נכון, אז אני לא מצליח להבין את ההבחנה הזאת, פה איבדת אותי בהקשר הזה.

יוראי להב-הרצנו: אני חושב שהמדינה צריכה לתת את רשת הביטחון הנכונה והמאוזנת שהבאת לעסקים קטנים, גם לעסקים בינוניים וגם לעסקים גדולים, כי גם הם נמצאים בקשיים גדולים.

יוראי להב-הרצנו: אדוני היושב-ראש, אני לא מצליח להבין את ההבחנה בין שני הנושאים האלה.

קרן ברק: גם אנחנו רוצים את כולם ורוצים הכול.

יוראי להב-הרצנו: לא, אנחנו לא רוצים הכול.

חיים כץ: שאלת אותי?

חיים כץ: אני אענה לך.

יוראי להב-הרצנו: והאם אתה יודע מה העלות?

יוראי להב-הרצנו: חיים, האם אתה יודע גם מה הפער?

יוראי להב-הרצנו: אתה אומר לי: יוראי, זה יהיה עוד שלושה מיליארד שקל ואת זה אין.

חיים כץ: אתה צריך להיות סמוך ובטוח לשים את ידך באש, שאני אמרתי לך את כל מה שאני יודע ולא מורח.

יוראי להב-הרצנו: למה ויתרת על העסקים הבינוניים והגדולים?

חיים כץ: אנחנו לא בקרב.

חיים כץ: קודם כל, אני אמרתי בהתחלה שאני יצאתי מהמתווה שהוסכם.

חיים כץ: זה היה הבסיס, לא באתי out of the blue ויצרתי מערכת שאני חושב שהיא צריכה להיות נכונה.

חיים כץ: אנחנו רגולטורים של המשחק, אבל אנחנו לא משנים לגמרי את כללי המשחק, אנחנו יכולים לשנות את המתווים.

חיים כץ: המעסיקים והתעשיינים הקטנים והגדולים, ואלה, בבג"ץ ויתרו על הרטרואקטיביות.

דובי אמיתי: לא נכון, לא היה דבר כזה.

חיים כץ: אז תתבעו אותם.

דובי אמיתי: לא היה דבר כזה, אין המצאה כזאת.

דובי אמיתי: לא, אני לא מוכן לזה.

דובי אמיתי: אדוני היושב ראש, אני לא מוכן.

חיים כץ: אתה מדבר אחריו, אתה תגיד: היושב-ראש טועה.

חיים כץ: אתה נמצא בתפקיד מכובד, אני חושב שאתה נמצא בוועדה מכובדת, שבאה לפה בידיים נקיות וניסתה לעשות את הטוב ביותר לכולם, הקדישה זמן, הקדישה מחשבה, השקיעה פה ידע, השקיעה פה ניסיון של עבר של משברים, של הסכמים, הושקע פה משהו.

חיים כץ: גם אם אתה לא מסכים לכלום, אתה לא יכול להגיד: תקשיב, הבן-אדם בא, עשה ככה ונגמר.

דובי אמיתי: כשאקבל את רשות הדיבור, אני אתייחס.

חיים כץ: מאה אחוז.

חיים כץ: לדעתי, אני הבנתי שהם ויתרו על הרטרואקטיביות.

חיים כץ: לפחות אתמול דיבר אתי רון תומר.

יוראי להב-הרצנו: חיים, התעשיינים לא מייצגים את המגזר העסקי, כי אתה אומר שהתעשיינים זאת חזות הכול.

יוראי להב-הרצנו: הם לא מייצגים את המגזר העסקי.

יוראי להב-הרצנו: כבודם במקום מונח, אבל הם הביאו הסכם שהוא לא נכון, אתה פסלת אותו.

חיים כץ: שאלת, אני אענה.

חיים כץ: זה לא שאתה מתווכח אתי.

חיים כץ: גם אתמול דיבר אתי יו"ר התאחדות התעשיינים, שאני משתתף בתנחומיו על מות אביו.

חוה אתי עטייה: רון תומר.

חיים כץ: הוא אמר לי: בעבר אנחנו שילמנו את הכול.

חיים כץ: מדבריו, למרות שהוא לא אמר את זה כהאי לישנא, ניתן היה לי להבין שהוא לא הולך לתבוע רטרואקטיביות.

חיים כץ: יכול להיות שאני טועה.

חיים כץ: אם הוא יתבע רטרואקטיביות ויקבל את הרטרואקטיביות, אין בכלל בעיה.

חיים כץ: ההסכם הזה לא מתנה אותו לוותר על הרטרואקטיביות, אין פה התניה כזאת.

יוראי להב-הרצנו: הוא צריך לשקף את זה.

חיים כץ: הנה אני אומר לפרוטוקול, שאין התניה כזאת של ויתור הרטרואקטיביות.

חיים כץ: אם הוא רוצה לתבוע את המדינה, שיתבע את המדינה.

חיים כץ: בינתיים הוא זה שמונע את ימי הבידוד של העובדים, ומי שמשלם היום הכול בפועל זה העובדים, הכול, גם בתשלום וגם בימים, ולא הממשלה ולא המעסיקים ולא אנחנו – ולא אנחנו, כי אנחנו משופים.

חיים כץ: זאת תשובה אחת.

חיים כץ: תשובה שנייה עניתי לך במשל שלמה.

חיים כץ: התעשיינים שמייצגים קטנים/גדולים – חיו עם זה.

חיים כץ: העסקים הקטנים הקימו קול צעקה, כי כואב להם, כי הם לא יכולים יותר, כי כשעובד אחד או שניים נכנסים לבידוד, לפעמים הם צריכים לסגור את העסק.

חיים כץ: בתעשייה הם לא בנויים על אחד, כי בתי הקברות מלאים בכאלה שחשבו שאין להם תחליף.

חיים כץ: בכל זאת יש הבדל בעלויות של עסק גדול ועסק קטן, יש הבדל.

חיים כץ: צריך לתת התייחסות שונה לעסקים קטנים לעומת לעסקים גדולים.

יוראי להב-הרצנו: לא בהקשר הזה.

יוראי להב-הרצנו: לא בהקשר הזה.

חיים כץ: מאה אחוז, חלוקים אנחנו.

חיים כץ: מר דובי בנימיני.

דובי אמיתי: איך קראת לי?

חיים כץ: דובי בנימיני היה חוקר גדול, שעשה עבודת מחקר אדירה שתרמה לביטחון ישראל, והוא בדק איך דבורה עפה בתוך צינור, בלי שהכנפיים שלה ייגעו בדפנות ומזה אתה תוכל לבנות מזל"ט זעיר, שיוכל כמו זבוב שלא שומעים ולא רואים, לצלם ולעקוץ.

חיים כץ: דובי אמיתי, דובי בנימיני זה איש שקיבל הרבה פעמים פרס ביטחון ישראל, אז לא היו פה כוונות רעות.

חיים כץ: לפחות את זה קיבלת.

דובי אמיתי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני חייב לומר בהגינות שהשקעת בזה כיושב-ראש ימים ולילות, והיו לנו שיחות, ולעתים גם לא נרדמת מכובד המשקל של הנושא שמונח היום בפני חברי הוועדה, ועל זה אני רוצה להודות.

דובי אמיתי: יחד עם זאת, אני לא מקבל את ההסכם הזה.

דובי אמיתי: אני קראתי אותו בשלוש בבוקר, ואני המום.

דובי אמיתי: אני שמעתי אותך מתראיין בכלי התקשורת.

דובי אמיתי: שמעתי חלק מחברי הכנסת מתראיינים בכלי התקשורת.

חיים כץ: אותי לא שמעת מתראיין בכלי התקשורת.

דובי אמיתי: אני אשמיע לך, אם אתה רוצה, אדוני.

חיים כץ: על העניין הזה?

דובי אמיתי: כן.

חיים כץ: לא, לא שמעת אותי.

דובי אמיתי: אני אשמיע לך.

חיים כץ: מאה אחוז, אנחנו נחכה, תשמיע.

חיים כץ: לא שמעת אותי מתראיין בכלי התקשורת.

דובי אמיתי: יכול להיות הייתי בשלוש בבוקר - - -

חיים כץ: לא שמעת אותי מתראיין בכלי התקשורת.

חיים כץ: אני לא מאלה שמוציאים החוצה ובא לוועדה.

חיים כץ: אני בא לוועדה, שם את הכול על השולחן, לא מודיע להם, בניגוד לממשלה שקודם מפרסמת בתקשורת ואחר כך באה לישיבות ממשלה.

חיים כץ: אני לא התראיינתי לא בעיתון ולא בטלוויזיה ולא ברדיו, ולא באמצעי תקשורת קטן ולא באמצעי תקשורת גדול.

חיים כץ: מאה אחוז, תתקן בזה, תחזור בך.

דובי אמיתי: קודם כל, אם טעיתי, אני מתנצל, והנושא ייבדק.

דובי אמיתי: שיהיה ברור, לא אמרתי שהתראיינת על מה שאתה מביא עכשיו לפה, הייתה לך התייחסות.

דובי אמיתי: ייבדק, סליחה אם טעיתי, מתנצל.

חיים כץ: מקבל.

דובי אמיתי: פתחת את הדיון הזה ואמרת שמה שאתה הולך להביא הוא מאוזן.

חיים כץ: לדעתי.

דובי אמיתי: לדעתך, כיוון שאני מכיר אותך ואתה גם איש של מספרים, אני מתפלא שאתה מביא לפה הצעה, אתה קורא לה מאוזנת, בו בזמן שאנחנו שילמנו עד היום קרוב לארבעה מיליארד שקל, ואני לא רואה את זה במאוזן – אנחנו, ונדמה לי ששמעתי אותך אומר את זה, לא יודע, שזה היה על גב המעסיקים והעובדים.

דובי אמיתי: שמונה חודשים אנחנו מימנו את כל העלות בלי יוצא מן הכלל, המורכבת והקשה הזאת.

דובי אמיתי: אני רוצה לומר עוד פעם לך ולחברי הוועדה פה, תעשיינים זה ענף מדהים.

דובי אמיתי: יש לי פה את ענף התעשייה - - -

חיים כץ: אני לא רוצה להפריע לך, אבל אתם מימנתם תזרימית וקיבלתם כנגד.

דובי אמיתי: אני אתייחס לכול.

דובי אמיתי: יושבים פה התעשייה והמלאכה, הארגון הגדול ביותר.

חיים כץ: הם גם יקבלו רשות דיבור, אם הם ירצו.

דובי אמיתי: הם הארגון הגדול ביותר עד 20 עובדים.

דובי אמיתי: יושבים פה להב, יושבים כל הארגונים שאני עומד בראשם, שזה 85% מהעסקים בישראל, וכבר מלכתחילה אנחנו לא הסכמנו לשום מתווה.

דובי אמיתי: אני פונה לחברי הכנסת הנכבדים, אי-אפשר לעשות אתנו חשבון, כשלא מביאים לידי ביטוי את מה ששילמנו עד היום, אי-אפשר.

דובי אמיתי: אני מצפה מכולם, אופוזיציה, קואליציה, מיושב-ראש הוועדה, לא יכול להיות שלא נביא את זה לידי חשבון.

דובי אמיתי: לא יכול להיות, אנחנו לא מנותקים ממה שקורה בעולם שלנו, לא מנותקים ממה שקורה לעסקים הקטנים, הבינוניים וגם הגדולים.

דובי אמיתי: תראו את רשתות המסחר הגדולות שאני מייצג, תראו מה קורה לענף התיירות והמלונאות.

דובי אמיתי: איך אני יכול להטיל עליהם את זה?

דובי אמיתי: איך אפשר להרשות לעצמכם היום במצב של היום כשאנחנו לקראת - - -

חיים כץ: אתה מייצג את ויליגר?

דובי אמיתי: אני מייצג את כל העסקים במדינת ישראל, תבין את זה אדוני היושב-ראש.

חיים כץ: קראתי שהוא עלה במכירות ב-30%, הרווח הנקי עלה ב-17%.

קריאה: הוא תעשיין בהתאחדות התעשיינים.

דובי אמיתי: א.

דובי אמיתי: הוא תעשיין, הרמת להנחתה, חטפת.

חיים כץ: לא, אני לא יודע אם הוא תעשיין או לא.

דובי אמיתי: אני יודע כמה אתה יודע.

דובי אמיתי: הרמת?

דובי אמיתי: קיבלת, לא ממני, מהח"כים, לא ממני, אני שומר על כבוד.

חיים כץ: ויש כבוד.

דובי אמיתי: ולכן אני אומר, אי אפשר להתנתק מהמציאות, אי אפשר.

דובי אמיתי: ברוב המדינות, המדינות לקחו על אחריותן את העלות הזאת, מה קרה?

יוראי להב-הרצנו: חד משמעית.

דובי אמיתי: זה הדבר שבאמת יאפשר לנו לצאת מהמשבר הזה.

דובי אמיתי: אמרת שהכי נפגעים הם העובדים?

דובי אמיתי: אני חושב שהעובדים נפגעו, כמו שהמעסיקים, והמעסיקים הרבה יותר.

חיים כץ: למה?

חיים כץ: תסביר לי.

דובי אמיתי: אגב, בהצעת חוק שהבאת ולא סקרת את זה בפני חברי הוועדה, שכחת, מופיע שם אלמנט שאותי מאוד מטריד, שגם אם העובד נכנס לשבעה, שמונה ימי בידוד אמיתיים, לא שישי-שבת, יימחקו לו רק ארבעה ימים.

חיים כץ: למה לא?

חיים כץ: דיברתי על זה הרבה.

דובי אמיתי: אני לא שמעתי את זה, יכול להיות.

חיים כץ: יש פרוטוקול, דיברתי על זה.

אוסאמה סעדי: דובי, הוא התחיל בזה, אני שאלתי אותי על העובדים והוא התחיל בזה.

חיים כץ: דיברתי על זה הרבה, ציינתי והדגשתי את זה.

דובי אמיתי: זאת אומרת, שאנחנו נשלם מהכיס שלנו לעובד שישה או שבעה ימים.

חיים כץ: אין דבר כזה.

דובי אמיתי: אתה אומר שאין דבר כזה.

חיים כץ: תעשה את הנוסחה, אין דבר כזה.

חיים כץ: אתה לא יכול לשלם ככה.

חיים כץ: אם עובד לצורך העניין היה ב-14 ימי בידוד, ירדו 4, שישי-שבת פעמיים בתוך ה-14 ימים, נשארו 10 ימים, העובד שילם יום אחד, נשארו 9 ימים.

חיים כץ: 9 כפול 0.25%, בוא נגיד 10, זה 2.5.

דובי אמיתי: סליחה, אל תשים לי עכשיו את ה-0.75.

חיים כץ: המדינה משלמת.

דובי אמיתי: קח את העסקים הבינוניים והגדולים, תעשה לי את החשבון עכשיו.

חיים כץ: אני אעשה.

דובי אמיתי: תעשה, בוא נראה.

חיים כץ: 9 - - -

דובי אמיתי: לא ה-0.25%.

חיים כץ: 50 אני עושה.

חיים כץ: 9 כפול 0.5 זה 4.5 – לקח 4, מה קרה?

חיים כץ: מה קרה?

יוליה מלינובסקי: אבל חיים, אם הוא לא מבין, איך אנשים יבינו?

חיים כץ: בוא נגיד שהיו שישה ימים, הוא חלק מההסכם, שיבין כמה הוא טועה.

חיים כץ: הוא היה שישה ימים.

חיים כץ: משמונה יורדים יומיים שזה שישה, אתה משלם יום ורבע ומקבל 4.

חיים כץ: 4 אתה מקבל במספרים.

קרן ברק: תסביר לי עוד פעם את החשבון.

יוליה מלינובסקי: אז אף אחד לא הבין את החשבון שלך.

חיים כץ: אני אחזור על המתווה.

חיים כץ: את לא היית כשדיברתי.

חיים כץ: המתווה אומר שהעובד משלם בשני מישורים: מישור אחד הוא בכסף, יום מחלה אחד.

חיים כץ: את התשלום השני שלו הוא משלם בצבירה של ימי המחלה.

חיים כץ: עובד במגזר הפרטי, אני לא יודע אם הוא צובר 18, 14 או 16, לא יודע כמה.

דובי אמיתי: חיים, רק תזכור שרוב - - -

חיים כץ: תן לי לסיים.

חיים כץ: הם לא הבינו, הם יבינו.

יוליה מלינובסקי: כל אחד הבין משהו אחר, זה אומר שהנוסחה שלך בעייתית, קודם כל לגבי שישי-שבת.

סונדוס סאלח: העובדים הערבים לא נחים שישי-שבת.

סונדוס סאלח: יש עובדים שעובדים בשישי-שבת.

דובי אמיתי: יש שני סוגי עובדים: שעתי וגלובלי.

דובי אמיתי: אתה עושה חשבון על שעתי.

דובי אמיתי: גלובלי – הכול אצלו בפנים, כולל שישי-שבת.

חיים כץ: עם כל הכבוד לך, גם הגלובלי, אין לו שעות נוספות.

חיים כץ: מכסת שעות העבודה החודשיות שלו 187, וזה בנוי על 21 ימי עבודה, ואתה לא צריך להרוויח לא מהמדינה ולא מהעובד.

חיים כץ: אתה רוצה להרוויח מהמדינה?

חיים כץ: תרוויח מהמדינה, אל תיקח לעובד, זאת כבשת הרש.

יוליה מלינובסקי: אבל יש עובדים שעובדים בימי שישי.

חיים כץ: אז הם מקבלים שעות נוספות.

יוליה מלינובסקי: לא.

חיים כץ: מאה אחוז, את יודעת מה האויב של הטוב מאוד?

חיים כץ: זה המצוין.

חיים כץ: אני אומר לך שלא חוקקו חוקים כאלה מסודרים, שלא תהיה בירוקרטיה וכל אחד יקבל את חלקו, כי הושקעו פה מחשבה וידע.

חיים כץ: יהיו כאלה שייפלו בשוליים.

חיים כץ: גם את יוליה שאת מצטיינת, לא מקבלת בכל מבחן 100.

חיים כץ: אם את מקבלת ציון 90, מרוצה אני.

יוליה מלינובסקי: לא, אני לא מרוצה.

חיים כץ: מה לעשות, אז 95.

חיים כץ: אתה סיימת?

חיים כץ: את אחריו.

דובי אמיתי: לצד כל מה שאמרתי, ה-18 או 20 – על אף שאני חושב שאנחנו צריכים להיצמד לחוקים שקיימים היום במדינה, שקובעים מי הם העסקים הקטנים, לדוגמה חוק חובת המכרזים, מופיע מספר מאוד ברור, גם מופיע מחזור של גודל העסק.

דובי אמיתי: אחר כך כשתגיע לוויכוח הזה, אני מניח שתפתרו אותו, אבל אני חושב שיש פה התקדמות ובאמת מגיע לך בעניין הזה שאפו גדול.

דובי אמיתי: עשית לי חשבון שאני משלם יום, יום ורבע, כמה יצא לך?

חיים כץ: בשישה ימים – יום ורבע, יום וחצי.

דובי אמיתי: עשית לי חשבון.

דובי אמיתי: בכל דבר יש ברירת מחדל, לא שאני מסכים לזה, אני רק אומר לך: אני מוכן אחר כך או תוך כדי לשקול אתך ועם אגף התקציבים, אם יביאו לי בחשבון את כל מה ששילמתי, לא יום ורבע, יומיים, איך אני?

דובי אמיתי: יומיים עליי, יומיים מוחלטים.

דובי אמיתי: תודה רבה.

יוליה מלינובסקי: אדוני היושב-ראש, אתה אמרת שהאויב של הטוב מאוד זה המצוין.

יוליה מלינובסקי: התכנית שלך היא מאוד מסובכת.

חיים כץ: היא מאוד פשוטה.

יוליה מלינובסקי: היא מאוד מסובכת, מאוד מסובכת.

יוליה מלינובסקי: אם אתה היית צריך לחזור עכשיו על אותם דברים כמה וכמה פעמים, ותשאל אנשים אם הם הבינו, זה מסובך.

יוליה מלינובסקי: הכי פשוט יותר טוב, מה שיותר פשוט נקלט.

יוליה מלינובסקי: הנוסחה פה היא כל כך מסובכת, כי היא לא לוקחת בחשבון הרבה פרמטרים.

חיים כץ: כמה אנשים לא הבינו בחדר הזה את מה שאמרתי?

יוליה מלינובסקי: הא, כולם מצטיינים, יופי, אז אני היחידה שלא הבנתי...

יוראי להב-הרצנו: באוצר הבינו?

חיים כץ: הם לא מקבלים, אבל הבינו.

קריאה: הבינו אבל לא מסכימים.

יוליה מלינובסקי: משרד האוצר, עם כל הכבוד לגבי הטענות שאין כסף, אני אלך פרה פרה.

יוליה מלינובסקי: ימי בידוד – לפני חודשיים אמרו במשרד הבריאות שמקצרים את זה ל-10.

יוליה מלינובסקי: גמזו ישב פה ואמר, נכון?

חיים כץ: מה זה מעניין אותי עכשיו?

יוליה מלינובסקי: לפני חודשיים אמרו לך שמקצרים ל-10.

יוליה מלינובסקי: לפני שבועיים אמרו שמקצרים ל-12 – נאדה, לא קרה שום דבר.

יוליה מלינובסקי: אם המדינה בהתחשב בעלויות של המשק, ימי בידוד וכו' וכו', מצידה הייתה עושה צעדים – לפני שבועיים שר הבריאות הכריז שיוצאים לפיילוט לקצר את ימי הבידוד מ-14 ל-12, זה קרה?

יוליה מלינובסקי: זה לא קרה וזה לא יקרה.

חיים כץ: יוליה, אנחנו דנים במתווה ימי הבידוד, אנחנו לא פותרים את כל בעיות הממשלה.

יוליה מלינובסקי: אלה לא בעיות, אתה לא יכול לדון במתווה בידוד וכסף ולהתנתק ממה שקורה, כי זאת נגזרת של זה.

יוליה מלינובסקי: אם עכשיו היו 10 ימי בידוד, סביר להניח שהמתווה – גם כלפי המעסיקים, העובדים והאוצר היה אחר, סביר להניח שזה היה גם מקצר את הממוצע.

חיים כץ: ממש לא, את יודעת למה לא?

חיים כץ: כי הממוצע של ימי הבידוד בפועל זה שמונה.

יוליה מלינובסקי: לא, מתוך 14.

חיים כץ: הממוצע שמשולם – עזבי אותי, מתוך 1,000 – הממוצע שפועל בארץ זה שמונה ימי בידוד.

יוליה מלינובסקי: אבל כשימי הבידוד החוקיים יהיו 10, הממוצע יהיה יותר נמוך.

חיים כץ: לא.

יוליה מלינובסקי: בטח שכן, זה יתקצר.

חיים כץ: למה זה לא יתקצר?

חיים כץ: כי בדיקות האיתורים עברו משלושה ימים לשש שעות, ל-10 שעות.

חיים כץ: אם המתנת עד ההודעה על הבידוד שלושה ימים, היום אתה ממתין יום.

יוליה מלינובסקי: אוקי, הבנתי, אפשר להתווכח על זה.

יוליה מלינובסקי: ענייני בידוד זה לטווח ארוך, כי כנראה אנחנו באירוע עוד הרבה מאוד זמן.

יוליה מלינובסקי: צריך לדון על זה במסגרת עם כל ההיבטים.

יוליה מלינובסקי: אם היו אומרים שמקצרים את ימי הבידוד, תעשו כבר משהו.

יוליה מלינובסקי: מצד שני מוותרים על נושא של איכון שב"כ, כשכולנו יודעים שזה חסר משמעות, דוח מבקר המדינה מדבר על זה.

יוליה מלינובסקי: זה מקצר לך את מספר האנשים שהיו אמורים להיכנס לבידוד, אז העלויות למשק היו יותר נמוכות, נכון או לא?

יוליה מלינובסקי: אם אנשים סתם יושבים בבידוד ואתה לא צריך לשלם להם.

יוליה מלינובסקי: ברגע שלא רוצים את זה ולא רוצים את זה ולא רוצים את זה, אתה בא עם מתווה נורא מסובך.

יוליה מלינובסקי: אני לא מצליחה להבין, אם אני עובדת בשישי-שבת, כי אני עבדתי בשישי-שבת - - -

חיים כץ: תקבלי שעות נוספות.

יוליה מלינובסקי: לא, איזה שעות נוספות?

יוליה מלינובסקי: אני כמוכרת עבדתי שם.

חיים כץ: את יודעת טוב מה זה לעשות הסכם קיבוצי.

יוליה מלינובסקי: חיים, אתה מסתכל על זה בתור מישהו שעבד כל חייו במגזר הציבורי, שמהיום הראשון האנשים שם קיבלו ימי מחלה לפי ההסכמים הקיבוציים.

יוליה מלינובסקי: במגזר הפרטי זה שונה.

יוליה מלינובסקי: זה שונה, חיים.

יוליה מלינובסקי: תאר לעצמך מזכירה, השאלה שלי מאוד פשוטה, למה אנשים שהמדינה שולחת אותם לבידוד צריכים לשלם על זה?

חיים כץ: היא לא משלמת להם.

יוליה מלינובסקי: שאלה נוספת, למה המעסיקים, לא משנה איזה מעסיק, צריכים לשאת בנטל?

יוליה מלינובסקי: שאלה שלישית ואחרונה, מי אמר לך שלמדינה אין כסף?

יוליה מלינובסקי: רק עכשיו מעבירים בוועדת הכספים מאתיים ומשהו מיליון שקל, השאלה למה אין כסף.

רועי כהן: קודם כל אנחנו רוצים להצטרף לדברים של דובי אמיתי, יו"ר נשיאות המגזר העסקי, ולהודות לך על הטיפול המסור לילות כימים כדי להביא לכאן איזשהו מתווה שיפתור את אי-הוודאות שנמצא כרגע בשטח.

חיים כץ: הושקעה פה עבודה?

רועי כהן: הושקעה עבודה.

חיים כץ: הושקעה פה מחשבה?

חיים כץ: בסדר, אבל הושקע משהו, נכון?

רועי כהן: כן, חד-משמעית והבאת לכאן את כל הניסיון והידע שלך, אבל אני רוצה להגיד לך שוב פעם, אני לא כועס עליך, אני כועס על החבר'ה ממשרד האוצר.

רועי כהן: למה אף אחד מהם לא אמר לך על 315,000 עצמאים שמחוץ למתווה הזה?

רועי כהן: למה הם לא אמרו לך את זה?

רועי כהן: על נהג המונית?

רועי כהן: על המדביר?

חיים כץ: אם אתה תלחש, זה נשמע יותר כאיום, אז תלחש.

רועי כהן: אני לא לוחש, אני רוצה לדעת למה האנשים האלה הפכו את העצמאים לברבור השחור של מדינת ישראל, הפכו אותם לאסקופה נדרסת, הם בכלל לא נמצאים בסדר היום, למה?

אוסאמה סעדי: רועי, תסביר לנו למה לא נכללים.

רועי כהן: למה נהג המונית, שנכנס אליו עכשיו לקוח שהוא מסיע לטובת מקום העבודה שלו ומודיעים לו שהוא צריך להיות בבידוד, יהיה 14 יום בבידוד על חשבונו?

רועי כהן: למה המדביר שבא להדביר אצלך?

רועי כהן: למה הקוסמטיקאית?

רועי כהן: למה הספר?

רועי כהן: למה טכנאי המיזוג אוויר?

רועי כהן: למה השיפוצניק?

רועי כהן: למה לא מתייחסים אליהם?

אוסאמה סעדי: למה הם לא מקבלים פיצוי?

רועי כהן: הם לא מקבלים שום פיצוי, אין, הם בכלל לא מופיעים, הם לא קיימים.

קרן ברק: למה?

קרן ברק: הם עסק, המדינה גם משפה על זה.

רועי כהן: הם לא נמצאים בפיצוי.

דובי אמיתי: הוא עצמאי, הוא לא מופיע - - -

חיים כץ: דובי, אתה חושב שהוא לא יודע להסביר?

רועי כהן: אני יודע להסביר את עצמי טוב מאוד.

דובי אמיתי: אני רוצה שיירגע, שינשום.

רועי כהן: אני כועס, כי אני באמת אומר לך שזאת תמונת מראה של כל היחס במשבר הקורונה של משרד האוצר.

חיים כץ: אם המתווה הזה היה חל גם על העצמאים, היית מקבל את זה באהבה?

רועי כהן: כן.

חיים כץ: שמעתם?

חיים כץ: הוא מייצג אותם, והוא היה מקבל את זה באהבה, כי הושקעה פה הרבה מחשבה וההסדר הזה מאוזן.

אוסאמה סעדי: חיים, אבל למה הוא לא נכנס?

חיים כץ: נראה מה יגיד האוצר.

רועי כהן: אבל אני רוצה להמשיך.

רועי כהן: אני אומר שוב, שאתה הגעת לכאן בישיבה הקודמת ואמרת בצורה שלא משתמעת לשתי פנים, שאתה רוצה שיהיה שיפוי מלא על העסקים הקטנים, כי בסופו של דבר אתה מבין שיש להם נזק מצטבר – גם סגירת העסק בעקבות יציאה מהבידוד וגם תשלום.

חיים כץ: גם כשישבתי במשא ומתן, רציתי שיפוי מלא.

רועי כהן: אז אני אומר לך שאין בעיה של כסף והם יודעים את זה, הם חילקו כסף עם מסוקים לאנשים שבכלל לא צריכים, אנשים שמרוויחים 50,000 שקל בחודש שקיבלו 750, אז לבוא עכשיו ולהסתכל לאותו בעל עסק קטן שיש לו מוסך של חמישה אנשים וכל החמישה נכנסו לבידוד – גם העסק שלו סגור וגם הוא יצטרך לשלם, למה?

רועי כהן: אני שואל למה.

חיים כץ: איפה הרצנו?

חיים כץ: קיבלת ממנו תשובה?

יוראי להב-הרצנו: קיבלתי.

חיים כץ: קיבלת ממנו תשובה על עסק קטן – חמישה בבידוד, העסק סגור.

חיים כץ: זה מה שלא קורה בעסק גדול.

חיים כץ: רועי, הם אומרים: אל תדבר יותר, כי אתה בן אדם לא חשוב, עידן רוצה לדבר.

חיים כץ: זה מה שאתה רוצה שאני אעשה?

חיים כץ: הוא מדבר, אני לא סותם לו את הפה, אתה גם תדבר.

רועי כהן: בסופו של דבר צריך להבין, שאנחנו כרגע באירוע שיש לו השלכות לטווח ארוך לשנה קדימה.

רועי כהן: לפי הנתונים 100,000 עסקים הולכים להיסגר עד סוף השנה.

רועי כהן: אני לא מבין את ההתעקשות של האוצר לא לבוא ולעזור בעת הזאת לציבור העסקים.

רועי כהן: אני לא מבין מאיפה הם חושבים על כל מיני תכניות סיוע.

רועי כהן: פה אתם יכולים מחר בבוקר לעזור לציבור העסקים, מה זאת ההתעקשות הזאת?

רועי כהן: אדוני היושב-ראש, תשאל אותם, תגיד להם: אני אראה לכם את כל ה-100 מיליארד, יש שם קרוב ל-40 מיליארד שלא מוצו.

רועי כהן: לא מוצו ולא ימוצו גם עד סוף משבר הקורונה, וזה מה שאני דורש ממך.

חיים כץ: מקודם אמרתי שדיבר אתי מנכ"ל התאחדות התעשיינים.

חיים כץ: הוא טוען שלא ציטטתי אותו נכון, ולכן אני אעלה אותו בזום.

חיים כץ: אם ציטטתי אותו לא נכון, אני מתנצל, כי ככה אני הבנתי, אבל אני אתן לו את האפשרות לתקן, בבקשה.

רובי גינל: אני מנכ"ל התאחדות התעשיינים, ואני מדבר בשם נשיאות המעסיקים, שזה ארגון הגג.

חיים כץ: לא אותך התכוונתי להעלות, אלא את רון תומר.

רובי גינל: רון תומר נמצא בישיבה, הוא לא יכול לעלות כרגע.

חיים כץ: אבל הוא דיבר אתי.

רובי גינל: אבל אני מייצג אותו.

חיים כץ: אני דיברתי ממה שהבנתי כשהוא דיבר אתי, ואם טעיתי, אתו הסליחה.

חיים כץ: אני מקווה שלא טעיתי בכוונה, יכול להיות שטעיתי, ואם כן, אני מתנצל.

רובי גינל: לא צריך להתנצל, אני רוצה להסביר.

רובי גינל: אנחנו מייצגים את המעסיקים בענפי התעשייה, ההייטק, המסחר, השירותים - - -

חיים כץ: אל תסביר לי את מי אתה מייצג, לא כלום, תבהיר את מה שאמרתי, ואם טעיתי, תבהיר את זה.

רובי גינל: לנו יש הסכם חתום עם המדינה, הוא מתנוסס על מכתב של משרד האוצר עם לוגו המנורה.

רובי גינל: בתמורה למתווה הזה, הסכמנו להסיר את התביעות הרטרואקטיביות.

רובי גינל: ברגע שהמתווה הזה יורד מסדר היום, אנחנו מחזירים את התביעה הרטרואקטיבית, אנחנו דורשים שיינתן פיצוי מלא למעסיקים, כי המתווה הזה מרע את מצבם של המעסיקים ביחס למתווה שעליו הסכמנו עם ההסתדרות.

חיים כץ: מצוין, הבהרת.

חיים כץ: מה אמרתי?

חיים כץ: הבנתי שתמורת המתווה, הם ויתרו על הרטרואקטיביות.

רובי גינל: לא, אני רוצה לדייק את זה.

חיים כץ: עכשיו המתווה הזה שונה, זה לא מה שזה, תתבע.

חיים כץ: אתה יכול לתבוע.

רובי גינל: בית המשפט קבע שאין אפשרות למעסיקים לתבוע רטרואקטיבית.

רובי גינל: בית המשפט קבע את זה.

רובי גינל: ברגע שהגשנו את התביעה, בית המשפט קבע את זה, ואנחנו נכנסנו למשא ומתן על המתווה קדימה.

חיים כץ: תודה רבה.

חיים כץ: חברת הכנסת קרן ברק, אופיר אחרון – באת אחרון, אתה אחרון הדוברים.

קרן ברק: אני אעשה את זה ממש ממש קצר, אני רוצה לחזור לנקודה שאני מייצגת – העסקים הקטנים והבינוניים, כאן אנחנו מדברים על העסקים הקטנים.

קרן ברק: אני חוזרת עכשיו אחורה להתחלה כשישבתם על שולחן המשא ומתן והגעתם להסכם למתווה, בלי מי שישב שם שייצג את העסקים הקטנים, הוא פשוט לא נכח, ואז מן הסתם, כשאתה מגיע להסכם עם קבוצה של אנשים שנמצאת שם, כשכל אחד מושך, אבל מגיעים להבנות, הקבוצה הלא מיוצגת, שזה העסקים הקטנים, לא הייתה שם וכאן נוצר הפער.

קרן ברק: הגענו למצב שהגענו לדיון הקודם, אני ביקשתי עוד לפני הדיון וגם תוך כדי הדיון, שיינתן פתרון לאותם עסקים קטנים, כמו שצוין לפני כן, ואני חוזרת, כי אני רואה שחברי הרצנו לא הבין, כשאחד מעסק קטן יוצא לבידוד – אם זה חנות, אם זאת מספרה, לא משנה מה – סביר להניח, לא תמיד, שגם העסק נסגר ואז נוצרת סיטואציה שגם העסק סגור וגם המעסיק צריך להוציא מהכיס שלו על עסק סגור שלא מרוויח שקל, כסף out of pocket לימי בידוד של אנשים שלא עובדים.

קרן ברק: אין הכנסה ויש הוצאה.

קרן ברק: זה הפוך מכל מה שמשרד האוצר התנהל עד היום.

קרן ברק: הרי כמו שנאמר פה, חולקו כספים, ופתאום האוצר אומר: אני לא מחלק כספים, אני לוקח את הכספים.

קרן ברק: אני שוב חוזרת ואומרת, 100,000 העסקים שייסגרו השנה – אני לא מצליחה להבין את התכנית הכלכלית של משרד האוצר, מי ישלם מיסים?

קרן ברק: ממה הקופה הציבורית תתמלא כדי שנוכל לעשות פה דברים מאוד יפים, לבנות כבישים, לבנות גשרים?

קרן ברק: ממה יהיה כסף?

קרן ברק: מאיפה, אם העסקים רק נסגרים, שום דבר לא נפתח, ואין כסף שממלא את הקופה הציבורית?

קרן ברק: אני חייבת לראות את התכנית הגדולה הזאת כדי להבין.

קרן ברק: אני שוב ושוב אומרת, מצד אחד אנחנו גם עוזרים לעסקים, אבל מצד שני עוזרים למדינה.

קרן ברק: אנחנו לא עושים טובה לעסקים.

קרן ברק: אנחנו מייצגים פה את המדינה, שצריכה למלא את כיסיה בכספי המיסים, שהם אלה שמאפשרים לנו אחרי זה לחיות כאן.

קרן ברק: העסקים הקטנים ממלאים את הקופה, ואנחנו רק סוגרים אותם ושום דבר לא נפתח.

קרן ברק: כשאנחנו דיברנו על ימי הבידוד, כשאנחנו דיברנו על עסקים קטנים, אני הייתי בטוחה – וכרגע הדליקו לי איזושהי נורה – שגם העצמאים נכנסים לתוכו.

קרן ברק: ברור שאם אנחנו מדברים על עסק שהוא עד חמישה, 10 או 18 עובדים, גם העובד האחד קיים בתוכו, הרי לא ייתכן שהוא לא נמצא בפנים ולא מקבל איזושהי פיצוי מהמדינה באיזשהו מתווה.

קרן ברק: זה מה שהיה לי חשוב להבהיר פה.

אוסאמה סעדי: בוקר טוב כבוד היושב-ראש, באמת מגיע לך כל הכבוד על ההתמדה שלך ועל העבודה שלך מול משרד האוצר.

אוסאמה סעדי: אכן יש התקדמות מבחינת העובדים מהמתווה הקודם, ולכן אני שאלתי אותך בתחילת הישיבה, יש לנו פה שני ראשים, הראש הראשון זה העובדים.

אוסאמה סעדי: במקור העובדים היו נושאים בנטל הזה, כי הכול היה מקוזז מהמכסה ומהצבירה של ימי המחלה, וזה היה גם נופל על המעסיקים והעצמאים שהיו משפים והמדינה הייתה יוצאת בלי כלום.

אוסאמה סעדי: זה בשביל המדינה, כמה זמן היה?

דובי אמיתי: שמונה חודשים.

אוסאמה סעדי: המדינה הרוויחה שמונה חודשים, כך שמה שהמדינה משלמת היום זה כלום לעומת מה ששילמו גם העובדים וגם המעסיקים והעצמאים.

אוסאמה סעדי: לכן הגיעה השעה, כבוד היושב-ראש, שהמדינה תישא בנטל.

אוסאמה סעדי: ברגע שהתעשיינים הגדולים אמרו: אנחנו הסכמנו למתווה ולא העלינו את הסוגיה של הרטרואקטיביות, מה לגבי העצמאים והעסקים הקטנים עם הרטרואקטיביות?

אוסאמה סעדי: טוב שאתה מעלה את זה גם ב-75% - - -

חיים כץ: אתה מדבר על הרטרואקטיביות של העצמאים, כשהם בכלל לא במשחק.

אוסאמה סעדי: נכון, לכן אני אומר שאנחנו צריכים להכניס אותם.

קרן ברק: אבל לא ידענו.

אוסאמה סעדי: אני חשבתי גם כמו קרן, וטוב שרועי כאן ואני מברך אותם, שלא יצטרכו עוד פעם לפנות לבג"ץ וקיבלו צו על תנאי.

אוסאמה סעדי: למה תמיד המדינה רק בכוח?

חיים כץ: אסף, אתה מוכן להכניס גם את העצמאים למתווה הזה?

אסף וסרצוג: אני אסביר הכול.

אוסאמה סעדי: ולכן אני חושב, שאם אנחנו באמת רוצים לקדם את זה, עשינו כברת דרך עם העובדים, 75% השאלה אם העסקים הקטנים האלה גם כשיוותרו - - -

חיים כץ: גם הם מבינים שזה בשבילם - - - כשהוא עושה את החשבון לא בצעקות, אלא רואה את החיים בפועל, יראה שהוא משלם חצי ממה שהוא היה צריך לשלם.

אוסאמה סעדי: חיים, אבל אם הם מוותרים על הרטרואקטיביות שמונה חודשים כששילמו, כמה?

אוסאמה סעדי: תקופה - - -

חיים כץ: שלא יוותרו, שיתבעו.

חיים כץ: הוא לא מוותר על כלום.

דובי אמיתי: לא באנו הנה כדי לתבוע, עם כל הכבוד.

אוסאמה סעדי: בדיוק, הם רוצים פתרון.

חיים כץ: דובי, אני לא זוכר שקיבלת רשות דיבור, למה אתה מתפרע?

חיים כץ: מילא רועי, אבל למה אתה?

דובי אמיתי: כי אתה נתת לי צ'ק פתוח, שאני יכול - - -

אוסאמה סעדי: כבוד היושב-ראש, אני מזכיר שאנחנו גם הצמדנו הצעות חוק פרטיות שלנו ומיזגנו אותן עם הצעת החוק - - -

חיים כץ: אבל הסכמתם שהצעת החוק תהיה זהה להצעת החוק הממשלתית – בסדר, הסכמתם.

אוסאמה סעדי: לכן אני אומר שיש - -

חיים כץ: אתם לא רוצים למשוך - - -

אוסאמה סעדי: - - יש 300,000, 350,000 עצמאים שרועי דיבר עליהם, חשוב שאנחנו נקבל תשובה.

חיים כץ: עידן ואחריך האוצר.

קריאה: מה אתי?

חיים כץ: אני אתן לך אחרי האוצר, שיהיה מישהו שיענה, שיוכל להגיב, שיהיה פה משחק הוגן.

עידן רול: קודם כל אני רוצה להגיד באמת ברמה הכי כנה, כל הכבוד על המאמצים, חיים, כי המתווה הזה הוא עבודה קצת כפויית טובה.

עידן רול: קשה מאוד לצאת במקום שהוא מרצה את כולם.

עידן רול: זה מתווה שהתחיל בצורה שערורייתית באוצר, שבאמת מתעללת בעסקים קטנים ובמעסיקים ובעובדים ואנחנו מתקרבים.

עידן רול: אני עדיין חושב שצריך להעלות את הרף לעסקים קטנים, לבטח ל-20.

עידן רול: אנחנו הרבה פעמים נאלצים לבחור לפי הנוהל.

עידן רול: יש פה חקיקה שמתייחסת לגודל של עסק קטן, אני חושב שזה צריך להיות תואם לזה.

עידן רול: כמו שמתייחסים אליהם בדברים אחרים שחלים עליהם כמו חובת מכרזים, אי אפשר לבחור עכשיו באוצר שכאשר זה מגיע לפיצויים, פתאום הם לא נחשבים עסק קטן.

עידן רול: יש איזשהו סטנדרט מוכר במגזר הציבורי.

עידן רול: אני באמת מסתובב כל שבוע בעסקים קטנים בכל הארץ.

עידן רול: הם מתקשים לקבל בכלל את הפיצויים המינימליים.

עידן רול: הם נתקלים בחומה של בירוקרטיה מאז תחילת המשבר ובאטימות לא פעם.

עידן רול: אז עכשיו אומרים שלמדינה אין כסף.

עידן רול: קודם כל זה לא טיעון, העסקים האלה משלמים מיסים ועובדים קשה.

עידן רול: הדבר הכי נפוץ שאני שומע זה: אנחנו מחזיקים אנשים כדי לא להוציא אותם לחל"ת, למרות שזה פוגע בנו כלכלית; והדבר השני זה שהם נפגעים כל כך קשה מימי הבידוד.

עידן רול: אני חושב שאולי באוצר לא מבינים עד כמה המשבר הוא קשה.

עידן רול: זה לא דבר שהוא עכשיו אלקטיבי.

עידן רול: אין, הם לא ישרדו את זה, הם לא הקופה של המדינה.

עידן רול: הקופה של המדינה הם היו כשמשלמים מיסים כל הזמן.

עידן רול: זה באמת לא נטל סביר, אפילו שהפכת אותו לנטל קטן בהרבה על העסקים הקטנים.

עידן רול: הם לא יעמדו בזה, הם פשוט לא יכולים לעמוד בזה, וזה חייב לעלות ל-20 וזה חייב להיות פיצוי מלא.

עידן רול: אין מה לעשות, זאת לא פרה חולבת, זה לא עכשיו: אה, אנחנו לא יודעים למצוא את הכסף, אז עכשיו נגיד שאין כסף וזהו, העסקים צריכים להגיד אמן ואנחנו צריכים להגיד אמן, זה לא.

עידן רול: אתה באמת עשית עבודה טובה, באמת לקחת את זה למקום משמעותית יותר טוב למען העסקים הקטנים.

עידן רול: חיים, אני באמת אומר את זה במלוא ההערכה, ועדיין המתווה הזה לדעתי לא טוב מספיק לעסקים הקטנים.

עידן רול: הם בקריסה אמיתית, זה משבר מתמשך.

עידן רול: אי אפשר כל פעם לבוא ולהטיל גזירה אחרת.

עידן רול: הנושא של ימי בידוד, בוא נחזור לראשית הדיון, מה זה בכלל ימי הבידוד האלה?

עידן רול: למה המעסיק צריך לשלם, בגלל שמישהו הלך לדודה שלו לארוחה משפחתית ועכשיו הוא בבידוד?

עידן רול: מה זה קשור למעסיק?

עידן רול: הוא לא חולה, זה לא קרה במקום העסק וזה לא קשור למעסיק, זאת חברת האשראי החדשה של המדינה?

עידן רול: אני באמת שואל.

עידן רול: אם תנתקו רגע את הדיון ארוך הימים הזה ונסתכל שנייה על המקרים שככה זה קורה, יצא לחופשה בארץ?

עידן רול: המעסיק ישלם על בידוד.

עידן רול: יצא לארוחה משפחתית או לברית?

עידן רול: זאת לא בעיה של המעסיקים.

קרן ברק: הוא גם לא יכול להגיד לו: אל תיסע לחו"ל.

עידן רול: אנחנו השתגענו?

עידן רול: אני לא מבין, באמת באוצר אתם מבינים שזה לא מעניין את המעסיק?

עידן רול: אם זה קרה בגלל שהוא שלח את העובד במסגרת עבודתו והוא נכנס לבידוד, אפשר לדבר על זה.

חיים כץ: אז המעסיק משפה אותו לגמרי, המעסיק משפה אותו מלא.

עידן רול: יפה, לכן אני לא בא ואומר משהו לא רציונלי ומנותק מהמציאות, אבל כל מקרה אחר, מה לעזאזל המעסיק אשם שהעובד נכנס לבידוד כי הוא היה בברית?

עידן רול: מה זה קשור אליו?

קרן ברק: אתה לא יכול להגיד לו לאן ללכת.

עידן רול: ועכשיו אני רוצה בבקשה להעלות כמה שאלות, שלי לא ברורות במתווה, ואני אשמח לתשובות.

עידן רול: יש התייחסות לעובד שנכנס לבידוד עקב חו"ל, אבל אני לא הבנתי את ההתייחסות לגבי - - -

חיים כץ: אם המעסיק שלח אותו, כל הימים על המעסיק, העובד לא משלם דבר, לא בצבירה ולא בשעות.

עידן רול: והשיפוי?

חיים כץ: אין שיפוי.

נעה בן שבת: שיפוי 50% גם הוא מקבל.

חיים כץ: אה, המדינה משפה את המעסיק 50%, כי הוא נחמדה, כי הוא שלח אותו לצרכי עבודה.

עידן רול: מה זה נחמדה?

עידן רול: המעסיק לא המציא את הקורונה.

חיים כץ: לא חשוב, עזוב, אם העובד נסע לחופשה וחזר, מה אומר החוק?

נעה בן שבת: נסע לטיול והוא חזר אחרי הבידוד?

נעה בן שבת: הוא בכלל לא זכאי.

עידן רול: מתי המעסיק יקבל את השיפוי?

עידן רול: הרי המעסיקים הם לא חברות האשראי.

עידן רול: אם זה יגיע חודש אחרי, המעסיק צריך להחזיק - - -

קרן ברק: זה כמו מילואים.

חיים כץ: זה כמו מילואים, המטרה תהיה שמידית גם המעסיק לא משלם עבור החודש - - -

קריאה: יש פה נציג ביטוח לאומי.

חיים כץ: בסדר, זה כמו מילואים.

עידן רול: מה לגבי שיפוי בגין הפרשות לקרן הפנסיה שהמעסיק עושה בימים האלה?

חיים כץ: השיפוי של האוצר על עלות המעסיק, כולל הכול, עלות.

חיים כץ: יחד עם זה, כדי שהעובד לא ייפגע ביום המחלה שלו בהפרשות ובצבירה, נתתי לו אפשרות אם הוא רוצה לשלם את זה מיום חופשה.

חיים כץ: הושקעה פה מחשבה.

רועי כהן: זה מראה כמה הוא חשב על כל הדברים האלה.

חיים כץ: סעיף סעיף, הייתי יושב בלילה, מתעורר רגע ורושם כדי לא לשכוח.

עידן רול: לכן פתחתי בברכות אמיתיות וכנות.

עידן רול: מה לגבי שיפוי בגין עובדים מסתננים?

עידן רול: להבנתי אין שיפוי.

חיים כץ: אין, לא התייחסנו.

עידן רול: לכן אני מעלה את הנקודה.

עידן רול: תחשוב שאם אתה לא תשפה אותם, יש להם תמריץ שלילי להיכנס לבידוד.

נעה בן שבת: המתווה אומר שזה נשאר כפי שהציע האוצר, שכרגע המעסיקים של המסתננים לא - - -

עידן רול: אנחנו רוצים שהם ייכנסו לבידוד.

חיים כץ: הבנתי את מה שאתה אומר.

עידן רול: וגם יש מעסיקים שאין להם ברירה אחרת, אין ישראלים בעבודות האלה, אז מה יעשו?

עידן רול: אתן לך דוגמה במסעדות.

חיים כץ: נראה לי לא נצביע היום...

חיים כץ: אם לא רוצים, נכריז על הפסקה בעוד חמש דקות, נעביר נושא, נאשר את המענקים למבודדים, כשאין פה חכמולוגיה, אין פה כלום.

עידן רול: אבל חיים, זאת שאלה קונקרטית.

עידן רול: לדוגמה מסעדות – העובדים שלהן הם בדרך כלל עובדים זרים או שוטפי כלים.

עידן רול: אם הם לא יקבלו שיפוי – יש כמה ענפים שתלויים בעובדים כאלה.

חיים כץ: ברור, בכל מצב – גם אם היינו מצביעים היום, זה לא היה עולה היום למליאה, זה היה עולה ביום שני.

חיים כץ: במקרה הגרוע, נבוא לפה ביום ראשון, נמשיך את הדיון, נשב עם האוצר, ננסה לתקן את מה שאני חושב ששמעתי פה, ושמעתי כל מיני דברים, ונבוא להצבעה ביום שני למליאה, כי זה לא יכול לעלות לפני יום שני.

חיים כץ: אם זה היה עולה לפני יום שני, זאת אופרה אחת.

חיים כץ: אם זה לא עולה לפני יום שני, זאת אופרה אחרת.

חיים כץ: מה אני יוצר בזה?

חיים כץ: שימשיכו ללחוץ עליכם וללחוץ עלי.

חיים כץ: אני בא בידיים נקיות ואעשה את מה שאני חושב שצריך לעשות, ואני לא לחיץ.

חיים כץ: אני לא לחיץ, כי אני לא עושה שום דבר שאני לא מבין אותו לפרטי פרטים ממה זה נובע, למה זה נובע, ואני יודע שהמעסיק והעובד חד הם, יודע.

חיים כץ: אני יודע ועברתי משברים במסגרת היותי יו"ר ארגון.

חיים כץ: עברתי משברים שהייתי צריך להוריד שכר, לפטר עובדים ולוותר על זכויות, הייתי שם.

חיים כץ: הוויתורים על השכר היו הרבה יותר פשוטים מאשר לפטר 2,500 איש מתוך רשימה מוגדרת, הרבה יותר פשוט.

חיים כץ: Once in a lifetime אתה עובר כזה דבר.

חיים כץ: הייתי שם, ואת כל מה שעברתי, שמתי פה כדי לעשות סדר.

חיים כץ: אסף, בבקשה, ואף אחד לא יפריע לו, גם אם הוא יגיד דברים שלא נעימים לאוזן.

אוסאמה סעדי: אסף, תביא בשורות.

אסף וסרצוג: תודה רבה, כבוד היושב-ראש.

אסף וסרצוג: אני אתייחס בקצרה למתווה שהוגש ולחלק מהדברים שהועלו פה, ואז אוסיף הערות שלנו למה שהבאת.

אסף וסרצוג: אני אתחיל ואגיד שאנחנו הבאנו מתווה, שהוסכם יחד עם ההסתדרות ויחד עם רון תומר שמייצג ארגון של מעסיקים.

חיים כץ: אני לא שומע אותך טוב, תצעק.

חיים כץ: רועי צעק פה, גם אתה יכול לצעוק.

אסף וסרצוג: רועי תמיד צועק.

רועי כהן: יש לי על מי ועל מה.

אסף וסרצוג: מי שצועק כל הזמן, זה כבר כנראה...

רועי כהן: כן כן, תיכף נשמע את סיפורי סבתא שלך.

רועי כהן: ..

אסף וסרצוג: בקיצור, הבאנו איזשהו מתווה.

אסף וסרצוג: בתחילת הדרך גם דובי היה אתנו, אבל החליט שזה פחות מתאים לו, וזה הגיע לכאן לשינויים, ותיכף אני אתייחס לשינויים.

אסף וסרצוג: מכיוון שעלו פה כל מיני סוגיות לגבי לא הוגן, כן הוגן, כלפי מי, אנחנו חושבים שכן הבאנו הסדר שניסה להיות הסדר מאוזן.

אסף וסרצוג: היו לנו הרבה שיחות עם יו"ר הוועדה לגבי העניין הזה, שחשב שההסדר לא מאוזן, ולכן הציע את השינויים שהציע.

אסף וסרצוג: חשוב להגיד משהו אחד, שמתחבר בעיקר למה שאמרו פה לגבי זה שהמדינה צריכה לשאת בכול.

אסף וסרצוג: אי-אפשר להפריד את הסיוע של ימי בידוד משאר הסיוע שניתן במסגרת רשת הביטחון הכלכלי.

אסף וסרצוג: אמר דובי שבכל העולם נותנים סיוע לימי בידוד, וזה לא נכון.

אסף וסרצוג: יש מספר יחסית מועט של מדינות שנותנות סיוע מלא או חלקי לימי בידוד, אבל כשאתה משווה מה המדינות האלה נותנות במקום אחר, בסיוע אחר, הוא יותר נמוך.

אסף וסרצוג: אפשר לעשות את ההשוואות האלה.

אסף וסרצוג: לצורך העניין, יש היום לעסקים מענק הוצאות קבועות, יש מענק לעצמאים, יש מענק ארנונה, יש כל מיני כלים שניתנים.

אסף וסרצוג: אפשר להגיד: בואו נפחית בהם, ואז ניתן יותר בימי בידוד, המשחק יהיה במקרה הזה משחק סכום אפס.

אסף וסרצוג: אפשר להגיד בלי קשר לעניין המהותי, אם מישהו חושב שהמדינה צריכה לשאת בכל עלות ימי הבידוד, כן או לא, אבל זה כן חשוב שחברי הוועדה יבינו שרוב הכלים האלה נידונים בוועדת הכספים, לכן אני לא יודע מי מכיר את כולם לפרטי פרטים וכמה, אם תרצו אני אשמח לפרט עליהם, אבל בסך הכול יש רשת ביטחון שעובדת בצורה די רציפה.

אסף וסרצוג: חבר הכנסת רול, במקרה יש לי פה את המספרים.

אסף וסרצוג: אתה אומר שהייתה בירוקרטיה ולא הגישו.

אסף וסרצוג: יש בישראל בערך 650,000 עסקים במצבי התאגדות שונים, מתוכם בערך 450,000 הם עד מחזור של 300,000 שקל בשנה, רובם מעסיקים את עצמם – הם מקבלים מענק הוצאות קבועות ומענק סוציאלי.

אסף וסרצוג: אם תרצו, אני גם אשמח להראות לכם איך עובדים המענקים בהתאם לסכומים, אבל לצורך העניין, רק את המענק הוצאות קבועות, לא הסוציאלי, מרץ-אפריל קיבלו 270,000, סוציאלי קיבלו 250,000; אחר כך הייתה לזה השלמה מרץ-יוני, אז קיבלו 430,000 את המענק הסוציאלי, 237,000 את מענק ההוצאות הקבועות.

עידן רול: אני אשמח שנשב על זה, כי אלה נתונים מאוד חלקיים ואפשר לדבר על שיטות המדידה.

עידן רול: בוא נדבר על זה.

אסף וסרצוג: אני אשמח להציג הכול, אם תרצו על זה דיון בנפרד או תרצו גם לבוא אלינו.

חיים כץ: נעשה דיון ונראה אם יש בעיות, איך אנחנו משלבים את העצמאים בהסדר ופותרים את הבעיה.

אסף וסרצוג: זה באופן כללי.

אסף וסרצוג: לגבי הסוגיה שהועלתה פה עם העצמאים, עצמאי שמוציא לעצמו תלוש, מי שמשלם לעצמו שכר, נכנס לתוך העניין הזה.

אסף וסרצוג: מי שלא, נכנס לעולם מענקי הוצאות קבועות.

אסף וסרצוג: הייתה לנו מחשבה על העניין הזה, הסתכלנו על זה.

אסף וסרצוג: בסוף, אם לצורך העניין ספר מבודד כרגע ויושב בבית, הוא יקבל את הסיוע הזה דרך מענק הוצאות קבועות, דרך המענק הסוציאלי.

רועי כהן: איך הוא מגיע ל-40%?

רועי כהן: איך?

רועי כהן: אבל למה להגיד דברים כאלה?

חיים כץ: הוא יגיד מה שהוא רוצה.

רועי כהן: אבל צריך להגיע ל-40% ירידה, איך שישה ימים יגיע ל-40%?

רועי כהן: למה לא להגיד את האמת?

חיים כץ: רועי – תוציאו אותו לחמש דקות שיירגע.

חיים כץ: בוא תירגע, אל תצעק.

חיים כץ: אל תצא, שב ותירגע.

חיים כץ: אני רוצה לשאול אותך שאלה.

חיים כץ: עכשיו סגרו את המספרות, ספר בודד, אחד שיושב לבד, אתה לא מצפה שיוציא לעצמו תלוש, לפי מה שאמרת הרגע.

אסף וסרצוג: נניח עכשיו בסגר אותה דוגמה.

חיים כץ: היה סגר, הוא סגר את המספרה, מה קרה עם אותו ספר?

אסף וסרצוג: ברגע שאותו ספר נסגר, בוא נניח שהוא סגור חודש – אתה יודע מה?

אסף וסרצוג: נגיד שהוא שבועיים בבידוד.

אסף וסרצוג: תיקחו איזה מספר שאתם רוצים, זה לא משנה, בסוף תגיעו לאותו דבר.

אסף וסרצוג: נגיד שהוא שבועיים בבידוד – אם הוא שבועיים בבידוד, המחזור שלו ירד ב-75%, כי הוא לא עבד שבועיים מתוך חודשיים.

אסף וסרצוג: המענקים הם דו-חודשיים, כי ככה הם מדווחים.

אסף וסרצוג: דרך אגב, אם הוא לא ירד בסכומים האלה, הוא לא נכנס לתוך המענק והגדרנו מי שלא נכנס לרף של המענקים.

חיים כץ: כמה צריך להיות המחזור בחודשיים?

אסף וסרצוג: יש שני מענקים: יש מענק הוצאות קבועות שהולך לעסק, נגיד ספר, זה הולך להוצאות שלו בעסק, ויש מענק סוציאלי.

חיים כץ: ספר בודד מרוויח בחודש 10,000 שקל ברוטו, זה המחזור שלו, בחודשיים – 20,000, מה קרה עכשיו כשסגר את העסק?

אסף וסרצוג: יש שלושה מענקים: יש מענק הוצאות קבועות, שזה מענק לעסק, ואם המחזור שלו ירד בחודשיים האלה – במקרה הזה בארבעה חודשים האלה של ספטמבר, אוקטובר, נובמבר, דצמבר הרף הוא 25%, לפני ואחרי זה יהיה 40% – אם הוא עבר את הרף, הוא נכנס ומקבל מענק של הוצאות קבועות.

אסף וסרצוג: עסקים שהם עד 300,000, אין אפילו חישוב נוסחה, הם מקבלים סכום פיקס.

אסף וסרצוג: עסק שהוא אפס עד 100 – מקבל 3,000 שקלים לחודשיים, 100,000 עד 200,000 יקבל 4,000 שקלים לחודשיים, ועסק בין 200,000 ל-300,000 מקבל 6,000 שקלים לחודשיים.

אסף וסרצוג: אותו דבר באותו מתווה יש עם ארנונה, הוא מקבל החזר ארנונה אם הוא נכנס לרף.

חיים כץ: אני רוצה דף מסודר עם נתונים, לראות את הנתונים ולהיכנס לזה.

חיים כץ: תמשיך למתווה.

אסף וסרצוג: לגבי המתווה יש לנו שתי הערות מרכזיות ועוד אחת שאתי תתייחס אליה.

אסף וסרצוג: הערה אחת, נושא הגדלת ימי מחלה.

אסף וסרצוג: אנחנו חושבים שכן נכון להגדיל את המספר.

חיים כץ: אני רוצה לשאול את חברי הכנסת.

חיים כץ: כשאני אמרתי שאנחנו עוצרים את המענקים עד שיגיע הצו וניתן גם לאלה שעובדים בשירות לאומי, הגיעה הצעה, והכנסת בחוכמתה הקימה ועדה משותפת.

חיים כץ: האם אתם חושבים שאנחנו צריכים בכל זאת להעביר עכשיו את המענקים למובטלים, כדי שנוכל לתת להם עוד 2,000 שקל מידית כי אנחנו לא נגמור את הדיון הזה?

חוה אתי עטייה: או מה?

חיים כץ: אנחנו עוצרים אותך ומכריזים על הפסקה.

חיים כץ: נקריא בלי יותר מדי חכמולוגיה, נקרא ונצביע.

קריאה: על המענקים?

חיים כץ: קודם כל מענקים למובטלים.

חיים כץ: לא אלך למענק השני, אני רוצה עליו דיון.

יוראי להב-הרצנו: חיים, אנחנו גם צריכים להיות היום במליאה.

חיים כץ: הם רק בזמן שאילתות.

חיים כץ: הקראת המענקים תיקח 10 דקות, וכך אנשים יקבלו את כספם ונלך הלאה.

חיים כץ: תקראי את המענק הראשון.

שמרית גיטלין שקד: אני קוראת – אני לא אקרא את המבוא להסכם: הסכם בדבר מתן מענק בשל תקופת אבטלה ממושכת לאור התפרצות נגיף הקורונה החדש

שמרית גיטלין שקד: המבוא להסכם זה מהווה חלק בלתי נפרד ממנו.

שמרית גיטלין שקד: בהסכם זה- "בני זוג"- כהגדרתם בחוק הבטחת הכנסה; "דמי אבטלה" – כהגדרתם בסעיף 158 לחוק; "חוק הבטחת הכנסה" - חוק הבטחת הכנסה, התשמ"א-1980; "חוק מענק הסתגלות" – חוק מענק הסתגלות מיוחד לבני 67 ומעלה (הוראת שעה – נגיף הקורונה החדש), התש"ף – 2020; "החוק" – חוק הביטוח הלאומי [נוסח משולב], התשנ"ה-1995; "מבוטח" – מבוטח כהגדרתו בסעיף 158 לחוק או זכאי למענק הסתגלות; "השכר היומי הממוצע במשק" – כהגדרתו בסעיף 167 לחוק; "השכר הקובע" – השכר היומי הממוצע כמשמעותו בסעיף 170 לחוק, שלפיו שולמו לאחרונה דמי האבטלה לאותו מבוטח.

שמרית גיטלין שקד: "ימי אבטלה" – לעניין מי שקיבל דמי אבטלה – מספר הימים שבעדם שולמו דמי אבטלה, ולעניין מי שקיבל מענק הסתגלות בעד חודש מסוים, מספר הימים שבעדם ניתן היה לשלם דמי אבטלה; "מענק הסתגלות" - כמשמעותו בחוק מענק הסתגלות או בתקנות שעת חירום; "תקנות שעת חירום" – תקנות שעת חירום (נגיף הקורונה החדש)(מענק הסתגלות מיוחד לבני 67 ומעלה), התש"ף – 2020.

שמרית גיטלין שקד: מבוטח שמתקיים לגביו אחד מהתנאים המפורטים להלן יהיה זכאי למענק חד פעמי בסכום של 2,000 שקלים חדשים (להלן- המענק):

שמרית גיטלין שקד: שולמו לו מענקי הסתגלות בעד תקופה של 100 ימי אבטלה לפחות בין אם רצופים ובין אם לאו, החל מיום 1 במרץ 2020 ועד ליום 17 באוקטובר 2020.

שמרית גיטלין שקד: בני זוג הזכאים שניהם למענק חד פעמי יהיו זכאים כל אחד מהם לתוספת למענק בסכום של 500 שקלים חדשים.

שמרית גיטלין שקד: המוסד ישלם את המענקים החד פעמיים והתוספת להם, ללא צורך בהגשת בקשה, לחשבון הבנק שאליו השתלמו דמי האבטלה או מענק ההסתגלות למבוטח הזכאי למענק, לפי העניין.

שמרית גיטלין שקד: על תשלום מענקים ותוספות למענקים לפי הסכם זה יחולו הוראות פרק י"ד לחוק למעט הסיפה של סעיף 303(ב) לעניין ניכוי מגמלה וסעיף 312, בשינויים המחויבים.

שמרית גיטלין שקד: לא יראו את המענק והתוספת למענק המשתלמים מכוח הסכם זה כהכנסה לפי כל דין.

שמרית גיטלין שקד: מענקים ותוספת למענקים לפי הסכם זה ישולמו על חשבון אוצר המדינה באמצעות המוסד.

שמרית גיטלין שקד: הממשלה תשפה את המוסד, באמצעות משרד האוצר, בסכום תשלום המענקים שהוא ישלם לפי הסכם זה, וזאת לפי נוהל השתתפות אוצר המדינה בתשלומי המוסד לביטוח לאומי (להלן – הנוהל).

שמרית גיטלין שקד: בהתאם לסעיף 9 לחוק, ההסכם בין המוסד לבין האוצר טעון התייעצות עם ועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת.

חיים כץ: ההסכם הזה?

שמרית גיטלין שקד: כן, הקראתי אחד, רק את ההסכם הראשון.

קרן ברק: למה לא את שניהם?

חיים כץ: תיכף, חכי.

חיים כץ: משרד האוצר רוצה להגיד משהו או מוותר?

טלי ארפי: לפי החוק, ההסכם הזה טעון התייעצות עם ועדת העבודה והרווחה.

טלי ארפי: המטרה של הדיון עכשיו היא לשמוע את עמדת הוועדה.

חיים כץ: אתם לא צריכים אישור שלנו על החוק?

טלי ארפי: לא.

חיים כץ: התייעצנו.

חיים כץ: תקראי גם את השני ותרשמי נקודת זכות שהלכנו לקראתכם, כשקיימנו דיון, הייתה התייעצות.

טלי ארפי: באיזה מובן?

חיים כץ: תרשמי במאזנים שהלכתי לקראתכם, כי אם לא הייתי מקיים פה דיון, אין עוד התייעצות.

חיים כץ: ..

חיים כץ: תקראי ותסבירי את שניהם ביחד.

חיים כץ: לגבי ההתייעצות השנייה, יש לכם הסכם?

טלי ארפי: כן.

חיים כץ: למה לא קיבלנו אותו?

חיים כץ: עד לפני דקה לא קיבלנו.

טלי ארפי: זה לא מדויק.

שמרית גיטלין שקד: אם יש הסכם, תעבירו עכשיו.

חיים כץ: אדוני מנכ"ל הביטוח הלאומי, יש לך הסכם שאני צריך לדון עליו עכשיו, יש הסכם כזה?

חיים כץ: יש לך או אין לך?

מאיר שפיגלר: זה לא כן ולא, מכיוון שיש הסכם – אנחנו לא היינו בישיבה מכיוון שיש כל מיני דברים שאנחנו עדיין עוסקים בהם.

מאיר שפיגלר: בעיקרון, הסכם יש מבחינת מסגרת אבל - - -

חיים כץ: הבנתי, אנחנו לא נקריא את זה, את מה שאין, אנחנו לא נצביע על מה שאין ואנחנו לא נהיה פארסה עד כדי כך, עם כל הכבוד לכם.

חיים כץ: ההסכם הראשון שהקראנו, אפילו התייעצות, הנה אנחנו תומכים, נעשה הצבעה אפילו.

חיים כץ: את רוצה להסביר אותו?

חיים כץ: קודם כל צריך להסביר את ההסכם הראשון.

איציק דניאל: ההסכם הראשון אומר שיש אוכלוסייה של אנשים שהיו במצב של אבטלה פרק זמן ממושך, מעל 100 ימים, או שהיו זכאים למענק הסתגלות והם מעל גיל 67.

איציק דניאל: אנחנו למעשה נותנים להם מענק חד-פעמי בסך 2,000 שקלים כדי לפצות על אובדן הכנסה.

איציק דניאל: הם היו בסגר באופן שנכפה עליהם, בגלל שהמדינה הטילה מגבלות.

איציק דניאל: לכן הם היו זכאים להכנסה נמוכה יותר ולדמי אבטלה וניתן להם מענק חד-פעמי של 2,000 שקלים.

איציק דניאל: אם שני בני הזוג במשק הבית היו נמצאים במצב של תעסוקה ממושכת מעל ל-100 ימים, כל אחד מהם יהיה זכאי למענק של 2,500 שקלים, זאת אומרת שמשק הבית יקבל תוספת חד-פעמית של 5,000 שקלים.

שמרית גיטלין שקד: אבל זה רק אם השכר הקובע של המובטל היה נמוך מ-10,551 שקלים.

איציק דניאל: מעל השכר הממוצע במשק.

חיים כץ: מי בעד?

חיים כץ: בעד – 5 נגד – אין

חיים כץ: אפילו קיבלתם פה אחד, חמישה חברי כנסת ואפילו לא בהתייעצות.

חיים כץ: אופיר, אתה רוצה לדבר עכשיו, או לבוא ביום ראשון להמשך הדיון שיהיה ביום ראשון בשעה 10:00?

אופיר כץ: משפט על מה שהצבענו.

אופיר כץ: קודם כל להודות לך שעשית את ההפרדה ובאמת הלכת לקראתם, כי יכולת למשוך גם את זה, אבל אתה מבין את הצורך ולכן עושה את ההפרדה.

אופיר כץ: אנשים באמת מחכים לכסף הזה, כי מאז שזה פורסם, אני מקבל הרבה פניות.

אופיר כץ: טוב שעשית את זה חיים, עכשיו יוכל לראות את הכסף וגם להגיד תודה לשר האוצר שבא עם הרעיון הזה.

אופיר כץ: גילאי 67 ומעלה היו מחוץ למענק הזה.

אופיר כץ: פניתי אליו, הוא אישר את זה, ואני שמח שהם גם נכנסו.

חיים כץ: כשאתה מדבר על שר האוצר, אני חייב לציין את שיתוף הפעולה, הנכונות והפתיחות שלו לפחות בבעיות שאני העליתי בנושא המתווה.

קרן ברק: אנחנו מברכים אותך אופיר.

איציק דניאל: יושב-ראש הוועדה, אנחנו כן מבקשים לדון בהסכם השני.

איציק דניאל: אני אתייחס לסוגיות שעלו פה.

חיים כץ: מאחר שאנחנו ניפגש פה ביום ראשון בשעה 10:00 ואנחנו נמצה עד אז את כל הדיונים, כדי שנוכל למצות את כל הדיונים ביום ראשון בשעה 12:00 - - -

אופיר סופר: שלא נגיע ביום ראשון והכול סגור, יש כאן סוגיה שלא עלתה.

אופיר סופר: כנראה שיש שר חינוך שלא אכפת לו מהחינוך, כנראה שהממשלה הזאת לא מתפקדת, מוסדות חינוך לא נמצאים כאן בלופ, אני מדבר על מוסדות חינוך פרטיים.

אופיר סופר: בדיוק כמו שהוא צעק על העצמאים, מוסדות החינוך בקריסה.

אופיר סופר: הם צריכים לשלם משכורות למורים, אין תשלומי הורים, כל העסק בקריסה ואף אחד לא זועק את הזעקה הזאת.

חיים כץ: אני מציע לך הצעה.

חיים כץ: עזוב מה אתה מודיע או לא מודיע, תבצע, אל תודיע.

חיים כץ: הכול בסדר, תעשה מה שאתה חושב, אל תודיע.

חיים כץ: אני מציע לך הצעה, תכתוב עמוד אחד באותיות גדולות ותעביר לי אותו.

אופיר סופר: תודה רבה.

חיים כץ: ביום ראשון בשעה 12:00 ועד בכלל, עד שנסיים לטוב ולרע - - -

קריאה: אמרת 10:00.

חיים כץ: אני רוצה לתת זמן לאוצר ולמכתבים שלו, שנוכל לדבר עליהם.

חיים כץ: ביום ראשון בשעה 12:00 הוועדה תקיים ישיבה.

חיים כץ: תודה רבה, הישיבה נעולה.