ועדת הכלכלה, כנסת 23, פרוטוקול מספר 146, 2020-12-08 12:00

יעקב מרגי: שלום לכולם, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת הכלכלה של הכנסת, 8 בדצמבר 2020, כ"ב בכסלו התשפ"א.

יעקב מרגי: על סדר היום: השפעת הקשר עם יהדות התפוצות על כלכלת ישראל, לציון היום לחיזוק הקשר עם יהדות התפוצות.

יעקב מרגי: השרה עומר ינקלביץ' הייתה אמורה להשתתף איתנו בישיבה, היא תהיה איתנו בזום.

יעקב מרגי: אני מודה לחברי הכנסת שמשתתפים איתנו בדיון, זה נושא חשוב.

יעקב מרגי: נמצא איתנו יושב-ראש הסוכנות יצחק הרצוג, חבר כנסת לשעבר, שר לשעבר ויו"ר מפלגת העבודה לשעבר, אבל יש לו ייחוס יותר חשוב מכל זה.

יעקב מרגי: בימי ציון שונים שהכנסת מציינת זה לא אומר שאנחנו מתעסקים באותן סוגיות חשובות אך ורק ביום המיוחד, אלא זה יום של חשבון נפש ולחשוב מה עוד לא עשינו בסוגיות האלה שאנחנו מציינים.

יעקב מרגי: בהקשר הזה חיפשנו נושא שקשור לוועדת הכלכלה, למרות שזו תקופת לחץ בוועדה מבחינת חקיקה.

יעקב מרגי: הייתה לנו התלבטות לגבי קיומם של הדיונים האלה, אבל בסוף אישרנו אותם.

יעקב מרגי: דחסנו והיום זו כבר הישיבה החמישית.

יעקב מרגי: השרה עומר ינקלביץ', בבקשה.

עומר ינקלביץ': ראשית, תודה רבה רבה לחברי יו"ר הוועדה, חבר הכנסת מרגי, שהסכים לקיים את הישיבה הזאת ביום העמוס הזה.

עומר ינקלביץ': אני חייבת לומר שהבוקר קמתי נרגשת לקראת היום הזה ורציתי לשבת אתכם פנים אל פנים, אבל ממש לפני כשעה וחצי הודיעו לי שאני צריכה להיכנס לבידוד.

עומר ינקלביץ': בסדר, זה חלק מהתקופה, חלק מהזמן, זה גם חלק מהשיח שלנו.

עומר ינקלביץ': אני מודה לכם על ההזדמנות.

עומר ינקלביץ': שוב, תודה רבה ליו"ר הוועדה חבר הכנסת מרגי; תודה רבה ליו"ר הסוכנות בוז'י הרצוג, חברי היקר, שאני זוכה לעבוד איתו בקרבה בעשייה מאוד משמעותית; תודה רבה לכל המכובדים שנמצאים בישיבה.

עומר ינקלביץ': אני לא רואה את כולם, אבל פה ושם מציצים לי פנים מוכרות – גידי ונעמה – ולאט לאט אני אפגוש את כולכם במהלך הישיבה.

עומר ינקלביץ': כבוד גדול.

עומר ינקלביץ': כמובן תודה לחברי הכנסת המכובדים שנמצאים פה.

עומר ינקלביץ': הישיבה זאת היא מאוד-מאוד חשובה, כי זו התמודדות שאני חווה אותה ביום-יום.

עומר ינקלביץ': כמשפט פתיחה אני רוצה לומר שהתרומה של יהדות התפוצות לתמ"ג הישראלי – ואתם בוודאי תרחיבו על זה – נאמדת ב-58 מיליארד שקלים בשנה.

עומר ינקלביץ': לא מודעים לזה מספיק, צריך לומר את זה: התרומה של יהדות התפוצות לתמ"ג הישראלי נאמדת בכ-58 מיליארד שקלים בשנה.

עומר ינקלביץ': אז דווקא היום, דווקא בתקופה מורכבת זו של הקורונה, כשכל כך הרבה מהאזרחים נאבקים על מקום העבודה שלהם, על ההישרדות שלהם, דווקא עכשיו, בהפוך על הפוך, ההשקעה בתפוצות היא קריטית והיא אסטרטגית עבור מדינת ישראל ועבור האזרחים שלה.

עומר ינקלביץ': זו לא הסיבה לקשר שלנו עם יהדות התפוצות, אבל הייתי חייבת לומר את זה, כי אנחנו בוועדה הכלכלה וזה האישיו.

עומר ינקלביץ': הסיבה האמיתית שבגללה מדינת ישראל צריכה וחייבת ומחויבת להשקיע ביהדות התפוצות אינה כלכלית והיא גם לא תועלתית וגם לא שאר הדברים שיהדות התפוצות מטיבה עימנו – מדינית, ביטחונית, חברתית וכלכלית – אלא היא סיבה ערכית, מהותית.

עומר ינקלביץ': אנחנו משפחה אחת.

עומר ינקלביץ': המונח "כל ישראל ערבים זה לזה" אינו קלישאה, יש לזה הרבה משמעות, זו המחויבות של מדינת ישראל.

עומר ינקלביץ': אני חייבת לומר שכשהגעתי לתפקיד היה לי ברור שדווקא בתקופה הזאת מדינת ישראל חייבת לרתום, דווקא עכשיו, משאבים.

עומר ינקלביץ': כן, גם בתקופת הקורונה ודווקא בתקופת הקורונה, כדי לשמר את הקשר ולחזק את הקשר עם הקהילות היהודיות, שחייבים לומר שהן נמצאות במשבר היסטורי, משבר שלא היה בעבר, וזו המחויבות שלנו.

עומר ינקלביץ': התגובות שנתקלתי בהן ביום-יום – אני משתפת אתכם – היו לא פשוטות.

עומר ינקלביץ': אני לא רוצה להשתמש במילה "קשות", אני משתדלת לומר מאתגרות.

עומר ינקלביץ': זה היה קשה, כי התשובה הייתה: מה פתאום?

עומר ינקלביץ': את מנותקת.

עומר ינקלביץ': אנחנו צריכים להשקיע בתפוצות?

עומר ינקלביץ': אנחנו צריכים להשקיע בהם כסף?

עומר ינקלביץ': קודם שיעלו לישראל.

עומר ינקלביץ': זה לא הזמן, זה לא המקום.

עומר ינקלביץ': אלה אמירות, כשאנחנו פורטים אותן אנחנו מבינים שלעלות לישראל זה בכלל לא קשור.

עומר ינקלביץ': לפני הנתונים בשנה עולים 24.000, יורדים 16,000, חוזרים 8,000 ונשארנו עם 14,000.

עומר ינקלביץ': ומה עם כל ה-8.5 מיליון שנמצאים בתפוצות?

עומר ינקלביץ': זה בכלל לא השיח.

יעקב מרגי: צודקת.

עומר ינקלביץ': יש לנו 8 מיליון יהודים בתפוצות שהם אחינו ואנחנו מחויבים כלפיהם.

עומר ינקלביץ': לכן אנחנו חייבים להבהיר שהמחויבות שלנו ליהודי התפוצות אינה תלויה לא בזמן ולא במצב הכלכלי, אלא היא מחויבות מהותית.

יעקב מרגי: זה אינטרס של המדינה ואינטרס של העם היהודי.

עומר ינקלביץ': היא קודם כול מחויבות שלא תלויה בשום דבר.

עומר ינקלביץ': זו מחויבות שעומדת במבחן דווקא בזמנים המורכבים האלה.

עומר ינקלביץ': כשאנשים מתקיפים אותי, אני תמיד אומרת: תגיד לי, אח שלך, בשר מבשרך, אם הוא נמצא עכשיו בתפוצות ואומר קשה לי, מורכב לי, אנחנו בתקופה שאני מתנתק – הדור הצעיר מתנתק מהזהות היהודית שלו – היית אומר לאחיך, דם מבשרך, לא מתאים לי עכשיו?

עומר ינקלביץ': קודם תעלה?

עומר ינקלביץ': אין סיכוי.

עומר ינקלביץ': זאת צריכה להיות ההסתכלות שלנו, זאת המשפחה שלנו.

עומר ינקלביץ': יהודי התפוצות הם אחים שלנו, אנחנו מחויבים להושיט להם יד דווקא כשקשה.

עומר ינקלביץ': אחרי שהבהרנו את המחויבות הערכית לקשר, עכשיו אנחנו יכולים לצלול לשיח על ההיבטים הכלכליים שלו.

עומר ינקלביץ': לקשר עם יהודי התפוצות יש הרבה תועלות כלכליות.

עומר ינקלביץ': המחקר המקיף האחרון של המשרד שלנו – תכף ירחיבו עליו – הוא מחקר שבוחן את ההשפעה הכלכלית של יהדות התפוצות על מדינת ישראל.

עומר ינקלביץ': מהמחקר עולה שהקשר הוא קריטי וכפי שאמרתי התרומה היא 58 מיליארד שקל בשנה.

עומר ינקלביץ': בזכות ההשקעה של יהדות התפוצות בישראל, בפרמטרים שונים שייפרסו בפניכם, יש פה הכנסה עצומה.

עומר ינקלביץ': המחשה קטנה – אחוז של ירידה בהכנסות המלכ"רים מיהדות התפוצות גורם ליותר מ-1,800 איש לאבד את מקום העבודה שלהם.

עומר ינקלביץ': לכן דווקא עכשיו, כשאנחנו נאבקים על מקומות העבודה, זה הזמן שלנו להשקיע ביהדות התפוצות.

עומר ינקלביץ': עוד מילה עקרונית, תבינו שההשקעה של יהדות התפוצות בקרנות ובפילנתרופיה דווקא עכשיו, בתקופת הקורונה, ירדה.

עומר ינקלביץ': אנחנו צריכים לדעת שחוץ ממשבר הקורונה יש אתגר משמעותי – שאולי זה לא המקום לדבר עליו, אבל צריך להכיר אותו – שמאיים על התרומה הכלכלית של יהדות התפוצות לישראל, וזה היחלשות הזהות היהודית אצל הדור הצעיר.

עומר ינקלביץ': בסוף זה דור שמתנתק, דור שלא מחובר לזהות היהודית שלו.

עומר ינקלביץ': החיבור שלהם ליהדות הולך ונשחק ומטבע הדברים כך גם הקשר למדינת ישראל וכך גם הקשר הכלכלי לפה.

עומר ינקלביץ': העובדה הזאת מחזקת את הצורך שלנו בחיזוק הקשר עם יהדות התפוצות.

עומר ינקלביץ': בהצלחה לכם בוועדה.

עומר ינקלביץ': תודה.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: בכהונה שלי כשר לשירותי דת – משרד שקיבלתי אחרי פירוק, עם קשיים – באו אליי ודיברו על פעולות בעניין הזהות היהודית בתפוצות.

יעקב מרגי: שאלתי: מה אתם רוצים ממני?

יעקב מרגי: לכו מפה.

יעקב מרגי: אמרו שזה חשוב וכו'.

יעקב מרגי: אספנו מן הגורן ומן היקב תקציב זעום.

יעקב מרגי: שאלתי למה הפעילות ואמרו שזה לזהות יהודית בקמפוסים, בקרב סטודנטים יהודיים.

יעקב מרגי: הציגו לי דוח והראו שחלק גדול מהסטודנטים היהודים בקמפוסים רואים במדינת ישראל כנטל, זה מפריע להם ואין להם שום חיבור.

יעקב מרגי: חלקם אפילו הגיעו לישראל כדי להשתתף בהפגנות נגד המדינה.

יעקב מרגי: הניתוק היה כל כך גדול.

יעקב מרגי: הפעילות שלנו הייתה בשיתוף – עם 8 מיליון שקלים אי אפשר לעשות הרבה – קרן של שני נדבנים גדולים, ידועים, אהרון וולפסון ופלי הורן מסאו פאולו.

יעקב מרגי: נפגשתי עם אהרון וולפסון שעשה לי כבוד גדול.

יעקב מרגי: אני שר במדינת ישראל, מרגיש שאני הריבון, אבל אני סמוך על שולחן אחרים, כי הרי מה זה 8 מיליון לעומת 100 מיליון דולר של הקרן.

יעקב מרגי: אמרתי לו: אני שם 8 מיליון, למה אתה כל כך ממהר להוקיר לי טובה?

יעקב מרגי: הוא ענה: אתה לא מבין, זו פעם ראשונה.

יעקב מרגי: אתה שברת פה משהו בפעם הראשונה.

יעקב מרגי: במסע הזה נחשפתי לזה שאמנם אנחנו מעודדים עלייה, אבל ברגע שאנחנו מצליחים אנחנו גורמים לאיזה שבר בקהילות קטנות וחלשות והן מפסיקות להחזיק את עצמן.

יעקב מרגי: מישהו נתן את הדעת על זה?

יעקב מרגי: אני כן חושב שאחרי 70 שנה זה כבוד גדול למדינת ישראל שתגמול ליהדות התפוצות.

יעקב מרגי: מעבר להכרת הטוב, זה גם אינטרס של המדינה ואינטרס של העם היהודי.

יעקב מרגי: ואם תרמתי לדיון, זה חלקי.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני יושב-ראש הסוכנות.

יצחק הרצוג: תודה רבה לך.

יצחק הרצוג: קודם כול, אני רוצה להודות לך על כך שהואלת לשים את הנושא של העם היהודי ותפוצותיו על סדר יום של ועדה שעוסקת בעיקר בחיי הכלכלה של מדינת ישראל.

יצחק הרצוג: אני רוצה להודות גם לחברתי השרה עומר ינקלביץ'.

יצחק הרצוג: אנחנו עובדים איתה ועם מנכ"ל משרדה, דביר כהנא, שנמצא פה לידי, בשיתוף פעולה הדוק וצמוד.

יצחק הרצוג: אנחנו עושים הרבה מאוד פעולות יחדיו שהן חשובות מאוד לעתיד העם היהודי, בדיוק בכיוונים שעליהם דיברת.

יצחק הרצוג: אני רוצה לדבר על הסוגיה של ההשפעה של העם היהודי על הכלכלה הישראלית.

יצחק הרצוג: משחר הציונות, משחר תקומת היישוב היהודי בארץ ישראל והמדינה, העם היהודי היה מעורב בפרטי פרטים בכל ההיבטים הכלכליים והחברתיים של מדינת ישראל.

יצחק הרצוג: אפשר לומר שבלעדי התמיכה מהתפוצות לא הייתה לנו פה כלכלה מפותחת ובריאה.

יצחק הרצוג: הנושא של השקעות זרות התחיל ממש מהעם היהודי והוא ללא ספק מעורב בכך גם עכשיו.

יצחק הרצוג: התרומות – כפי שנאמר על ידי השרה – הן בהיקף עצום.

יצחק הרצוג: אנחנו מדברים על מיליארדי שקלים בשנה לאלפי מוסדות בכל התחומים שהעם היהודי מעורב מעל הראש.

יצחק הרצוג: אנחנו, הסוכנות היהודית, מעורבים בשורה של דברים.

יצחק הרצוג: קודם כול, אומר מילה על העלייה.

יצחק הרצוג: העלייה תמיד מביאה בצדה צמיחה.

יצחק הרצוג: זה בדיוק הפוך ממה שחושבים.

יצחק הרצוג: גם עכשיו, כשיש מיליון מובטלים, אני אומר לך שגל עלייה משמעותי – שאנחנו צופים אותו, כי אנחנו רואים אותו מול העיניים – מביא בצדו השקעות, צמיחה , הון וכמובן ביקושים שמקיימים את הכלכלה.

יצחק הרצוג: הדבר השני, החוויות הישראליות.

יצחק הרצוג: נמצא פה מנכ"ל חברת "מסע", עופר גוטמן, שידבר בהמשך.

יצחק הרצוג: "מסע" מביא לארץ כ-12,000 צעירים בגילאי סטודנטים, שעובדים ולומדים כאן, בין היתר רופאים, יזמים, אנשי היי-טק.

יצחק הרצוג: בתוך כל המסלול הזה יש לנו גם חברה שנקראת Israel Tech Challenge.

יצחק הרצוג: גם "מסע" וגם Israel Tech Challenge מביאים לכאן צעירים יהודיים שבאים לעבוד בעולם ההיי-טק כמפתחי תוכנה וכמהנדסים.

יצחק הרצוג: בצד כל זה אנחנו מביאים אנשים מכל הדיסציפלינות של עולם הכלכלה – מהמדע, החקלאות, התעשייה והגיאולוגיה ומה שאתה רק רוצה, מאגר בלתי נדלה של כוחות שמוסיפים גם לכלכלה וגם לתעסוקה.

יצחק הרצוג: הסוכנות היהודית, באופן פרטני, מעצימה צעירים ישראליים באמצעות 21 מכינות, מאות צעירים, במסלולים שונים וכפרי נוער.

יצחק הרצוג: אבל הדבר שחשוב לנו במיוחד זה התמיכה שלנו בעסקים קטנים ובינוניים.

יצחק הרצוג: העם היהודי החליט להיות מעורב בתמיכה בעסקים קטנים ובינוניים באמצעותנו.

יצחק הרצוג: אנחנו מפעילים קרנות סיוע לעסקים קטנים ובינוניים בפריפריה, תמיכה בעסקים זעירים באמצעות מיזם שנקרא Crowd .

יצחק הרצוג: במהלך הקורונה הקמנו יחד עם "עוגן", בנק חברתי, קרן הלוואות ללא ריבית לכל המגזר השלישי.

יצחק הרצוג: מאות עמותות שעמדו על סף קריסה קיבלו מאיתנו תמיכה.

יצחק הרצוג: וכן גם ליווי של עמותות באמצעות מיזם שנקרא מנט-אור, מנטורים, דהיינו העצמה אישית וליווי כלכלי לעמותות שמתמודדות עם המשבר הכלכלי.

יצחק הרצוג: אני אסיים גם עם הנקודות השליליות.

יצחק הרצוג: משבר הקורונה הביא להפחתה משמעותית בגיוס תרומות.

יצחק הרצוג: הקהילות מתמקדות קודם כול בעצמן ולכן מעבירות פחות לישראל.

יצחק הרצוג: אנחנו רואים את זה בכל המכלול כולו.

יצחק הרצוג: יש לזה השפעה ברורה ומיידית, והממשלה צריכה להיות מודעת להשפעה הזאת, כדי לתת את הרשת הנדרשת לסיוע ותמיכה למוסדות שעלולים להיכנס למשבר מאוד-מאוד קשה.

יצחק הרצוג: אני חושב שהעובדה שאתה שם על סדר היום את הנושא הזה, וגם השרה שבאה עם מיזם מאוד יפה – שמנכ"ל משרד התפוצות ידבר עליו – שאנחנו שותפים בו, לקחה טוויסט מאוד מעניין בעלילה לראות איך אנחנו מעודדים גם את החיים הכלכליים והעסקיים עם העם היהודי.

יצחק הרצוג: תודה רבה.

יעקב מרגי: בועז סופר, בבקשה.

בועז סופר: אני אציג מצגת – השפעת הקשר עם יהדות התפוצות על הכלכלה הישראלית מובהקת.

בועז סופר: זה נכון שהמחקר נעשה לפני ארבע שנים, אבל מנכ"ל המשרד ביקש ואני שמח מאוד לנסות לתרום לנושא הזה ככול שניתן.

בועז סופר: קודם כול, ברור שהקשר בין ישראל לתפוצות הוא בהיבטים רבים ונרחבים, גם בהיבטים פוליטיים, גם בהיבטים חברתיים, גם בהיבטים קהילתיים, גם בהיבטים של גילויי הזדהות בעת משבר ביטחוני וכן הלאה.

בועז סופר: אבל אנחנו ניסינו לזקק את זה למעט שקפים שנוגעים להיבט הכלכלי.

בועז סופר: זה אתגר לא מבוטל לנסות לתרגם את כל הקשרים האלה למספרים.

בועז סופר: כולם רוצים להבין את ההשפעה הכלכלית, אבל התרגום והתמסורות הן מאוד לא טריוויאליות.

בועז סופר: איך מתרגמים קשר?

בועז סופר: האם דולר תרומה זה בהכרח דולר תרומה שלא היה ניתן אם לא היה קשר עם התפוצות?

בועז סופר: האם דולר תרומה יכול להיות שהיה מושג ממקורות אחרים?

בועז סופר: האם היהדות היא זו שאחראית על זה או אולי אמריקאים אחרים, אוונגליסטים וכן הלאה?

בועז סופר: יש פה גם היבטים שליליים, כמו השקעות בנדל"ן שלגביהן יכולים לומר שאנחנו לא רוצים עודפי השקעות בנדל"ן, בוודאי באזורים מסוימים או במקומות מסוימים.

בועז סופר: לכן ניסינו לעשות את המינימום ולהיות שמרניים.

בועז סופר: אני אומר שזה מחקר שנכון לשנים 2013 עד 2015, עשינו אותו ב-2016.

בועז סופר: כלומר, הנתונים לא בהכרח עדכניים.

יעקב מרגי: בוא נצלול לנתונים.

בועז סופר: ההשפעה שאנחנו מדברים עליה כהשפעה מובהקת היא סדר גודל של כ-58 מיליארד שקלים.

בועז סופר: אני לא אכנס לכל המתודולוגיה, אבל ניסינו להיות מאוד-מאוד שמרניים.

בועז סופר: ניסינו להבין כמה אנחנו יכולים לייחס באופן די ברור ומובהק, ממגוון עצום של מקורות מידע, גם הלמ"ס וגם משרדי הממשלה וגם ארגונים כלכליים וגם ארגונים בין-לאומיים שמפרסמים נתונים, כמה מתוך זה אנחנו יכולים לייחס לתרומות; כמה אנחנו יכולים לייחס מתוך זה לתרומה יהודית; כמה מתוך זה אנחנו יכולים לייחס לייצוא ישראלי, למשל של מזון; כמה מתוך זה אנחנו יכולים לייחס לתיירות שמגיעה לישראל וכן הלאה.

בועז סופר: הגענו לסדר גודל של כ-6.35% מהתמ"ג, ב-2016 זה היה 58 מיליארד.

בועז סופר: זה סכום מאוד משמעותי, דבר שנותן את אותותיו גם בשוק התעסוקה.

בועז סופר: אני אציג חמישה שקפים על חמישה נושאים מהמחקר.

בועז סופר: עשינו חלוקה בין הענפים השונים וניסינו לומר כך: מצד אחד כמה כל אחד ואחד מהענפים תורם ומה התרומה שלו, ומצד שני כמה אנחנו יכולים באמת לייחס לסוגיה הפרטנית של ענף זה או ענף אחר, אחרת אנחנו נמצאים בסוג של לוט בערפל.

בועז סופר: אם לא נדע לעשות את הייחוס, כמובן שלא נדע להגיד מה ההשפעה.

בועז סופר: למשל, הון סיכון – לקחנו מספר קרנות הון סיכון.

בועז סופר: נכנסנו וראינו מי נמצא בחדר המנהל של חברי ההון סיכון האלה, ניסינו להבין כמה מתוך זה הם יהודים בוודאות.

בועז סופר: מי שחשבנו שאנחנו לא יודעים לזהות אותו, לא הגדרנו אותו יהודי.

בועז סופר: בדרך הזאת ניסינו לומר שדי סביר להניח שההשפעות להשקעה בישראל מוטות יהדות.

בועז סופר: זה לא חייב להיות מאה אחוז, זה יכול להיות קצת יותר, זה יכול להיות קצת פחות.

בועז סופר: ניסינו לזקק את זה בצורה הזאת.

בועז סופר: אותו הדבר עשינו בנדל"ן – לקחנו את סך ההשקעות בנדל"ן וניסינו להבין כמה מתוך זה מגיע מחו"ל.

בועז סופר: העובדה שזה מגיע מחו"ל לא בהכרח אומרת שזה יהדות, אלא אומר שזה מחו"ל.

בועז סופר: אין כאן בהכרח נתונים מאוד מדויקים, אבל ניסינו לכמת ולכן היינו שמרניים והלכנו על 90%.

בועז סופר: לקחנו את התיירות – הרעיון בתיירות שמגיעה לישראל מהתפוצות הוא לנסות לבדל ולראות כמה תיירות יהודית מגיעה לפה באופן ייחודי.

בועז סופר: בדרך הזאת גם המשכנו לתרומות.

בועז סופר: יש הרבה מאוד תרומות שמגיעות למדינת ישראל, וזה לא כל כך משנה עכשיו אם יש ירידה בגלל הקורונה או אין, אלא ברמה המוחלטת.

בועז סופר: ישנן תרומות שהן לא בהכרח מגופים יהודיים ולכן גם פה היינו קצת שמרניים ולקחנו את ה-90%.

בועז סופר: בדרך הזאת שקללנו כל ענף וענף והגענו לקצת יותר מ-6%.

יצחק פינדרוס: מה ההבדל בין חו"ל ליהדות תפוצות מחו"ל?

בועז סופר: אחד באחוזים ואת האחר תרגמנו למיליארדי שקלים.

בועז סופר: הבדלנו, כי תרומות מחו"ל יכול להיות גם אוונגליסטים שתורמים למדינת ישראל.

בועז סופר: בדרך הזאת ראינו שזה כ-6.35% מהתמ"ג ומפה עשינו מה שנקרא אקסטרפולציה על כלל התוצר ולכן הגענו ל-58 מיליארד.

בועז סופר: חייבים לציין שזה יכול להיות שזה לא מדעי במאה אחוזים ויכול להיות שיש מקומות שבהם זה מוטה כלפי מעלה, אבל יש מקומות שהחלטנו לא להציג נתונים, למשל בנושא של המחקר האקדמי.

בועז סופר: כולם יודעים שהדלתות של המוסדות הטובים בארצות הברית פתוחות לישראלים, בין היתר בגלל הקשר החזק עם יהדות התפוצות.

בועז סופר: לפעמים זה בלתי אפשרי לכמת את זה.

בועז סופר: מספר הדוקטורים ומספר הפרופסורים שיש שם עצום ביחס לאוכלוסייה.

בועז סופר: איך לתרגם את זה, איך לומר שזה שווה X או Y? אנחנו אומרים בצורה ישרה שלא עשינו.

בועז סופר: לכן ברור שיכול להיות שיש מקומות שבהם הלכנו קצת יותר למעלה, אבל גם יש מקומות שבהם הלכנו קצת יותר למטה.

בועז סופר: חשוב להבין שהלכנו על ההיבט השמרני.

בועז סופר: לא ניסינו לנפח או להאדיר, הפוך.

בועז סופר: ניסינו להיות הכי מבוססים בהיבט הכלכלי, לקחת רק נתונים שאין עליהם מחלוקת, לקחת רק מקומות שאנחנו יודעים בוודאות שזה יהודים, בין אם זה ייצוא לחוץ לארץ – אירופה או ארצות הברית – ובין אם זה סוגיות אחרות.

בועז סופר: באמת להיות מאוד-מאוד שמרניים.

בועז סופר: המחקר כולו הוגש למשרד ואם הוועדה תרצה, אני מניח שהמנכ"ל ישמח להעביר.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: עופר גוטמן, בבקשה.

עופר גוטמן: פרויקט "מסע" הוקם ב-2004 כמיזם משותף של הסוכנות היהודית וממשלת ישראל/משרד ראש הממשלה, כאשר המטרה היא להביא צעירים יהודים לישראל לחוויה ארוכה, מעבר לחוויית הטיול – לשהות כאן, להיות כמה חודשים בשנה ולהיות חלק מהחברה הישראלית.

עופר גוטמן: כפי שאמר יושב-ראש הסוכנות, בשנה מגיעים 12,000 משתתפים.

עופר גוטמן: סך הכול, מאז הקמת "מסע" ועד היום הגיעו כ-160,000 משתתפים.

עופר גוטמן: המשתתפים מגיעים לכאן להתנדב, להתמחות, ללמד, ללמוד, בעצם להתערות בחברה הישראלית.

יעקב מרגי: כמה מתוכם הם באינטראקציה ראשונה עם המדינה?

עופר גוטמן: כמחצית מתוכם כבר היו בארץ לפני.

עופר גוטמן: הרבה מהם היו בארץ במסגרת פרויקט "תגלית", כטעימה ראשונה, והמחצית השנייה זו הטעימה הראשונה שלהם בארץ.

יצחק הרצוג: ולפחות מחצית חוזרים לשרת את העם היהודי בצורות שונות.

יצחק הרצוג: מחצית מההון המושקע בתוכנית הוא הון של העם היהודי.

יעקב מרגי: 50% שמבקרים פה בפעם הראשונה – זה רק אומר כמה עוד אנחנו צריכים לעשות.

עופר גוטמן: אני רוצה לציין שגם בתקופה הזאת אנחנו מביאים אנשים לארץ, שזה באמת מדהים.

עופר גוטמן: בהזדמנות הזאת אני רוצה להגיד תודה רבה לכל הגורמים המעורבים, כמובן ליושב-ראש הסוכנות שדחף את זה מאוד עם שרת התפוצות, שרת הקליטה, ועדת העלייה והקליטה, והגיעו למתווה עם שר הפנים ושר הבריאות שהייתה להם אוזן קשבת לנושא.

יעקב מרגי: שר הבריאות הסכים, אני יודע שהוא קשה מאוד באישורים למקומות אחרים.

יצחק הרצוג: משרד הפנים עזר מאוד.

עופר גוטמן: מצאו את המתווה ואנחנו עובדים מצוין גם עם משרד הפנים וגם משרד הבריאות.

עופר גוטמן: רציתי לשתף אתכם במחקר שעשינו, מחקר של רותם אסטרטגיה, לגבי ההשפעה והתרומה של "מסע" למשק הישראלי.

עופר גוטמן: חילקנו את זה לשלוש סוגי הוצאות: 1.

עופר גוטמן: ההוצאות האישיות שיש על המשתתף עצמו, מבחינת התוכנית שהוא מגיע לכאן; 2.

עופר גוטמן: הסיפור של בני המשפחה, כי בתקופה שהוא נמצא כאן חלק מבני המשפחה באים לבקר; 3.

עופר גוטמן: לדעתי זה הדבר הכי מעניין – הערך הכלכלי של עניין ההתנדבות וההתמחות בחברה הישראלית.

יבגני סובה: סליחה שאני קוטע אותך.

יבגני סובה: הביקור של המשפחות לא נפתר.

יבגני סובה: כל עוד שאין אזרחות, המשפחות לא מורשות לבקר.

יבגני סובה: יש כאלה שנשארים אחרי "מסע" ואז הם מקבלים אזרחות.

יבגני סובה: כרגע בני משפחה לא יכולים לבקר, כי הם לא אזרחים ישראליים.

יצחק פינדרוס: הוא לא דיבר על תקופת הקורונה, הוא דיבר באופן כללי.

יבגני סובה: כללית זה בסדר, כי כרגע, בתקופה הזאת, אין ביקורי משפחות.

יצחק הרצוג: זו פעם ראשונה שמדינת ישראל מונעת מיהודים להגיע לארץ באופן חופשי.

יבגני סובה: נכון.

יבגני סובה: יהודים, משפחות של תלמיד "מסע", לא מורשים להגיע, כי הוא לא אזרח ישראלי.

יבגני סובה: זו בעיה שעלתה בוועדת העלייה והקליטה.

יבגני סובה: ניסינו למצוא איזשהו פתרון – אמרנו שעולים חדשים עד ארבע שנים יקבלו אפשרות להביא בני משפחות, אבל העניין של תלמידי "מסע" לא נפתר.

יבגני סובה: זו סוגיה שצריך להעלות שוב.

עופר גוטמן: בשלושת המרכיבים שאמרתי הגענו לבדיקה מאוד מהותית ועולה שהתרומה למשק הישראלי היא 2.3 מיליארד שקלים.

עופר גוטמן: מה שלא לקחנו בחשבון, מעבר להוצאות, לביקורים של המשפחות ולשעות ההתנדבות וההתמחות בחברה הישראלי, זה שיש כאן השקעה לטווח ארוך, בזה שהמשתתפים האלה שמתמחים בסטארט-אפ ניישן בישראל, בחברות האלה, פותחים אחר כך שווקים בחו"ל, חוזרים למקומות מגוריהם וממשיכים.

עופר גוטמן: 30% ממשתפי "מסע" עולים לארץ בסופו של דבר.

עופר גוטמן: זו עלייה צעירה, איכותית ומשכילה לישראל.

עופר גוטמן: כל המחקרים מראים שהקשר שלהם לישראל הוא הרבה יותר חזק, הם רוצים יותר לתרום, הם רוצים להיות יותר מעורבים ולקחת יותר אחריות ולהיות מנהיגים בקהילה היהודית.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: גדעון מרק, בבקשה.

 << דובר >> גדעון מרק: תודה רבה לכבוד היושב-ראש, לשרה ינקלביץ', יושב-ראש הסוכנות ולכל החברים.

 << דובר >> גדעון מרק: תודה רבה על הדיון הזה.

 << דובר >> גדעון מרק: אני רוצה להציג את "תגלית" – זה הפרויקט החינוכי הגדול ביותר בעולם היהודי כיום.

 << דובר >> גדעון מרק: הוא גם בין הפרויקטים הגדולים של התיירות הנכנסת, אם לא הגדול ביותר.

 << דובר >> גדעון מרק: לצערי לא היום, מאז מרץ האחרון.

 << דובר >> גדעון מרק: עד היום השתתפו בתגלית 750,000 משתתפים מ-68 מדינות בגילאי 18 עד 32.

 << דובר >> גדעון מרק: צריך לזכור שעד לפני 20 שנה, לפני שהתחלנו, הגיעו לארץ כל שנה אך ורק 2,000 צעירים יהודים בגילאי אוניברסיטה.

 << דובר >> גדעון מרק: מתוך שנתון של בערך 100,000 הגיעו רק 2,000.

 << דובר >> גדעון מרק: במשך 20 שנה צמחנו ממצב של 2,000 בשנה למצב של קרוב ל-50,000 בשנה.

 << דובר >> גדעון מרק: לאותם 50,000 שמגיעים מ-70 מדינות מצטרפים מידי שנה כ-8,000 ישראלים.

 << דובר >> גדעון מרק: בסך הכול מתקרבים ל-60,000 איש במהלך השנה.

 << דובר >> גדעון מרק: הישראלים, ברובם המכריע, הם חיילי צה"ל ממאות יחידות בצבא.

 << דובר >> גדעון מרק: זו אחת מתוכניות החינוך המרכזיות היום בצבא.

 << דובר >> גדעון מרק: לעניין התרומה הכלכלית – אנחנו עובדים כבר שנים עם חברת Ernst

יעקב מרגי: גידי, הייתי שומע אותך עוד שעה, כי אני מעריך ומוקיר, אבל אין לנו הרבה זמן.

יעקב מרגי: משפט סיכום.

 << דובר >> גדעון מרק: אני מקווה שאנחנו נדע, כמדינת ישראל, לא לנתק את האחים והאחיות שלנו שרוצים להגיע לארץ, מדובר בעשרות אלפים, ולעשות מאמץ מיוחד שבשנה כזאת קשה, ויכול להיות שהיא תמשיך עוד, אסור לנתק את הדור הצעיר ממדינת ישראל.

 << דובר >> גדעון מרק: צריך לתקן תקנות מיוחדות ליהודים.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: מיכל וונש, בבקשה.

מיכל וונש: תודה רבה.

מיכל וונש: אני חושבת שהדיון הזה מאוד-מאוד חשוב ומאוד משמעותי ליום הזה.

מיכל וונש: הוא בעיקר חשוב לנו, יושבי בית זה, לחברי הכנסת עצום.

מיכל וונש: הוא בעיקר חשוב לנו, גם הדיון בוועדה הזאת, לחברי הכנסת יושבי בית זה, שאיננו מכירים עדיין ואיננו מבינים עדיין, ויש פער גדול מאוד.

מיכל וונש: גם התוכנית המדהימה שגידי מרק תיאר עכשיו, וכמובן גם "מסע" וכל התוכניות האחרות, שאנחנו צריכים לאפשר להן להתקיים דווקא בתקופה הזאת, כאשר הקריטריונים הקיימים אינם מאפשרים לכולם להמשיך להתקיים.

מיכל וונש: זה חשוב לבית זה, כמקבלי ההחלטות, כמי שבסופו של דבר יושבים סביב שולחנות קבלת ההחלטות וגם אמורים לממש את חזון, ייעוד וערכי מדינת ישראל היהודית והדמוקרטית.

מיכל וונש: אני מבינה שהגרפים הכלכליים הם אלה שמצדיקים את הדיון כאן, אבל יש פה הזדמנות היסטורית לשינוי - - -

יעקב מרגי: זו ועדת הכלכלה ולכן חיפשנו את ההקשר.

מיכל וונש: זה חשוב מאוד, אדוני היושב-ראש.

מיכל וונש: אני חושבת שדווקא דרך העוגן הזה, בתקופה הזאת, חשוב להפוך את התפיסה, לאתגר התפיסה שמשליכה על מערכת היחסים שלנו עם יהדות התפוצות.

מיכל וונש: אני חושבת שזה הזמן וזאת החובה - - -

יעקב מרגי: איפה שאין ערכים, צריך ערכים כלכליים לתמרץ את הערכים האוניברסליים, היהודיים וכו'.

מיכל וונש: זה חשוב, אני רק רוצה לומר מה לא כאן.

מיכל וונש: מה שלא כאן זה כל מי שחוזרים למדינותיהם ויוזמים פרויקטים, כמו Birth right , כמו תגלית.

מיכל וונש: מה שלא כאן זה כל מי שאתה פגשת בקמפוסים שכבר עשרות בשנים מקימים יוזמות פרטיות כדי להיאבק באנטישמיות נגד מדינת ישראל, כפי שהיא מתקיימת גם בקמפוסים וגם במוסדות האו"ם וגם בזירה הבין-לאומית.

מיכל וונש: מה שלא כאן זה הערך המוסף של כל מי שמחליט להשקיע ולהגיע ארצה, אבל גם ממשיך לקיים את מערכת היחסים הכלכלית עם מדינות שונות.

מיכל וונש: עכשיו יש לנו את הסכמי אברהם, ובוועדת העלייה והקליטה כבר דיברנו על ההזדמנות ההיסטורית.

מיכל וונש: הרבה פעמים אנחנו מסתכלים על זה רק דרך הנושא הכלכלי – ואני מודה לך על קיום הדיון הזה – אבל אני רוצה לאתגר אותנו קצת.

מיכל וונש: אנחנו חיים בתקופה היסטורית – מדינת ישראל כבר בת 72 והגיע הזמן שנבין שזה עניין של חוץ וביטחון וחוסן פנימי וגם נושאים כלכליים.

מיכל וונש: זו מהותה, ייעודה, חזונה וערכיה של מדינת ישראל היהודית והדמוקרטית, כפי שהיא קמה בחזון מגילת העצמאות, בחזון הנבWיאים, אבל הדיון הזה שאנחנו מקיימים פה מחייב אותנו ביתר שאת בתקופה הזאת אל מול המציאות של תקופת הקורונה, כיוון שחייבים לדעת שהפילנתרופיה עומדת בפני קריסה.

מיכל וונש: המוסדות בקהילות השונות עומדים בפני קריסה – בתי הספר, בתי הכנסת, מרכזי הקהילות.

מיכל וונש: עכשיו צריך להפוך את זה – What can your country do for you, מה אנחנו צריכים לעשות עבור היהודים בתפוצות והקהילות שם ולהפוך קצת את הפרדיגמה שהתרגלנו אליה.

מיכל וונש: אז תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת יבגני סובה, בבקשה.

יבגני סובה: בדרך כלל, אדוני היושב-ראש, קשה להרשים את ועדת הכלכלה במספרים.

יבגני סובה: יש פה דיונים שמדברים על מספרים של עשרות מיליארדים, אבל הנתון הזה של 58 מיליארד הוא בהחלט מרשים.

יבגני סובה: אני חושב שכל אחד צריך לצאת מהדיון הזה עם התחושה הזאת שתפוצות, עלייה וקליטה מבחינתנו זה 58 מיליארד, וזה נתון מרשים.

יבגני סובה: אני רוצה לברך את חברי בוז'י הרצוג.

יבגני סובה: אתמול פתחנו שדולה לעם היהודי, השדולה כי גדולה בכנסת עם 50 חברי כנסת.

יבגני סובה: אני שמח שאני יחד עם דוד ביטן ומאיר כהן, יושב-ראש השדולה, ואנחנו מצפים לשיתוף פעולה.

יבגני סובה: נדמה לי שהשדולה הזאת קיימת כבר עשר שנים, ולצערי כל כנסת צריך לפתוח אותה מחדש, אבל זה כבר עניין פנימי.

יבגני סובה: עלייה וקליטה הם שני הפקטורים שאמורים לכוון אותנו, לכוון אתכם, לכוון כל מי שמגיע לכאן, אם זה ב"מסע", "תגלית" או כל תוכנית אחרת.

יבגני סובה: גילוי נאות, כשהייתי איש תקשורת לימדתי כמה שנים בתוכנית "מסע" במסגרת אוניברסיטת אריאל, וזכיתי.

יבגני סובה: זו חוויה בלתי נשכחת.

יבגני סובה: בניגוד למה שחושבים, אני רוצה שכל מי שחי במדינת ישראל לא יחשוב שיש משהו בניגוד למה שמביאה עלייה.

יבגני סובה: אני לא רוצה את זה, אני לא רוצה לשמוע את זה - - -

יצחק הרצוג: אמרתי שבניגוד למה שחושבים, שיש מיליון מובטלים - - -

יבגני סובה: אנחנו יודעים על מה אתה מדבר, אבל יש הרבה אנשים שחושבים שעלייה היא סוג של נטל.

יבגני סובה: אז זהו, זה לא נטל.

יבגני סובה: הנתון השני, שלא פחות מדאיג אותי – כשאנחנו מקבלים 24,000, 25,000, ויש שנים שמקבלים 30,000 עולים, יש בין 15,000 ל-16,000 איש שעוזבים את המדינה.

יבגני סובה: יש שעוזבים את המדינה ולצערי יש כאלה גם בין העולים שלא נקלטו או כאלה שלא רואים בישראל כעוגן הבטוח ביותר מבחינתם.

יבגני סובה: לכן אני חושב שהתפקיד של הסוכנות ושל כל התוכניות זה קודם כול להגיד את האמת, שמדינת ישראל היא המדינה של העם היהודי עם כל הבעיות שבדבר, כדי שלא ייווצר מצב שמספרים להם על גן עדן, הם באים לפה כתיירים ואחר כך חוזרים ומתאכזבים.

יבגני סובה: דבר נוסף, הסוגיה הזאת של אישור כניסה בתקופת הקורונה למשפחות של אנשים שנמצאים בארץ היא סוגיה שאנחנו צריכים להעמיד שוב על סדר היום.

יבגני סובה: לא ייתכן שאם אדם נמצא בישראל יותר מחצי שנה, או בתוכניות של שמונה חודשים בממוצע, יש להתייחס אליו כאזרח לכל דבר ולאפשר לבני המשפחה, שהם יהודים, להיכנס לארץ במגבלות.

יבגני סובה: אני חושב שצריך להוביל את הסוגיה זאת בוועדות המתאימות בכנסת.

יבגני סובה: תודה רבה ובהצלחה.

יבגני סובה: יישר כוח לכל התוכניות.

יעקב מרגי: תודה.

נחמיה מלינוביץ: אני יושב-ראש איגוד ישיבות בני חו"ל שאינם משתתפים בתוכנית "מסע", בני ישיבות מהציבור החרדי.

נחמיה מלינוביץ: אני רוצה להודות לשר אריה דרעי ולרב פינדרוס שעזרו להכניס השנה 12,000 תלמידים.

יעקב מרגי: אתה יודע כמה אני חטפתי על זה?

יעקב מרגי: הוא הביא את זה ואני חטפתי על זה.

מיכל וונש: אז היית עונה שנכנסו גם "מסע" ו"נעלה" ואז לא היית חוטף.

מיכל וונש: נכנסו כולם.

יעקב מרגי: אבל באהבה.

יבגני סובה: הסתתרו מאחורי תלמידי "מסע".

יבגני סובה: אמרו שגם תלמידי "מסע" מגיעים.

יצחק פינדרוס: תלמידי "מסע" יכלו להגיע כל הזמן ואסרו על בחורי ישיבות להגיע.

יעקב מרגי: כל אחד עם הערך המוסף שלו.

יבגני סובה: אני מציע לא לפתוח את הפצע.

יצחק פינדרוס: אני מת לפתוח את זה.

יבגני סובה: אל תפתח, זו לא הוועדה המתאימה לפתוח את זה.

יצחק פינדרוס: ברגע שהם חרדים הם לא יהודים.

נחמיה מלינוביץ: נכנסו כ-12,000 תלמידים, בין 25 ל-40 אחוז נשארים פה שנה שנייה ועוד כ-15% נשארים פה שנה שלישית.

יעקב מרגי: וכמה בנות ישראליות הוציאו בי.

יעקב מרגי: איי.

יעקב מרגי: – בעל אמריקאי – בגללם?

מיכל וונש: אדוני היושב-ראש, באות גם בנות למדרשות.

נחמיה מלינוביץ': כ-20,000 נשארים פה וגרים פה כמעט עשר שנים.

נחמיה מלינוביץ': מה שנכנס לכלכלה מהמוסדות הללו בשנה רגילה והתלמידים שנשארים פה, וכן מהנדל"ן שמשקיעים יפה והמשפחות שמגיעות לכאן לשמחות ולביקורים, ויש עוד 2,000 סטודנטים שמגיעים לא לשנה שלמה, אלא לתקופות די קצרות, של חודשיים-שלושה, מטורונטו, ניו-יורק ומקומות נוספים – על פי הנתונים הקיימים זה בערך מיליארד דולר בשנה שנכנסים לכלכלה באמצעות התלמידות והתלמידות של הסמינרים, שאינם מגיעים במסגרת "מסע" ו"תגלית", של הציבור החרדי.

יעקב מרגי: עשיתם הערכות כלכליות כמה זה תורם לכלכלה הישראלית?

נחמיה מלינוביץ': כ-385 מיליון דולר זה רק משכר הלימוד וההשקעות – אוכל ותחבורה כשהם מסתובבים; השקעה בנדל"ן – כ-120 מיליון דולר בשנה; התיירות שזה מביא מההורים, מהמשפחות שמגיעות לבקר - - -

יעקב מרגי: והתרומות למוסדות.

יצחק פינדרוס: התרומות מחו"ל לישיבות זה 1.2 מיליארד שקל בשנה.

יעקב מרגי: בני חו"ל אף הם גוררים תרומות.

נחמיה מלינוביץ': יש הרבה מהציבור החרדי שנשארים בארץ ומשקיעים בה.

נחמיה מלינוביץ': יש עכשיו בישראל כ-25,000 תלמידים שהגיעו לפה ונמצאים פה יותר מעשר שנים.

נחמיה מלינוביץ': הכסף לזה מגיע מההורים, כ-5,000 דולר לחודש.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: הרב פינדרוס, בבקשה.

יצחק פינדרוס: אני אתחיל מהדבר הכי לא חשוב בדיון הזה – ואני מסכים עם מה שאמרה חברת הכנסת וונש – הנושא הכלכלי הוא באמת הנושא השולי פה, על אף שאנחנו בוועדת כלכלה.

יצחק פינדרוס: אני בוגר עיריית ירושלים, עשר שנים שם, ואני יכול להגיד שלעיריית ירושלים מגיעים סדר גודל של 2 מיליארד שקל בשנה, מתוך שמונה, כמעט 25% מהכנסות עיריית ירושלים, בדרך כזאת או אחרת, בא מהציבור הזה.

יצחק פינדרוס: כל היטלי ההשבחה של עיריית ירושלים לא באים מעידוד הסטודנטים בקרית יובל ולא מעידוד הסטודנטים בגבעה הצרפתית.

יצחק פינדרוס: הם באים מהציבור הזה – זה היטלי ההשבחה, זה הנדל"ן בירושלים, זה המיליארד שקל שעיריית ירושלים מכניסה בדרך כזאת או אחרת.

יצחק פינדרוס: רוב הכנסות הארנונה – כי כל השכונות לצעירים כדי להשאיר את הציבור הפלורליסטי בירושלים פטורות מהיטלי השבחה, ופטורות ופטורות – מגיע בדיוק מהציבור הזה שנמצא בין רמת אשכול לגבעת שאול בואכה הר נוף.

יצחק פינדרוס: זה בחלק הכלכלי.

יצחק פינדרוס: אני רוצה לדבר על משהו הרבה יותר חשוב.

יצחק פינדרוס: בגלל הדמוקרטיה קצת התבלבלנו.

יצחק פינדרוס: ארץ ישראל היא הארץ של העם היהודי, היא לא הארץ של הישראלים ולא הארץ של מי שנמצא פה ומי שיש לו זכות הצבעה.

יצחק פינדרוס: היא הארץ של העם היהודי.

יצחק פינדרוס: לכן כל מי שנמצא פה בארץ ישראל יש לו אחריות כלל-ישראלית על העם היהודי.

יצחק פינדרוס: העם היהודי בעולם – בזה אני מסכים עם חבריי – סובל משלושה דברים: סובל מהתבוללות; סובל מאנטישמיות.

יצחק פינדרוס: אפשר לקרוא לזה אנטי ישראליות, אבל אני חושב שזו אנטישמיות; סובל מאיבוד הזהות שלו ברמות כאלה ואחרות, תלוי מאיפה אתה בא.

יצחק פינדרוס: האחריות היא שלנו, כעם יהודי שנמצא היום בארץ ישראל, עם תקציב שלו, עם מערכת שלו, עם מנגנון שלו.

יצחק פינדרוס: יש לנו אחריות מדהימה.

יצחק פינדרוס: אם מדינת ישראל יכולה לקבל החלטה שהיא לא נותנת ליהודים להיכנס היום לארץ בגלל שאין להם אזרחות ישראלית, אני חולק על ההחלטה הזאת.

יצחק פינדרוס: אני חושב שהיא לא נכונה, לא מוסרית, לא ערכית.

יצחק פינדרוס: אין לנו בכלל את הסמכות לדבר הזה.

יעקב מרגי: לא בתקופת המגפה.

יצחק פינדרוס: כי מה אתה אומר?

יצחק פינדרוס: אתה אומר שכל מי שהגיע לגיל 21 או 22 ב-2020, בגלל שהייתה קורונה הוא לא חלק מהעם היהודי.

יצחק פינדרוס: למעשה זה מה שאתה אומר לו.

יצחק פינדרוס: אם הוא חלק, אז הוא חלק מהעם היהודי.

יעקב מרגי: לא, אומרים לו שזה לתקופה, הגבלה זמנית.

יצחק פינדרוס: זו לא הגבלת זמן, כי סטודנט יש לו שנה בין שהוא סיים את התיכון עד שהוא הולך לקולג' או בין תואר ראשון לתואר שני, וזה חלון ההזדמנות שלו לבוא לארץ, חלון ההזדמנות הזה לא חוזר לאחר מכן.

יצחק פינדרוס: כשאתה סוגר לו את חלון ההזדמנות הזאת, זה לא חוזר.

יצחק פינדרוס: אדם שמסתדר לו מבחינה כלכלית, מבחינה חברתית לבוא לביקור בארץ ואתה אומר לו לא עכשיו, תבוא עוד שנתיים, עוד שנתיים הוא בדיוק התחיל עבודה חדשה או מערכת חדשה או התחיל תואר שלישי ובגלל זה הוא לא יכול להגיע לארץ.

יצחק פינדרוס: המשמעות שהוא לא יכול להגיע לארץ זה לא שהוא לא יבקר במצדה.

יצחק פינדרוס: אם הוא יבקר או לא יבקר במצדה, תאמין לי אני אישן טוב בלילה.

יצחק פינדרוס: יכול להיות שלמצדה תהיה בעיה של הכנסות, אז נשפה אותם.

יצחק פינדרוס: הבעיה היא מה יהיה עם הזהות היהודית שלו ושל הילדים שלו, כי כשהוא נמצא בארץ או שאנחנו משקיעים בחינוך שלו שם יש לזה משמעות לדורות.

יצחק פינדרוס: זה לא משמעות להיום ולמחר.

יצחק פינדרוס: לכן אני חושב שעלינו, כנבחרים, לעשות הכול כדי שכל הפרויקטים האלה – "מסע", "תגלית", איגוד הישיבות – יימשכו.

יצחק פינדרוס: יש לזה משמעות היסטורית.

יצחק פינדרוס: כשבא תלמיד ישיבה לארץ או מוכשר להיות רב בחו"ל – פגשתי כאלה בכל הארצות בעולם.

יצחק פינדרוס: פגשתי רבנים שהוכשרו בארץ להיות רבנים בחו"ל והם משפיעים על הקהילה שם.

יצחק פינדרוס: דרך אגב, ביקרתי בקהילה רוסית, פגשתי יהודי אמריקאי שהיה פה בארץ שנתיים ב"אור לגולה", והוא פיתח שם לאנשים שהגיעו מברית המועצות ובגלל מה שהיה בברית המועצות במשך 70 שנות קומוניזם לא ידעו על הזהות היהודית שלהם - - -

יבגני סובה: חבר הכנסת פינדרוס, גם כשאתה אומר "אנחנו", יש כאלה שיחלקו עליך, כי מי זה "אנחנו"?

יבגני סובה: זו המדינה?

יצחק פינדרוס: העם היהודי על פי הדת היהודית.

יבגני סובה: 50% מיהדות ארצות הברית שהם רפורמים והם יכולים להתווכח איתך ולפתוח דיון - - -

יצחק פינדרוס: אני אענה לך.

יבגני סובה: לא לי, תענה להם.

יצחק פינדרוס: אני חייב לענות לך על זה, אמרת משפט חריף מאוד.

יבגני סובה: ברור שאני אגיד משפט חריף, כי זה סלע המחלוקת עם התפוצות.

יצחק פינדרוס: אני חושב – ואני אומר את זה בקולי, לא בערך – שהתנועות שמטשטשות מה זה יהדות גורמות נזק בלתי הפיך ליהדות לדורות.

יעקב מרגי: אני לא רוצה ללכת לשם.

יעקב מרגי: יבגני, אני מבקש - - -

יבגני סובה: הוא פנה אליי, הוא אמר לי על יהדות רוסיה שאיבדה זהות.

יבגני סובה: לא אני התחלתי עם זה.

יבגני סובה: הוא פנה אליי ולכן אמרתי שכרגע הבעיה אינה יהדות רוסיה, הבעיה היא יהדות ארצות הברית, כי שם הם חולקים עליך ועליו.

יבגני סובה: זו הבעיה.

יבגני סובה: כשאתה מדבר על החינוך היהודי ואתה מדבר על השקעה, קח גם את זה בחשבון.

יעקב מרגי: אתם לא רוצים לקלקל את החגיגיות של הדיון.

יעקב מרגי: אני אנעל את הדיון.

יצחק פינדרוס: המציאות היא שהתנועות שאתה הזכרת את שמותיהם גרמו לחמישים אחוז התבוללות מינימום, וזה במקרה הטוב.

יעקב מרגי: למה אתה מערבב מין בשאינו מינו.

יעקב מרגי: יהדות ברית המועצות זה מאפיינים אחרים, הם סבלו מניתוק.

יעקב מרגי: הוא לא הלך לשם.

יצחק פינדרוס: אני אוהב שלוקחים אותי לשם.

יצחק פינדרוס: הם גרמו לחמישים אחוז התבוללות.

יצחק פינדרוס: הדבר הזה יש לו משמעות לדורות.

יצחק פינדרוס: אנחנו צריכים לדעת שיש לנו אחריות, כעם יהודי שנמצא היום בארץ ישראל, לדורות על הדבר הזה ואנחנו צריכים להשקיע בדבר הזה.

יצחק פינדרוס: ולפקידי האוצר אפשר לענות – זה גם מחזיר את עצמו כלכלית.

יצחק פינדרוס: זה טוב לשכנוע שלהם, אבל בסוף יש לנו אחריות.

יבגני סובה: מה שאמור לאחד אותנו, מפריד אותנו.

יבגני סובה: זו הבעיה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: יבגני, אתה מתעקש, אבל זה לא הדיון.

יצחק פינדרוס: הם מביאים להתבוללות, הם הנזק הכי גדול.

יצחק פינדרוס: אם לא היה אותם, 50% מהבעיות היו נפתרות.

יצחק פינדרוס: הם גורמים להתבוללות.

יבגני סובה: זו הבעיה שלנו פה.

יבגני סובה: הבעיה מתחילה פה בכנסת, בירושלים, לא בתפוצות.

יעקב מרגי: אתם רוצים שאני אנעל את הדיון?

יעקב מרגי: אני אנעל את הדיון בלי סיכום.

יעקב מרגי: תודה.

יצחק פינדרוס: הם האויב הכי גדול של היהדות.

יעקב מרגי: יש מישהו שרוצה להוסיף בקצרה, לפני שאנחנו מסכמים?

רחלי ברץ ריסק: שלום, כבוד היושב-ראש, השרה עומר ינקלביץ', יו"ר הסוכנות היהודית, חברי הכנסת.

רחלי ברץ ריסק: אני ראש המחלקה למאבק באנטישמיות וחוסן קהילות בחו"ל.

רחלי ברץ ריסק: אני רוצה לדקדק את הנושא של הקורונה כרגע, כגורם שמשפיע גם על הנושא של העלייה.

רחלי ברץ ריסק: אנחנו רואים הרבה מאוד עלייה באנטישמיות בחו"ל ואיך זה משפיע גם על החוסן של הקהילות עצמן, ומזה הנגזרת של התרומות שמגיעות למדינת ישראל.

רחלי ברץ ריסק: אי אפשר שלא לדבר על זה שאנחנו צריכים לחזק את החוסן הקהילתי – זה בדיוק מה שדיברו חברי הכנסת לפניי.

רחלי ברץ ריסק: חייבים לחזק את החוסן של כל הקהילות.

רחלי ברץ ריסק: אנחנו רואים קהילות שנפגעו קשה מאוד בעקבות הקורונה.

רחלי ברץ ריסק: אחר כך הזהות של הדור הצעיר בקהילות האלה משפיעה על הקשר שלהם למדינת ישראל ומשפיעה בצורה מאוד ישירה על המשך הכלכלה.

רחלי ברץ ריסק: במישור הראשון אנחנו רואים את התרומות ובהמשך נראה את הפגיעה גם בעלייה ובקשר עם מדינת ישראל.

יעקב מרגי: התייחסות נוספת?

יעקב מרגי: אני אגיד לכם למה התעקשתי.

יעקב מרגי: אני לא רוצה שזה הטון שבו יסתיים הדיון.

יעקב מרגי: אפשר לקיים על זה דיון, אני לא מפחד מזה.

יעקב מרגי: אני לא רוצה שיום כזה יסתיים ברושם של הוויכוח האחרון.

יעקב מרגי: זו לא הייתה המטרה.

יבגני סובה: הזהות היהודית בתפוצות היא לא הזהות על פי יצחק פינדרוס.

יבגני סובה: הזהות היהודית בתפוצות זה קשר לציונות, לעם ישראל.

יבגני סובה: כל אדם שישמור איך שהוא רוצה ולא צריך להפוך את זה למשהו ש"אנחנו פספסנו בחינוך החרדי של האנשים".

יבגני סובה: סליחה.

יעקב מרגי: אתה רוצה להפוך את הדיון הזה לזה?

יעקב מרגי: אני לא שם.

יעקב מרגי: לכן הערתי ואתה לא חייב לענות לי.

יעקב מרגי: אתה מתעקש שזה יהיה הטון של סיום הדיון.

יבגני סובה: לא, ממש לא.

יעקב מרגי: אפשר לקיים על זה דיונים שלמים, ימי עיון.

יבגני סובה: בוא נקיים, אני איתך.

נעמה קלר: אני סמנכ"לית מכון ראות שמתעסק בעמיות יהודית.

יעקב מרגי: מה זה "עמיות"?

נעמה קלר: "עמיות" זה זהות של העם היהודי כעם אחד שיש לו דת, מולדת, מדינה, היסטוריה, תרבות.

נעמה קלר: אני חושבת שהסיפור של העם היהודי כעם אחד זה סיפור עתיק יומין שהמנהיגות שלנו במשך דור אחרי דור הייתה צריכה להכריע אם נצליח להיות עם אחד או שלא נצליח.

נעמה קלר: לפעמים הצלחנו – החסידים והמתנגדים הם דוגמה מופלאה ליכולת שלנו להישאר עם מלוכד – והרבה פעמים התפצלנו ויש נתחים שלמים מהעם היהודי שלא שרדו עד היום הזה ובעצם התפצלו מאיתנו או הפסיקו להתקיים או הפכו למשהו אחר, כמו הנצרות.

נעמה קלר: בעיניי, בסופו של יום, זו שאלה של מנהיגות, וכאן נכנסת האחריות שלכם, נבחרי ונבחרות הציבור, ובכלל הקיום של מדינת ישראל, שהיא שחקן חדש בבמה ההיסטורית של העם היהודי.

נעמה קלר: השאלה שההיסטוריה שואלת אתכם – זה לא אני.

נעמה קלר: העוצמה של היום הזה – היא מה האחריות שלכם לשמור על המשך הקיום של העם היהודי כעם אחד.

נעמה קלר: זה התפקיד שלנו.

נעמה קלר: זה לא מובן מאליו.

יעקב מרגי: צודקת.

יעקב מרגי: זה מה שלא רציתי, כי זה לא הדיון.

יעקב מרגי: הדיון הוא כלכלה.

יעקב מרגי: אני מוכן להזמין, אפילו ליזום, יום עיון שלם בסוגיות האלה.

יעקב מרגי: אני חושב שצריך לדבר על זה, צריך לגעת בזה.

יעקב מרגי: בסדר, טעמנו ושמענו.

יבגני סובה: כשאתה מדבר על כלכלה, התחושה היא כזאת: אנחנו תורמים, אנחנו נותנים וכו', אבל ברגע שאנחנו רוצים להביא את הילדים שלנו לבר-מצווה בירושלים, נותנים לנו חלקה שם בסוף.

יבגני סובה: זו התחושה.

יבגני סובה: אמרתי אתמול בשדולה, כשלאדם יש תחושה, אתה, כמדינה, צריך לשכנע אותו שהתחושה שלו מוטעית.

יבגני סובה: אתה צריך להתמודד עם התחושה שלו.

יבגני סובה: הרבה פעמים, מה לעשות, הרבה יהודים מהתפוצות מרגישים פגועים.

יבגני סובה: הם באמת תורמים לחיזוקה של מדינת ישראל, הם תורמים לכל הפרויקטים, מלא בניינים וכו', אבל כשאדם רוצה להביא את הבן שלו לבר-מצווה אתה אומר לו: לא, לא, זה החוקים.

יבגני סובה: מה לעשות, הכותל עובד ככה – גברים, נשים, ואתה תלך לחלקה שלישית.

יבגני סובה: אתה מבין את התחושה?

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: בכל זאת אתה מתעקש לשים את הנושא על סדר היום.

מיכל וונש: אני חושבת שכן חשוב שניתן את הדעת דווקא במסגרת ועדת הכלכלה לתוכניות שצריכות וזקוקות גם לתמיכתה של מדינת ישראל דווקא בעת הזאת, כיוון שהן נשענות על פילנתרופיה, וגם לאלה שצריכות עדיין הרחבה של הקריטריונים שמאפשרים כניסה של יהודים.

יעקב מרגי: את נוגעת בנקודה חשובה.

יעקב מרגי: כנראה שאנחנו לא עושים הכנה למי שמשתתף בוועדות - - -

מיכל וונש: אנחנו מדברים על ההשלכה הכלכלית של זה על מדינת ישראל.

מיכל וונש: זה נושא הדיון.

יעקב מרגי: אני רוצה להבין אם ירדתי לסוף דעתך.

יעקב מרגי: כשאני מנהל דיון כיו"ר ועדה אני מצפה שמגיע אחד כמו גידי או עופר או נחמיה, וכל מי שעושה דברים טובים, או שיש מצבים שהם אומרים אנחנו מסתדרים לבד, רק אל תפריעו לנו, או שהם מדברים על מצוקות ואז מבקשים: אנחנו צריכים אתכם שתשחררו פה, שם יש לנו קושי.

יעקב מרגי: אף פעם לא מאוחר, אתם יכולים לעשות את זה במייל, גם אם זה לא היה בדיון.

יעקב מרגי: אז ירדתי לסוף דעתך?

מיכל וונש: ירדת לסוף דעתי.

יעקב מרגי: אני רוצה לסכם את הדיון כפי שפתחנו אותו.

יעקב מרגי: המדינה, בגיל שלה – אומנם היא רק בת 72, אבל עם תוכן של כמעט 300 שנה, קצב של 300 שנה - - -

מיכל וונש: 3,000 שנה.

יעקב מרגי: אל תגזימי.

יעקב מרגי: יש כאלה שחושבים שהם ההיסטוריה של העם היהודי והם המדינה.

יעקב מרגי: אני לא שם.

יעקב מרגי: אני לוקח את הקצב של המדינה – והקצב של המדינה הוא באמת יותר מזה ויש עשייה ברוכה מכל הכיוונים.

יעקב מרגי: אני חושב שהגיע הזמן – אנחנו יכולים, אנחנו מסוגלים, זו המחויבות של המדינה, להתחיל לתמוך ביהדות התפוצות, אם צריך.

מיכל וונש: זו המשמעות של ריבונות, אדוני.

יעקב מרגי: התמיכה היא לא בקשת נדבות.

יעקב מרגי: התמיכה היא תוכנית אופרטיבית של המדינה.

יעקב מרגי: המדינה צריכה לתכנן ולגבש את העמדה שלה איך היא מתייחסת ליהדות התפוצות ומה בסוגיית הזהות היהודית, הדורות הבאים, קהילות חזקות, קהילות חלשות, שיתופי פעולה.

יעקב מרגי: אני חושב שזה נכון, זה טוב, ואני אומר למדינה ולממשלה שלי: לא לעולם חוסן.

יעקב מרגי: לא בהכרח שמה שהיה ב-70 שנה שחלפו יהיה גם ב-70 השנים הבאות מבחינת הקשר של יהדות התפוצות עם מדינת ישראל, הן מבחינת הזהות, הרוחניות, מבחינה כלכלית וגם סולידריות ועמידה לימין המדינה במצבים ובאתגרים קשים.

יעקב מרגי: לכן ממשלת ישראל צריכה לכתוב את התו"ל הזה, את התורה הזאת, לגבש לעצמה מה היא רוצה, איך היא רואה את זה.

יעקב מרגי: צריך שיתקיים דיון סביב הנושא הזה.

יעקב מרגי: תודה רבה לכולם, הישיבה נעולה.