הוועדה המיוחדת להתמודדות עם סמים ואלכוהול, כנסת 23, פרוטוקול מספר 32, 2020-12-02 09:00

מיכל וונש: בוקר טוב לכולם ותודה שאתם מצטרפים.

מיכל וונש: אנחנו מציינים היום בוועדה את חודש המודעות הלאומי להתמודדות עם סמים ואלכוהול.

מיכל וונש: כפי שבחרה הוועדה הזאת להסתכל על כל הנושא ולהעלות את כל הדיונים שעולים פה דרך הפריזמה של ההתמכרויות אז אנחנו נדבר על ההתמכרויות והמגפה השקטה שבצל הקורונה.

מיכל וונש: יצא לי לומר כבר בדיונים הקודמים שלצד המשבר הגדול, המשבר הכלכלי, בריאותי, חברתי, נפשי, שחווה החברה הישראלית יש הזדמנות וגם אחריות מאוד מאוד גדולה לזהות ולמצות גם את הפערים הקיימים בהתייחסות לנושאים הללו, לא רק במסגרת קצרת מועד של משבר הקורונה, אלא באמת לקחת אחריות ולייצר פה צעדים, לפחות צעדים ראשונים, של תוכניות הוליסטיות שמטפלות בנושא בצורה מתכללת שמשפרת את שיתוף הפעולה בין כלל הגורמים ושבעצם הופכת את התפיסה או משנה את התפיסה מיסודה כדי שאנחנו נדע שאנחנו ייצרנו תהליך של הסברה וחינוך ואיתור ומניעה וטיפול וליווי שבסופו של דבר גם יעלה למדינת ישראל הרבה הרבה פחות מעבר לנזק האישי, המשפחתי, הלאומי הקשים של הנושא הזה.

מיכל וונש: אז תודה לכולם שנמצאים פה.

מיכל וונש: אנחנו נפתח סרטון, כהרגלנו, כדי להיכנס לאווירת הדיון ונמשיך בדיון.

מיכל וונש: (הקרנת סרטון).

מיכל וונש: תודה.

מיכל וונש: נמצאים איתנו גם חלק ממי שמשתתפים בסרטון הזה שראינו ואנחנו נשמע קצת יותר בפירוט.

מיכל וונש: מה שהיה לי חשוב זה להנגיש ולהמחיש את הדחיפות הרבה שאני מרגישה, את האחריות הרבה שמוטלת על כתפינו, גם בדיונים בוועדה הזאת, גם כמובן בכנסת, גם כמחוקקים, גם כמחנכים, שני החי"תים, וגם עם כל הארגונים שנמצאים פה והאנשים שנמצאים פה וכמובן נציגי המשרדים שנמצאים פה כדי לייצר את התהליך שבו המגפה השקטה הזאת, שלא המציאה כלום, היא בעצם רק מציפה, מחדדת, מעצימה ובכך מגבירה את האחריות המשותפת שלנו.

מיכל וונש: אני אומר בנושא של הבושה ושל ההכרח לניפוץ הסטיגמה, שאנחנו יודעים על פי דוח מקינזי, שזה הצעד הראשון ההכרחי ואני מקווה מאוד שאני אוכל לבשר גם פה בוועדה שלצעד הזה תהיה גם השלכה ראשונית תקציבית של מיזם משותף שאנחנו נשיק ממש בקרוב.

מיכל וונש: אני מאוד מאוד מקווה שנוכל להכריז על כך.

מיכל וונש: אני חושבת שדווקא בתקופה הזאת זה חיוני.

מיכל וונש: אני רוצה לומר שאתמול צוין בכנסת יום ההוקרה השנתי לפצועי מערכות ישראל ופעולות איבה שרק מחדד עוד יותר את החובה והאחריות שלנו כלפי מי שנפגע, לא רק בגופו אלא גם בנפשו, וחווה את המשבר השקט הזה, שהוא לא כל כך שקט לעיתים, שעמו מתמודדים היום הרבה מאוד מאזרחי מדינת ישראל והוא נותן פריזמה לתוך חלק מהאנשים שאנחנו פוגשים אותם גם בסיורים של הוועדה וגם לאורך הדרך וזה באמת מכריח אותנו, ביתר שאת בתקופה הזאת, להבין שהמשבר החברתי הנפשי הזה שמתבטא במצוקה נפשית גוברת בעקבות אי ודאות, חוסר שליטה, ממש מהדהד את מה שקורה היום לכלל אזרחי מדינת ישראל וביתר שאת בקרב בני הנוער, שאני חושבת שהם בבואה של כל החברה הישראלית.

מיכל וונש: אי ודאות, חוסר שליטה, שינויים בשגרה, ריחוק חברתי, בידוד, התמודדות עם אובדן, עם החיים עצמם, עם כל מה שהם חווים כולנו חווים.

מיכל וונש: המשבר הזה מוביל, כפי שאמר פרופ' שאולי לב רן, להתמכרות כבריחה, כתרופה, כדרך להתמודדות, דרך העלייה בשימוש בחומרים הממכרים, בין היתר אלכוהול, קנאביס, תרופות מרשם, התנהגויות ממכרות, הימורים וכו'.

מיכל וונש: הקורלציה הזאת שלצד העלייה בשימוש גם יש מעין שינוי של תפיסת המסוכנות והנרמול בקרב בני הנוער, שאני רוצה גם בהם להתמקד בהם היום, ונמצאת פה גם קרן רוט איטח ממשרד החינוך, כפי שאנחנו ראינו בסרטון, היעדר הטיפול ההולם, ההוליסטי, המתכלל, בתקופה הזאת ההשלכות רבות.

מיכל וונש: פה אני רוצה לפתוח את הפריזמה על בני הנוער.

מיכל וונש: כיוון שאנחנו יודעים שמדובר פה בתהליך שהמשמעות שלו שמטופלים רבים, גם מי שכבר סיימו אותו, לא מלווה כיאות, אבל בכל הנושא של חינוך והסברה והנגשה של המידע בצורה נכונה האתגרים מועצמים בתקופה הזאת, הם מחייבים יותר.

מיכל וונש: ההזדמנות שלצד המשבר זה שאם נטפל בכל האתגר לאורך כל הרצף הזה בעצם אנחנו מטפלים ללא הבדלי דת, גזע או מין וחובתנו לטובת כל אזרחי מדינת ישראל.

מיכל וונש: נמצאים פה חבריי לוועדה שמצטרפים אליי גם לסיורים וגם לדיונים הללו באמת מתוך המחויבות הזו ואני אסירת תודה על שיתוף הפעולה גם של חברי הכנסת שנמצאים פה.

מיכל וונש: אחרי שנשמע את חברי הכנסת, גם אליהו ברוכי שנמצא פה וגם חבר הכנסת יוסי טייב, אנחנו נפתח עם הפרספקטיבה של משרד החינוך, של קרן רוט איטח, כדי שנשמע בהקשר הזה של השקת החודש החשוב הזה מה קורה מבחינה חינוכית.

מיכל וונש: נמצאים איתנו גם הורים וגם בני נוער בזום ואחר כך נעבור לכל השאר שנמצאים בזום.

מיכל וונש: אז חבר הכנסת אליהו ברוכי.

אליהו ברוכי: בוקר טוב, תודה רבה על הדיון, גברתי היושבת ראש.

אליהו ברוכי: לכל הנושא הזה אני נחשפתי בסך הכול בחודשים האחרונים ואני פה בעיקר בשביל לשמוע ואם יש לי את ההזדמנות לומר כמה מילות הערכה לכל האנשים שנמצאים בזום, אנשים שעוסקים בנושא הזה יום יום, כל אחד בתקופה שהוא עוסק בה, להעריך אתכם, פשוט לומר לכם תודה, תודה רבה, ואני פה בשביל לשמוע אתכם.

אליהו ברוכי: תודה.

מיכל וונש: תודה, חבר הכנסת ברוכי.

מיכל וונש: חבר הכנסת טייב.

יוסף טייב: אני מצטרף למילים החמות של חברי חבר הכנסת ברוכי.

יוסף טייב: באמת כל מי שנמצא, גם בזום, וגם מי שאינו, עושה עבודת קודש, בוודאי בלוחמה הזאת בתוך מערכת החינוך.

יוסף טייב: אנחנו יודעים עד כמה קשה למערכת להתמודד עם התופעה הזו.

יוסף טייב: יש לנו אתגר לא פשוט, ולך, גברתי יושבת הראש, עומד על הכתפיים שלך, ועלינו גם, אבל את בראש, באמת אתגר לא פשוט כדי להתמודד עם האתגר הזה ואיך אנחנו גם מובילים בסופו של דבר לחברה טובה יותר, אכפתית יותר וגם עם מודעות.

יוסף טייב: אני חושב שיש לנו פה אתגר אמיתי איך אנחנו מסבירים לנוער שלנו, לדור הבא של מדינת ישראל, את הסכנה שיש בדבר הזה.

יוסף טייב: אני לא נכנס כרגע פה להסתכלות האישית שלי, איך אני מגבה כל מה שמדברים בשנים האחרונות, על לגליזציה או לא, אבל אני חושב שקודם כל, גם אם כן וגם אם לא, שמערכת החינוך מבחינתי היא הראשונה פה בסיפור הזה כי היא צריכה להתמודד, היא צריכה להעביר מסר ברור בדבר הזה בצורה שבו הוא קולט, לא בקטע של אסור או מותר, אדום או יותר, באמת לנסות להסביר, שיח אמיתי, למידה אמיתית לאותם תלמידים, להסביר להם את הסכנות שיש בדבר הזה, להתמכרות שמובילה בסופו של דבר למשפחות שהתפרקו ומחלות אחר כך וכו'.

יוסף טייב: לכן אני חושב שיש פה עבודה קשה ואמיתית, של הסברה בעיקר, להעביר את החומר הזה במערכת החינוך ואנחנו סומכים עלייך ועליהם כמובן לראות איך אנחנו עושים את זה בצורה הטובה ביותר.

מיכל וונש: תודה רבה.

מיכל וונש: ובאמת האחריות היא באמת של כולנו.

מיכל וונש: אני מעריכה את השותפות, בטח ובטח של כל הגורמים שעוסקים פה בעבודה, כמו שאמרת, לילות כימים, האינטנסיבית, היומיומית, והם יאירו אותנו באיך, ולא במה, כן או לא, אלא באמת הפוקוס שלנו זה בכיצד, גם מנגישים את ההסברה, את החינוך, את ההבנה וכמובן גם חושפים את ההכרח את ההכרח לטיפול ולליווי בהמשך הדרך.

מיכל וונש: אז נמצאת איתנו פה קרן רוט איטח ממשרד החינוך.

מיכל וונש: אני מאוד שמחה שאת פה פיזית.

מיכל וונש: אמרנו שהתקופה הזאת מזמנת לנו כל מיני אתגרים, ביניהם שהייתי רוצה שכולכם תהיו פה בחדר, אז אני שמחה שקרן נמצאת פה הבוקר.

מיכל וונש: קרן, אם תוכלי לתת לנו סקירה מהכיוון של משרד החינוך ולדבר איתנו על הפערים שאנחנו יודעים שקיימים במשרד החינוך, מה אנחנו עושים לגביהם באופן כללי ובתקופה הזאת, המגמות שיש לנו בתקופת הקורונה, בין אם זה התאמות שנעשות והנגשה של המידע תוך כדי שימוש בתקופה הזאת דווקא ביתר שאת.

מיכל וונש: תודה.

קרן רוט איטח: בוקר טוב לכולם, באמת תודה רבה על ההזדמנות להביא קצת את העשייה של המערכת.

קרן רוט איטח: אנחנו מתחילים לציין היום את החודש של המאבק בסמים ואלכוהול בצל המשבר של הקורונה והאתגרים שהוא מזמן לנו.

קרן רוט איטח: כמו שציינת בדברייך, בדברי הפתיחה, המציאות הזאת חושפת את בני הנוער למציאות חדשה, הלמידה מתנהלת ברובה מרחוק וגם כשחוזרים למערכת מדובר בחזרה מצומצמת שעדיין הלמידה מרחוק נוכחת בחיים.

קרן רוט איטח: בני הנוער נדרשים להסתגל למציאות חדשה שבה הם נמצאים מרוחקים מקבוצת השווים שלהם, רחוקים מהחברים ומהחברות שלהם, סדר היום שלהם משתנה, הם הופכים את היום ואת הלילה והרבה פעמים הם מחפשים פתרונות לבילוי, פתרונות לקשר, ואז לצערנו אחד הפתרונות שהם מוצאים זה הסיפור של שימוש בחומרים כדרך להתמודד עם כל אותם רגשות לא נעימים, מול כל אותם קשיים.

קרן רוט איטח: אנחנו יודעים שהפתרון הזה הוא פתרון שמסכן אותם, הוא לא פתרון שבאמת עוזר להם, זה סוג של אסקפיזם שבטווח הארוך גורם נזק.

קרן רוט איטח: מבחינתנו האתגר בצד ההסברה על הנזקים לחזק את כוחות ההתמודדות של בני הנוער.

קרן רוט איטח: זו הליכה למרחקים ארוכים.

קרן רוט איטח: לדבר איתם ערכית, לדבר איתם על המשמעות של הבחירות שהם עושים וזה לאו דווקא שאם תעשן סמים ככה וככה יקרה לך, אם תשתה אלכוהול ככה וככה יקרה לך, הדיון צריך להיות הרבה יותר רחב כי הילדים בשלב הזה לא תמיד גם הסכנות מדברות אליהם.

קרן רוט איטח: הרבה פעמים החוויה של מתבגר היא שלי זה לא יקרה, יש איזה תחושה של אומניפוטנטיות.

קרן רוט איטח: לכן האתגר שלנו באמת בעבודה מתמשכת, בשגרה ובחירום.

קרן רוט איטח: חודש דצמבר מבחינתנו מהווה הזדמנות לשים את הנושא הזה עוד ביתר שאת על סדר היום, ויש איזה שהיא התכווננות, כשיש איזה שהוא יום שיא יש התכווננות של המערכת באמת להתכוונן ולעשות יותר, אבל זו רק נקודה על ציר הזמן, העבודה חייבת להיות תהליכית.

קרן רוט איטח: בכמה דקות שיש לי אני רק אראה כמה דברים שאנחנו עושים.

קרן רוט איטח: (מצגת).

קרן רוט איטח: השאלה שנשאלת, נוכח המציאות במיוחד כרגע, וגם ביום יום, מה התפקיד של מערכת החינוך ואנחנו רואים את עצמנו כמגדלור שאמור להאיר את הדרך לילדים, קודם כל לעצמנו כמבוגרים, מה העמדות שלנו, מה אנחנו חושבים על הדברים האלה ואחר כך גם להאיר את הדרך לבני הנוער.

קרן רוט איטח: אני רוצה להתחיל ולומר שבעת הזו, ואני ציינתי את זה מספר פעמים בדיונים, שפ"י, השירות הפסיכולוגי ייעוצי שם לעצמו שלוש ליבות לעבודה רוחבית בכל מערכת החינוך כשמבחינתנו אלה האבנים הגדולות שזיהינו שהן משמעותיות לעבודה עם מתבגרים ועם ילדים בעת הזו.

קרן רוט איטח: הדבר הראשון זה לייצר פלטפורמות לשיח רגשי.

קרן רוט איטח: אם זה במרחבים ובמעגלי שיח שעכשיו אפשר לעשות את זה במרחב הפתוח, או דרך הזום, או בשיחות אישיות, או שיחות טלפון, להגיע לילדים בשיח אישי כדי להבין מה קורה איתם, לחוש אותם, ואז הדרך היא באמת לפתח את המיומנויות של הצוותים החינוכיים ולהיות איתם שם בתחזוקה של הדבר הזה, ושלא לדבר גם על ההחזקה של הצוותים החינוכיים כי גם הם חווים דברים וגם אותם צריך לתחזק.

קרן רוט איטח: הדבר השני זה איך אנחנו מאפשרים אווירה של למידה.

קרן רוט איטח: גם במערכת למידה מקוונת איך אנחנו יוצרים מרחב בטוח ללמידה ועל זה אנחנו גם עושים עבודה.

קרן רוט איטח: הדבר השלישי זה הסיפור של האיתור וזיהוי והפניה לטיפול, שבעת הזו זה דרמטי.

קרן רוט איטח: אני חייבת לומר בכנות שהאיתור מרחוק לא דומה לאיתור שאנחנו רואים בתוך מערכת החינוך.

קרן רוט איטח: כשמורה או איש צוות רואה את הילד ויכול להיות רגיש לכל הניואנסים, לכל הבעות הפנים שלו, זה לא דומה למה שקורה בזום.

קרן רוט איטח: לכן צריך לקחת את זה בחשבון, ואני אומרת ממש בכאב רב, אבל בכנות גדולה, שאנחנו לא יכולים להגיע לכל הדברים שהיינו יכולים להגיע במערכת של פנים אל פנים.

קרן רוט איטח: הדבר הנוסף שאנחנו שמנו לעצמנו בעבודה רוחבית על כישורי חיים, מה אנחנו חושבים שכדאי לעבוד עם הילדים בשיח שבסופו של דבר זה יביא לפחות התנהגות סיכון, לפחות שימוש בסמים ואלכוהול.

קרן רוט איטח: אם נצליח לעבוד עם הילדים על העוגן של אחריות, זאת אומרת לעשות איתם שיח על מה המשמעות של אחריות אישית ואחריות חברתית, המקום של תקווה, הסיפור של תקווה הוא דרמטי, ההבנה שעכשיו קשה, אבל בעוד תקופה אפשר לראות את האופק והדברים ישתנו.

קרן רוט איטח: המקום של לעבוד על שייכות.

קרן רוט איטח: שייכות זה דרמטי, תחשבו על ילדים במעברים, שעברו מבית ספר לבית ספר, או מיסודי לחטיבה, הגירה, עולים חדשים שצריכים למצוא את עצמם במערכת, אז איך אנחנו מייצרים אווירה של שייכות ובאמת מחוברוּת למערכת כי אנחנו יודעים שזה אחד העוגנים שמהווה חוסן.

קרן רוט איטח: דבר נוסף זה גמישות, להבין שאנחנו צריכים להתנהל במערכת גמישה, פעם בלמידה מרחוק, פעם בלמידה מקרוב ומה הכישורים שנדרשים בסיפור של התמדה ולדעת שזה סיפור ומסע למרחקים ארוכים ואנחנו צריכים מיומנויות לדבר הזה.

קרן רוט איטח: זה לא כאן ועכשיו.

קרן רוט איטח: אלה כישורים שאנחנו עובדים עליהם במרחב הרב גילאי.

קרן רוט איטח: אני רוצה לעשות זום אִין על מה אנחנו עושים כיחידה למניעת שימוש לרעה בסמים ואלכוהול.

קרן רוט איטח: אנחנו עובדים בשלוש רמות.

קרן רוט איטח: אז הרמה הראשונה היא באמת המניעה ברמה הרוחבית שמתבססת על כישורי חיים, כמו שציינתי קודם.

קרן רוט איטח: השלב השני זה איתור וזיהוי והשלב השלישי זה המענה הטיפולי.

קרן רוט איטח: יש לנגד עינינו שלוש אוכלוסיות שאנחנו עובדים איתן.

קרן רוט איטח: האוכלוסייה הראשונה זה צוותי החינוך.

קרן רוט איטח: יש לנו בתוך המערכת מב"סים, מובילים בית ספריים, שהתפקיד שלהם בתוך המערכת הוא לתכלל כישורי חיים.

קרן רוט איטח: אלה יועצים חינוכיים שמקבלים גמול תפקיד, זה תקציב שהמדינה שמה פה לטובת התפקיד הזה, שהתפקיד שלהם לתכלל את עבודת כישורי החיים בתוך בית הספר ולעשות זום אִין לכל נושא ההתמכרויות, זאת אומרת לוודא בחינוך העל יסודי, לוודא שבכל שכבות הגיל נעשות פעולות שקשורות בסמים, אלכוהול, טבק, הימורים, מסכים, בהתאם לשלב ההתפתחותי של הילדים.

קרן רוט איטח: אלה הם אנשים שממש מיועדים ואלה הם מבחינתנו הצבא שלנו, אנשים שאנחנו מגייסים לעבודה בתוך בתי הספר.

קרן רוט איטח: אוכלוסייה נוספת זו כמובן אוכלוסיית התלמידים והאוכלוסייה השלישית זו אוכלוסיית ההורים כי מבחינתנו ההורים הם צלע מאוד מאוד משמעותית בתוך הסיפור הזה.

קרן רוט איטח: יש פה שקפים שמראים בכל שכבת גיל, מה הנושאים שאנחנו שמים מגן הילדים ועד כיתה י"ב.

קרן רוט איטח: ואני חייבת לציין שאנחנו כמערכת עובדים בשיתופי פעולה עם שותפים, עם הרשות הלאומית למלחמה בסמים, משרד הרווחה, משרד המשפטים, עם כל משרדי הממשלה ועמותות וגופים, זאת אומרת זה משחק משותף לכמה גורמים, זה אף פעם לא יכול להיות רק המערכה של משרד החינוך.

קרן רוט איטח: הייתי רוצה לציין שלקראת אירועים מסוימים כמו סיום שנה, מסיבות י"ב, לקראת ל"ג בעומר, לקראת פורים.

קרן רוט איטח: אירועים שעל ציר הזמן אנחנו יודעים שהם מועדים לפורענות בהתכנסות של בני נוער, אנחנו מגבירים פעילות ואנחנו מוציאים הנחיות לצוותים החינוכיים לקיים שיח עם הילדים לקראת אותם אירועים.

קרן רוט איטח: אחד האירועים זה באמת חודש דצמבר.

קרן רוט איטח: פה אני אראה איגרת שנשלחה אתמול לכל אנשי המקצוע של שפ"י וגם פורסמה באתר של משרד החינוך, באתר של שפ"י, של השירות הפסיכולוגי הייעוצי, בפייסבוק של משרד החינוך, שמראה פה פעילויות שהכנו כרגע לחודש הזה.

קרן רוט איטח: סרטונים שהכנו בעשר אצבעות, חדרי בריחה, איזה שהן פעילויות לילדים, שיעורים שמותאמים להעברה בזום.

קרן רוט איטח: אם נכנסים לכל אחד מהדברים האלה, הרובריקות האלה – את יכולה להיכנס לסיפור של עבודה עם תלמידים?

קרן רוט איטח: אפשר לראות כאן שפע של חומרים שפרסמנו לעבודה בחטיבת הביניים ובחטיבה העליונה.

קרן רוט איטח: אם נלך למקום של ההורים יש פה איגרות מידע שפרסמנו, גם סרטון הסברה להורים, גם מצגת שמדברת על הקנאביס, מה המשמעות, ממוּקד הקנאביס, איגרת אחרת שהיא מכוונת לאיזה דברים כדאי לעשות בשיח עם הילדים.

קרן רוט איטח: אני חייבת לציין שהרבה מהחומרים גם מותאמים לשפה הערבית, זאת אומרת זה גם מותאם לחברה הערבית, בוודאי לחברה הדוברת עברית.

קרן רוט איטח: החברה החרדית עושה את ההתאמות שלה.

קרן רוט איטח: בחמ"ד אנחנו גם עושים התאמות.

קרן רוט איטח: אנחנו מותאמים למגזרים השונים.

קרן רוט איטח: אנחנו מנחים משהו גנרי, אבל גם כל בית ספר עושה את ההתאמות שלו בסופו של דבר.

קרן רוט איטח: אנחנו נותנים משהו כללי.

מיכל וונש: יש לי שאלה, קרן, כיוון שאת מתארת לנו פה את התוכנית וכל הזמן יש לי בראש, האם יש לנו נתונים עד כמה זה מגיע.

מיכל וונש: זאת אומרת אנחנו יודעים שזה קיים, זה קצת push pull כזה, אז אנחנו יודעים שזה קיים ובן אדם צריך להיכנס לזה.

מיכל וונש: האם יש נתונים עד כמה זה אפקטיבי, למי זה מגיע, למי זה לא מגיע, האם יש כל הזמן התעדכנות של המערכת שאומרת לא הצלחנו להגיע, קבוצת היעד שלנו היא ילדים בכיתה ח', ט' והלאה ואנחנו לא מצליחים להגיע לכולם.

מיכל וונש: במגזרים השונים, בשפות השונות, אני הייתי אומרת גם לעולים החדשים בשפות הרלוונטיות, כיוון שיש שם אתגר מאוד מאוד גדול.

מיכל וונש: ההנחה שהמב"סים מגיעים לילדים חדשים, אני יכולה לומר, וחברי יוסי טייב יעיד על כך, שהדבר היחיד שאנחנו יודעים זה שבזמן הקורונה דפקו להם על הדלת להבין למה הם לא משתתפים בזום הכיתתי בשפה שאותה הם טרם הבינו כיוון שהם לא משתתפים באולפן.

מיכל וונש: השאלה אם המערכת מספיק מתוחכמת לעידן שבו אנחנו חיים להתאים את עצמה למציאות גם.

קרן רוט איטח: רק לומר שכל הפעולות, כל התקופה, כשיצאו פרסומים להורים אנחנו הוצאנו פרסומים בשפות שונות, גם באמהרית, גם ברוסית, גם בצרפתית.

קרן רוט איטח: היו לנו התאמות בין אוכלוסיות שונות, אנחנו עשינו התאמה יחד עם האגף לקליטת עלייה.

קרן רוט איטח: לומר שזה יהיה מאה אחוז, בוודאי שלא.

קרן רוט איטח: עכשיו לגבי הפעולות שלנו, אז קודם כל אנחנו מנטרים באמצעות המדריכים שלנו, יש לנו מדריכים בפריסה ארצית שדרכם ובאמצעות המב"סים אנחנו גם מנטרים.

קרן רוט איטח: דבר נוסף, השנה, בשנה שעברה לא עשינו את זה בגלל הקורונה, אבל אנחנו מעבירים שאלון ליועצות החינוכיות ודרך השאלון אנחנו לומדים מה בפועל נעשה בתוך בתי הספר.

מיכל וונש: זאת הדרך שאומדים את זה?

קרן רוט איטח: זאת הדרך, כן.

מיכל וונש: אין דרך טכנולוגית שאת יודעת כמה - - -

קרן רוט איטח: לא, זה שאלון מקוון, זאת אומרת מדווחים, אנחנו מקבלים נתונים בכמה בתי ספר, כמה יועצות מדווחות על כך שבבתי הספר שלהם עשו את הפעולות האלה.

קרן רוט איטח: אנחנו אוספים נתונים, אחת הפעולות שאנחנו עושים עם התלמידים זה מנהיגות נוער, 'עמיתים ומשפיעים', אבל יש לנו אפשרות לדעת כמה ילדים הכשרנו וכמה פעולות נעשו בתוך בתי הספר.

קרן רוט איטח: יש לנו ברזולוציות שונות אפשרות להגיע למה קורה בשטח.

קרן רוט איטח: אנחנו מנסים להתייעל בדבר הזה.

קרן רוט איטח: השבוע דנו בזה בהנהלת שפ"י ואני מניחה שנגיע לדיוקים האלה.

קרן רוט איטח: אני אחזור למצגת.

קרן רוט איטח: הדבר הבא זה הסיפור של האיתור, עשינו מצגת מותאמת, איך מסתכלים על הילדים בתקופת הקורונה בשימוש בחומרים.

קרן רוט איטח: זה מה שכתוב פה, האיתור, והפעולה נוספת זה קבוצות של אופ"י שזו תוכנית שפותחה בזמנו עם הרשות למלחמה בסמים, הובאה מארצות הברית, הותאמה לחברה הישראלית ואנחנו עובדים בה בכל המגזרים, כולל במגזרים החרדיים, כשהכוונה היא לעשות עבודה קבוצתית עם מתבגרים שרוצים לעשות שינוי בהתנהגות לא רצויה.

קרן רוט איטח: זה יכול להיות עישון סיגריות, זה יכול להיות שתיית אלכוהול, זה יכול להיות שימוש יתר במסכים.

קרן רוט איטח: הכוונה פה היא לעשות עבודה ממוקדת של שינוי התנהגות.

קרן רוט איטח: זה בגדול.

קרן רוט איטח: השנה, אנחנו כל שנה, אבל השנה גם מועצת תלמידים ונוער ארצית לקחו את זה על עצמם כאתגר ובאמת הם שותפים עם רעיונות מצוינים וניתן הזדמנות לאילון להציג את הדברים.

מיכל וונש: הם פה.

קרן רוט איטח: זהו מבחינתי.

מיכל וונש: תודה רבה, קרן.

מיכל וונש: באמת קודם כל תודה רבה על כל העבודה שאתם עושים ועל הפתיחות ואני כל הזמן בהרגשה שאנחנו מנסים להדביק את הפערים והעובדה שאנחנו מתנהלים במערכות שמבוססות טכנולוגיה של פעם בטכנולוגיה של היום זה חלק מהאתגרים שאני לא יודעת אם מערכת החינוך היא זאת שיכולה או צריכה לתת על זה את המענה, אבל באמת המטרה צריכה להיות להגיע לכלל ילדי ישראל, לא רק לאלה שאנחנו מבודדים אותם ומאתרים אותם.

מיכל וונש: כי אם המטרה היא חינוך, הסברה והבנה שאתה צריך לדבר בשפה שלהם כדי שהם יבינו וזה לא יהיה מין משהו של מישהו אחר, אני חושבת שזה אחד האתגרים הכי גדולים שאנחנו נמשיך, אני מקווה, לדון בהם ביחד, איך אפשר להנגיש לכלל ילדי ישראל את הנושאים הללו כי זו המשמעות של שינוי התפיסה שצריכה לקרות בחברה הישראלית.

מיכל וונש: לא לחכות להתמכרות, נאמר כך.

קרן רוט איטח: ואני רוצה לציין שמבחינת כישורי חיים, אז זה נושא שנמצא על סדר היום של המשרד, מושקעים בזה משאבים כדי להגיע מגן הילדים ועד י"ב, תוכנית מדויקת וברמה הזאת זה נעשה.

קרן רוט איטח: אחוז הכיסוי של כישורי חיים בתוך מערכת החינוך שאנחנו עושים הוא קרוב ל-90%.

קרן רוט איטח: זה נתון יפה.

קרן רוט איטח: יש מה לשאוף להגיע ל-100%, אבל 90% זה גם כן מאוד יפה, כתוצאה גם מהרחבת המשאבים, גם ביסודי וגם בחטיבות הביניים.

קרן רוט איטח: אנחנו גם בתהליך של כתיבה של תוכנית מחודשת שתהיה יותר מדויקת וממוקדת.

קרן רוט איטח: אנחנו כל הזמן, כמו שהראיתי עכשיו, עסוקים בפיתוח של דברים חדשים שבאמת יותאמו לצרכים ולאתגרים המשתנים.

אליהו ברוכי: אני רוצה לשמוע, אם אפשר פרטני, מה נעשה בנושא הזה של המודעות בחברה החרדית.

אליהו ברוכי: אני פותח סוגריים, חמ"ד זה לא חרדי.

קרן רוט איטח: אני יודעת, לגמרי.

קרן רוט איטח: אז קודם כל יש לנו מדריכים בחברה החרדים, זאת אומרת הנושא הזה נמצא על סדר היום של החברה החרדית, יש לנו מב"סים בחברה החרדית, זה לא דבר שהוא זר להם.

קרן רוט איטח: זה קורה בקצב שמתאים, בדבר שמתאים, יש ימי עיון לקהלים, לפני שנתיים היה יום עיון בירושלים.

קרן רוט איטח: הנושא הזה מתחיל להיות יותר ויותר מדובר ויותר מתחילים להסתכל על הדבר הזה בעיניים.

קרן רוט איטח: אני חייבת לומר לך שמהמקום הזה מבחינתי הם אנשים מאוד אמיצים ופורצי הדרך, כי הדברים שנעשים בחברה החרדית הם מדהימים.

מיכל וונש: אני רק אגיד שהדיון, חבר הכנסת ברוכי, זה במילה מתאים, כיוון שלפעמים בהתאמה אנחנו מתקשים להבין את המציאות כפי שהיא.

אליהו ברוכי: לכן אני שואל איפה המב"סים האלה נמצאים.

קרן רוט איטח: בבתי ספר של החינוך החרדי, הרבה מאוד בבתי ספר של הבנות דווקא, פחות לצערי בבתי הספר של הבנים, אבל יש לנו קצה של משהו כרגע.

קרן רוט איטח: צריך לזכור שזה תחום חדש בחברה החרדית, אז אנחנו כרגע עם קצת יותר מ-100 מב"סים בחינוך החרדי בפריסה ארצית.

קרן רוט איטח: זה אנשים שלומדים אופ"י, את מה שציינתי כרגע, לומדים את אופ"י, עושים קבוצות של נערות בתוכנית אופ"י.

קרן רוט איטח: זאת אומרת הנושא הזה הרבה יותר מדובר והרבה יותר באומץ מסתכלים עליו בעיניים.

קרן רוט איטח: כמובן שיש עוד הרבה מאוד עבודה, אבל יש כבר חלוצים וכבר יש עשייה מאוד מרשימה.

אליהו ברוכי: בשביל הפרופורציה, 100 מב"סים בחינוך החרדי, כמה יש בחינוך הכללי?

קרן רוט איטח: צריכים לזכור את היחסים.

אליהו ברוכי: אני אעשה את זה.

קרן רוט איטח: אנחנו כרגע קרוב ל-1,400 מב"סים.

אליהו ברוכי: היחס הוא ברור.

קרן רוט איטח: אבל צריך להבין שפה - - -

אליהו ברוכי: שגם אנחנו לצורך העניין הסתכלנו לנושא בעיניים מאוחר מדי.

אליהו ברוכי: כן.

קרן רוט איטח: כן, אבל טוב מאוחר מאשר אף פעם לא.

אליהו ברוכי: נכון.

אליהו ברוכי: שאלה נוספת, מה שראינו פה זה כל מיני תכנים של פרסום, בעיניי מאוד מאוד כבדים, מה אני מתכוון?

אליהו ברוכי: היום משתמשים בפרסום קל, אנימציות או קומיקסים, זה גם מגיע לשימוש בנושא הזה?

אליהו ברוכי: אנשים אוהבים היום קליט וקל.

קרן רוט איטח: זה דבר אחד שאתה מציג.

קרן רוט איטח: אני רוצה לומר, הדבר שהמערכת מחזקת, כמו שאמרתי קודם, זה המקום של עבודה על השיח הרגשי, כי הסיפור של סרטים יכול לעבוד, אבל זה לא באמת עושה את השינוי.

קרן רוט איטח: צריך להיות במקום שמדבר עם הילדים על האתגרים, על המציאות, כשאני נמצא בסיטואציה הזאת, מה יהיו הכלים שיעזרו לי לבחור בדרך הזו ולא באחרת, מה יהיו הכלים שיעזרו לי להסתכל על ההתנהגות שלי ולבחור בדבר שלא מסכן אותי.

אליהו ברוכי: את לגמרי צודקת, אבל אנחנו עכשיו שואלים על מודעות.

מיכל וונש: על האיך.

אליהו ברוכי: אז לפני השיח הרגשי צריך להיות מודעים.

מיכל וונש: נכון, זה האתגר שלנו.

אליהו ברוכי: השלב הראשון זה המודעות.

אליהו ברוכי: המודעות צריכה להיות.

אליהו ברוכי: אם לא נגרה אותו טיפה, מה שנקרא, הוא לא יידע, הוא לא יבוא לדבר איתנו בכלל.

קרן רוט איטח: אז לומר שיש עוד הרבה לעשות בכיוון הזה, רק סיימנו עם המצגת, חבל שלא הראיתי אותה בסוף, אבל היה שקף שהילדים עשו, זאת אומרת שאנחנו גם לוקחים מהם המון דברים והמון רעיונות והשקף שסיים את המצגת זה כרזה שילדים כתבו:

קרן רוט איטח: הלוואי שנדע להיות בלי לצרוך סמים, בלי לעשן, בלי לשתות אלכוהול.

קרן רוט איטח: אלה תוצרים שהם עושים כתוצאה מהעבודה שלהם ואנחנו נעזרים בסלוגנים שלהם ומאמצים אותם.

אליהו ברוכי: תוך כדי הדברים רשמתי לעצמי, האם יש מעורבות של התלמידים.

קרן רוט איטח: בוודאי.

אליהו ברוכי: הזכרת 'עמיתים משפיעים' בתוך הדברים.

קרן רוט איטח: בוודאי, אנחנו לגמרי נעזרים במנהיגות נוער.

קרן רוט איטח: שלא לדבר על תנועות נוער ש - - - על נוער כדי לייצר שפה משותפת.

קרן רוט איטח: אנחנו מנסים בכמה שיותר כיוונים כדי לייצר מבוקר עד בוקר, שלא יהיו מסרים כפולים.

אליהו ברוכי: כל הכבוד.

מיכל וונש: תודה רבה, קרן.

מיכל וונש: אני חושבת שהנושא שחבר הכנסת ברוכי מעלה, הנושא של בני הנוער כחלק מהשיח, עלינו ולא בלעדינו, זה חלק שנשמע פה גם הרבה מאוד פעמים בוועדה והם יודעים הכי טוב איך להנגיש את המסרים, אגב גם בנושאים של חוסן נפשי, מה מדבר אל בני הנוער ובטח ובטח בהנגשה של המודעות כפי שאתה מעלה אותה.

מיכל וונש: אנחנו עוד מעט נשמע גם מנציגי מועצת התלמידים.

מיכל וונש: אני רק רציתי לדעת אם נמצא פרופ' שאולי לב רן, כדי שהוא קצת יאתגר אותנו במודעות ואיפה אנחנו נמצאים.

מיכל וונש: אני לא בטוחה שהוא איתנו.

מיכל וונש: אז אנחנו נמשיך ונחזור, בבקשה עדכנו אותי כששאולי מתחבר בחזרה.

מיכל וונש: אני כן אשמח לשמוע ברגע הזה ממועצת התלמידים והנוער הארצית, מאילון עומסי, יו"ר ועדת, מה?

מיכל וונש: אני לא רואה, אז כבר אילון יגיד לנו.

מיכל וונש: איזה יו"ר ועדה אתה?

אילון עומסי: בוקר טוב, יו"ר ועדת נוער וקהילה.

אילון עומסי: אני אציג את עצמי, אני אילון עומסי, תלמיד כיתה י"ב מחדרה, נציג מועצת התלמידים והנוער הארצית, כמו שהצגת, ויושב ראש ועדת נוער וקהילה.

אילון עומסי: ממש צף קודם בדיון כל עניין מעורבות הנוער בקבלת החלטות.

אילון עומסי: חשוב לי לא לדלג על זה ולהגיד שזו בדיוק המהות שלנו כמועצה, כמייצגי נוער ברמה הארצית, חשוב לי שהחלק הזה לא יתפספס כי זו מהות תפקידנו.

אילון עומסי: אז ככה, כל התמכרות באשר היא, צריכת סמים ואלכוהול בטח ובטח, גורמים לנזקים שלא פוסחים לא על אף טווח גיל ולא על אף פלח אוכלוסייה, זה מזיק לכולם באותה מידה, אבל באמת במעט הדקות שיש לי כאן חשוב לי לשים את הספוטלייט של הזום מה שנקרא, על בני הנוער, להביא את השיח עלינו יחד איתנו לקדמת הבמה ולהבין גם את הדחיפות וגם את הרגישות של בדיוק המסרים והעבודה מולנו בכל מה שקשור לנושא ההתמכרויות.

אילון עומסי: אולי החדשות מוצפות בחיסונים למגפת קורונה, ובתחום הזה באמת יש בשורה, אבל בכל מה שקשור להתמכרויות ואיך באמת יוצאים מזה או כשלב מקדים נמנעים מזה יש עוד דרך ארוכה.

אילון עומסי: קצת הקדמה על שיח על בני נוער לפני שמגיעים למה אנחנו כמועצה עושים.

אילון עומסי: המון בני נוער לוקחים את השכטה הראשונה כדי באמת לראות מה זה הדבר הזה, מה הדבר הזה שהשכן או שהחברה מהשכבה שמעל פתאום ניסו, באמת להבין על מה פתאום כולם מדברים.

אילון עומסי: מפה לשם זה מגיע לשוט שני עם הבטחה עצמית שבאמת רק בזה ועכשיו עוצרים וזה נגמר, אבל אנחנו למדים מניסיון עבר שזה מתחיל כעל הדרך, כמשהו של חוויה חד פעמית, אבל מהר מאוד הופך לדרך, למסלול של תהום עם איבוד שליטה, שבריא זה לא משהו שאפשר להגיד על הדרך הזו.

אילון עומסי: דיברנו בוועדות הקודמות עם דביר, הנציג שייצג אותנו ביחד בוועדה, על חברות הטבק שיודעות לטרגט אותנו, ליד בתי הספר, בשכונה ובקיוסק, חמש דקות מהשער, עם מוכר שאפילו לא מתעסק בחוק שאסור לו למכור ומוכר למרות זאת, או ברשתות החברתיות עם כוכבי רשת, ככה בסטורי או בפוסט, ממש שם בצד כאילו אנחנו כבני נוער לא שמים לב ובאמת מפספסים, אבל זה מגיע אלינו ואלה מסרים שבני הנוער מקבלים ובעצם ההקדמה הזו באמת הייתה כדי להבין שיש פה צורך בשינוי ויפה שעה אחת קודם.

אילון עומסי: החינוך צריך להיות בגובה העיניים, בשפה שלנו, במושגים שלנו, שבאמת יוצרים כאן את השיח לטווח הארוך, כמו שדובר כאן קודם, ומישירים מבט למה שקורה בשטח למה שבאמת קורה עם בני הנוער ולא רק מה שאנחנו מקווים שיהיה ומתוך ההבנה הזאת פועלים כדי לשנות.

אילון עומסי: אז אנחנו במועצה התחלנו באיזה שהוא תהליך כדי לראות איך אנחנו מתייחסים מנוער לנוער לחודש המאבק בסמים ואלכוהול.

אילון עומסי: התחלנו בתהליך של הגדרת סלוגן שילווה אותנו לכל החודש ובאופן כללי לעשייה בכל ההתמכרויות הסיכוניות.

אילון עומסי: הסלוגן שנבחר הוא 'לא סמים על זה', והוא נבחר מתוך הבנה מאוד מאוד ברורה שעם כמה שיש פה מסרים שצריכים לעבור מתוך המערכת, דרך ההורים, דרך המחנכים ובזמן השיעור הפורמלי, השינוי יגיע הכי הכי טוב אם הוא יגיע מנוער לנוער, אם אנחנו כבני נוער שנמצאים בקבוצות חברתיות עם חברים מהכיתה או מהשכבה נדע לגנות את זה מבפנים ולא לתת לזה מקום בסביבה שלנו.

אילון עומסי: לצד הסלוגן שיהווה כאיזה שהיא מסגרת, יש שלל מעשים שאנחנו הולכים לנקוט בהם בחודש הקרוב, זה יתחיל קודם כל מלשים את הנתונים, בין אם זה עלויות כלכליות, שהרבה מאוד פעמים ככה לא באמת בני נוער חשופים אליהם, ועד לחומרים הממכרים שיש באותם מוצרים שחלק מהנוער צורכים ולא נמצאים בשיח.

אילון עומסי: ערב השנה החדשה שהגדרנו לנו כמועד שיכול להתפתח כמועד לפורענות, אליו ייצא קמפיין מדויק של נוער לנוער עם קריאה לעבור אותו בצורה בריאה, הנחיות לאיך מתמודדים עם חבר שחס וחלילה התעלף או איבד הכרה.

אילון עומסי: יש לנו מערכת של פריסה של דברים שקורים בחודש הקרוב והשתדלנו לגעת בכמה שיותר נקודות מתוך הבנה שהנוער צריך את אותם מסרים והוא הרבה מאוד פעמים לא חשוף לאיזה כלים יש לו להתמודד בהתנהגויות סיכוניות.

אילון עומסי: אני אנצל את המסגרת הזאת כדי לומר בצורה חד משמעית לנוכח השיח שהיה על הנוער בתחילת הדיון, אנחנו, גם כבני נוער, גם כתלמידים, גם כגוף ארצי יציג שמייצג את כלל הנוער בארץ על כל הגוונים שבו, מבקשים לקחת חלק ולהשמיע את הקול שלנו בכל שיח שעוסק בנו וכן, אם כבר עסקנו בזה, חשוב לי להודות גם לך, חברת הכנסת קוטלר, על שותפות באמת באמת אמיתית בכל מה שקשור לעשייה במסגרת הוועדה ולכל הגורמים שנוכחים כאן, לקרן רוט, למשרד החינוך, לגורמים נוספים מתוך מערכת החינוך שאנחנו עובדים איתם בממשקי עבודה משותפים למען טובת הנוער וגם לצאת מכאן עם איזה שהיא קריאה שאנחנו במועצה נשמח לכל חיבור ושיתוף פעולה שמקדם את הנוער ושם אותו במרכז.

אילון עומסי: זו בגדול העשייה שלנו בתקופה הזו.

מיכל וונש: תודה רב, אילון.

מיכל וונש: ובכל פעם שמי מכם מדבר אני יודעת שאנחנו נהיה בידיים טובות כשאתם תגיעו להנהגת המדינה, השאלה היא מה אנחנו נעשה עד אז עם המחויבות שלנו.

מיכל וונש: אז תודה רבה, גם על השותפות שלכם וגם על הרהיטות של הדברים וגם על החשיבות של הרתימה שלכם לתוך הדיון המשמעותי שאנחנו מקיימים.

מיכל וונש: אני לא יודעת אם שאולי לב רן נמצא כבר, אני מאוד רציתי שנדבר על הנושא של ההתמכרויות גם בפריזמה רחבה יותר, כיוון שזה חודש המודעות הלאומי.

מיכל וונש: הוא אמר, בקצרה, בסרטון שראינו, אחד מעשרה ישראלים, חייבים להבין שמדובר גם בתרופות מרשם.

מיכל וונש: אנחנו בפוקוס גם על בני נוער כי חשוב לנו להגיע לחינוך והסברה וכו' והנושא הזה של התמכרות וההבנה שבעצם עד לגיל, יש שיאמרו 21, יש שיאמרו 24, אולי נשמע מד"ר פאולה רושקה בנושא הזה, אבל הנושא הזה של שימוש בחומרים ממכרים עד לגיל שבו המוח מתפתח בצורה כזו שהסיכויים להתמכרות הם פשוט אבסולוטית הרבה יותר גדולים אנחנו חייבים, כחלק מהמידע שאנחנו מנגישים, לכולם, לכל הציבור, אבל בטח ובטח לבני הנוער, להנגיש את הנושא הזה.

מיכל וונש: אני רוצה לאפשר לפני פאולה לרועי סער מצוות 19 לדבר.

מיכל וונש: האם רועי נמצא איתנו על הקו?

מיכל וונש: אולי לספר לנו קצת.

רועי סער: שלום לכולם.

רועי סער: קודם כל בוקר טוב ותודה רבה על ההזדמנות להציג פה.

רועי סער: שמי רועי סער, אני ראש צוות 19, צוות של מומחים מולטי-דיסציפלינריים שעובדים בהתנדבות, שהקים השר יזהר שי ועובדים היום גם תחת משרד ראש הממשלה החליפי.

רועי סער: בצוות מומחים, פרופסורים ודוקטורים מתחומי החינוך, פסיכולוגיה, מדעים מדויקים, רפואה ועוד.

רועי סער: אנחנו מלווים את קבינט הקורונה ואת שרי הממשלה בחודשים האחרונים בניתוח נתונים, בניית מודלים והכנת מתווים לאחרונה יחד עם השר יזהר שי והשר גלנט שמעורבים והובלנו את מתווה החינוך שאִפשר לפתוח את מערכת החינוך בישיבת הקבינט המפורסמת שלפני שבוע וחצי.

רועי סער: אנחנו נרתמנו בשבועות האחרונים גם לנושא הנפשי ולאספקטים הפסיכולוגיים.

רועי סער: אחד הדברים שאספנו בנתונים, ולצערי הם עדיין לא מבוססי ישראל אלא הם מבוססי העולם, ואנחנו מניחים שהמצב בישראל דומה, אני עוד פעם חוזר, עדיין אין לנו נתונים ישראליים, אנחנו רואים שבמקומות שבהם השתמשו בסגרים המשמעות של הרשתות החברתיות והחיבור של בני הנוער דרך האמצעים הדיגיטליים הכפיל את משמעותו והקשר בין בני הנוער התבסס על אותן רשתות חברתיות, זה מחד.

רועי סער: מצד שני, מאז תחילת הקורונה ברמה עולמית אני אוכל לומר שאנחנו רואים עלייה אדירה ב-toxicity.

רועי סער: Toxicity, אם אני אנסה לתרגם לעברית זה הרעלנות ברשת, זה כל אותם ביטויי שנאה וגזענות ואלימות מילולית וחרמות וכדומה.

רועי סער: אנחנו רואים נתונים של גידול של למעלה מ-200% בכניסה לאתרי שנאה, אנחנו רואים גידול של למעלה מ-70% בשימוש ברעלנות בשיח בין בני נוער וגידול של למעלה מ-40% בשימוש ברעלנות בפלטפורמות המשחק.

רועי סער: כמו שאתם יודעים, בני הנוער משחקים הרבה מאוד ונמצאים הרבה מאוד מול פלטפורמות המשחק שגם בהן יש דרכי התקשרות.

רועי סער: כך שאנחנו רואים עלייה משמעותית ב-toxicity.

רועי סער: אנחנו עדיין כרגע עובדים מול הגורמים הרלוונטיים בישראל כדי לאסוף את הנתונים, אנחנו ננסה למדל אותם ולנסות לבוא עם מדדי ניהוג ומדדי בקרה כמו שביצענו במתווים אחרים.

רועי סער: ברור לכולנו שישנה בעיה, אנחנו ננסה לכמת אותה ולראות איך אנחנו יכולים למדוד את הבעיה.

רועי סער: צוות 19 לרשותכם, תודה.

מיכל וונש: תודה רבה, רועי.

מיכל וונש: אני חושבת שהיעדר הנתונים המותאמים גם מייצר, לצד האתגר הגדול הזה, הזדמנות וגם חובה דווקא בתקופה הזאת ובעצם המעורבות של הנושא הזה, של בריאות הנפש, של הרפורמה בבריאות הנפש, של ההכרח להכניס את ההתמכרויות לתוך הרפורמה בבריאות הנפש ממנו הוחרג נושא ההתמכרות, של ההכרח בעצם להשלים את הרפורמה הטובה בבריאות הנפש בתקנים ובפסיכולוגיה הציבורית ובפסיכיאטריה וכו', ודרך הפריזמה של ההתמכרות אפשר לראות את זה ביתר שאת.

מיכל וונש: אז אני מאוד מעריכה גם את המעורבות שלכם בנושא, ורק הייתי אומרת לגבי ה-toxicity שמה שאנחנו בפוקוס עליו בחודש הזה זה לא רק ה-toxicity ברשת של תכנים, אלא toxicity של חומרים.

מיכל וונש: פשוט מאוד, ההתמכרות מדברת על חשיפה ל-toxicity ועלייה, ואת זה אנחנו כן יודעים, שאנחנו רואים עלייה בשימוש בחומרים ממכרים אז זה toxicity פיזי לחלוטין וגם לזה אנחנו מפנים את הזרקור במסגרת הדיון הזה.

מיכל וונש: אז תודה רבה, ובעצם זו הקדמה ממש מצוינת לד"ר פאולה רושקה ממשרד הבריאות שנמצאת איתנו גם בזום.

מיכל וונש: בוקר טוב, פאולה.

פאולה רושקה: שלום רב לכולם, באמת דיון מאוד מאוד חשוב.

פאולה רושקה: אנחנו מאוד עסוקים בהתחלת איסוף נתונים, מה קרה בחודשים של הקורונה לעומת החודשים דומים בשנה קודמת.

פאולה רושקה: אספתי בינתיים קודמים אודות אשפוזים פסיכיאטריים עם תחלואה כפולה באותם החודשים, מרץ עד סוף אוקטובר, וחשבתי שאני אראה עלייה באשפוזים ודווקא לא.

פאולה רושקה: יכול להיות שחלק מזה שאנשים לא מגיעים לאשפוזים זה היה גם הפחד להידבק וייתכן שיותר אנשים נשארו בבית ולא הגיעו לטיפול פסיכיאטרי בתוך אשפוז בגלל חשש להגיע לאשפוז.

פאולה רושקה: זה בינתיים אספתי, הייתי בטוחה שנראה עלייה ודווקא לא, אבל עדיין מתוך הנתונים שאספתי החומרים שיותר בולטים זה קנבינואידים ואלכוהול וגם multiple use, שימוש מרובה בחומרים.

פאולה רושקה: זה הדברים הבולטים.

מיכל וונש: יש לי שאלה, האם משרד הבריאות, אולי הייתי כבר אמורה לדעת את זה, עושה צעדים אקטיביים במסגרת חודש כמו חודש המודעות הלאומי להתמודדות עם סמים ואלכוהול בנוגע ספציפית למגפה השקטה הנפשית, זאת אומרת האם למשרד הבריאות יש איזה שהוא חלק פעיל, אקטיבי, יזום, שהוא מנגיש מידע לציבור הרחב, דווקא בעת הזאת, בשעת הקורונה, ביתר שאת?

פאולה רושקה: קודם כל אנחנו בכל המרכזים שלנו עושים עבודה פרואקטיבית בשביל לנסות לגייס אנשים שזקוקים לעזרה, להעלות מודעות, לפרסם יותר את מה שקיים ואת השירותים הקיימים, גם בתחום הכשרות שונות לאנשי צוות אנחנו מביאים נתונים ובעצם מסבירים מה הנושאים העיקריים.

פאולה רושקה: אבל מה שאני מזהה זה שיש למשל לאחרונה הרבה מאוד פניות לאשפוזית באוכלוסייה החרדית ואין לנו מספיק מענים לזה.

פאולה רושקה: אנחנו רואים שיש דווקא עלייה במודעות בקרב רבנים וגם אנשים באוכלוסייה הזאת שזקוקים לעזרה וכרגע אין לנו מספיק מענים ייחודיים לאוכלוסייה הזאת.

פאולה רושקה: אנחנו מגלים כל מיני פערים שצריכים לגשר עליהם.

פאולה רושקה: פערים נוספים זה גם לאוכלוסייה האתיופית.

פאולה רושקה: אנחנו רואים שיש הרבה מאוד אנשים מהעדה האתיופית שזקוקים לטיפול, גמילה מאלכוהול במיוחד, אבל גם מחומרים נוספים, ויש רשימת המתנה עבורם.

פאולה רושקה: יש מסגרת שלנו, 'ויקטוריה', שממש מתמחה בתחום וכבר עברה הכשרה תרבותית בנושא הזה וגם שם חסרות מיטות ייעודיות לזה.

פאולה רושקה: בנושא נשים, התבשרנו על העברת תקציב מהמשרד לחיזוק חברתי למסגרת תחלואה כפולה בלב השרון, עבור נשים במיוחד, אז אנחנו מקווים מאוד שבימים הקרובים נוכל לתגבר קצת את המענים לאוכלוסייה הזאת.

פאולה רושקה: אז בהחלט הנושאים זזים.

פאולה רושקה: אני יכולה להגיד שגם סביב משבר הקורונה קיבלנו יותר מיטות נשים בזנות, לתת מענים לאוכלוסייה הזאת, וביקשנו כבר הארכה של התקציב לפחות עד אפריל-מאי בשנה הבאה כדי שנוכל לתגבר את המענים האלה.

פאולה רושקה: זה ברור שגם אני מנסה לעודד מטפלים שיפתחו יותר כלים טיפוליים עבור אנשים שהתמכרו לקנאביס כי אנחנו עומדים לפני, לפי דעתי, אתגרים לא פשוטים עם ההתמכרות לקנאביס.

פאולה רושקה: יותר ויותר אני מקבלת פניות מאנשים שרוצים מקום טיפולי ייחודי לזה ולא ביחד עם אנשים, למשל, שמכורים לסמים כמו קוקאין או כמו הרואין, הם רוצים מקומות יותר מותאמים לסוג האוכלוסייה בתחום הזה.

פאולה רושקה: לגבי תרופות מרשם.

פאולה רושקה: אנחנו עושים המון פעילויות פרואקטיביות גם מול הקופות, גם מול הרופאים, אנחנו בשלבי סיום הכנת לומדה יחד עם נציגים של קופת חולים מאוחדת בשביל להנגיש את המידע לרופאים כדי שהיד לא תהיה קלה מדי על ההדק במתן תרופות כאלה.

פאולה רושקה: גם מכשירים רופאי כאב בכמה בתי חולים, בדיוק סיימנו קורס לרופאים גם מבית חולים הדסה וגם מבית חולים 'רעות', שזה בית חולים שיקומי לכאב, כדי להכשיר רופאי כאב לדעת כיצד לטפל ולמגר את ההתמכרות לתרופות מרשם.

פאולה רושקה: אז אנחנו עושים המון דברים בו זמנית וכמו כן אנחנו שותפים עם המשרד לחינוך ועם המשרד לחיזוק חברתי במסרים להורים ולתלמידים, בדיוק סיימנו עבודה על מסרים בנוגע לעישון, לעישון נרגילות, ואנחנו מנסים להרחיב את הפעילות שלנו עד כמה שניתן, אבל ברור שחסרים לנו תקציבים בשביל לתת את המענים הנדרשים.

מיכל וונש: תודה רבה, פאולה, ואני שומעת אותך מדברת ורק מתחדד לי עד כמה אנחנו חייבים לשתף פעולה בממש שינוי תפיסתי עמוק של כל הנושא של בריאות הנפש.

מיכל וונש: אני מדברת על המגפה השקטה שבצל הקורונה, על הקשר שלה להתמכרות ובעצם המפתח הוא בריאות הנפש, ההתמכרות היא רק סימפטום.

מיכל וונש: אנחנו עוסקים כל הזמן בתוצאה של אי טיפול באתגר עצמו ואנחנו נמשיך ונפעל ולא נשקוט עד שנצליח לייצר תוכנית לאומית שאני מקווה שאנחנו נשיק עוד בחודש הזה כצעד ראשון לשינוי הסטיגמה, אבל בהחלט נצטרך להמשיך לעבוד יחד בנושא הזה עם כל מיני צעדים שנגיע אליהם.

מיכל וונש: פרופ' יוסי הראל-פיש, במסגרת הדיון היום לחודש המודעות הלאומי להתמודדות עם סמים ואלכוהול, מהניסיון שלך, אני יודעת מהמומחיות שלך לחקר ההתמכרויות, אם יש משהו להוסיף לדיון שלנו היום מאוד נשמח לשמוע מיוסי.

יוסי הראל פיש: שלום.

יוסי הראל פיש: בוקר טוב, אני באמת מברך על הדיון הזה, באמת באמת חשוב, ואני רוצה להוסיף ארבע נקודות מרכזיות.

יוסי הראל פיש: אני רוצה לדבר על שני קצוות, גם על הקצה של המניעה וגם על הקצה של ההחלמה והשיקום ואני מאוד מאוד מברך על החיבור שאת עשית פה, יושבת הראש, בין המגפה השקטה של המצוקות הנפשיות והתחלואה הנפשית לבין ההתמכרויות, גם התמכרויות לחומרים וגם להתנהגויות.

יוסי הראל פיש: יש פה חיבור מאוד מאוד חזק ולמעשה המסר המרכזי שלי ממה שאני אגיד עוד מעט זה שבעצם הגישות האסטרטגיות של המניעה ושל הטיפול בדברים הללו הן אסטרטגיות שעובדות על הנושא של המצוקות הנפשיות וההתמכרויות ביחד, כך שלא צריך לעשות תמיד הפרדה.

יוסי הראל פיש: אז אני רוצה להתחיל בזה שקודם כל צריך לפתח אסטרטגיה מערכתית כוללנית.

יוסי הראל פיש: אין אף תוכנית ספציפית שהוכחה בספרות המדעית שהיא יעילה לאורך זמן כאשר היא מופעלת לבד.

יוסי הראל פיש: היא יעילה כאשר היא חלק מאסטרטגיה מערכתית תחת מטרייה אחת שכל העוסקים במלאכה, גם משרדי הממשלה הרלוונטיים, גם ברשויות המקומיות, השולחן העגול המפורסם שאנחנו מייצרים ברשויות המקומיות, החבר'ה מהבריאות, החבר'ה מהרווחה, החבר'ה מהחינוך שעובדים ביחד, עובדים בצורה מערכתית, אותם מסרים, רק אז אפשר באמת להצליח וראו את הדוגמה של ההצלחה הפנטסטית בין שנת 2010 ל-2016 בנושא של השתייה הבעייתית של האלכוהול פה במדינת ישראל, דוגמה.

יוסי הראל פיש: דבר נוסף, צריך להבין שיש שני ממדים לנושא של האסטרטגיה הזו.

יוסי הראל פיש: יש ממד אחד שקשור לתחום מדעי שנקרא חקר ההטמעה, וזה איך לפתח ולהטמיע נכון אסטרטגיות כאלה בצורה כזו שהם יחזיקו מים לאורך זמן, כמו למשל מנהיגות נכונה, בנייה של קואליציה של שותפים שעובדים ביחד וכן הלאה וכן הלאה.

יוסי הראל פיש: אבל אני דווקא רוצה לדבר, לא על החומרה, אלא על התוכנה, מה צריך לצקת לתוך הפעילויות הללו והמצגת שהציגה קרן בתחילת המפגש הייתה מאלפת ובאמת זה פנטסטי בשנה הזו לראות את הסל הקומפרנסיבי של הפעילויות שנעשות תחת שרביט הניצוח של שפ"י במערכת החינוך.

יוסי הראל פיש: אבל אני כן רוצה להעיר, וזה לא ביקורת, אלה זה הוספה, שמעבר לחינוך והסברה ולדבר על המסוכנות של הסמים ולדבר על הערכים ועל תפיסת השייכות וכל הדברים הללו, כל זה לא מספיק, מה שאנחנו חייבים זה פעולה, זה להפעיל את הילדים.

יוסי הראל פיש: אחד העקרונות העיקריים בפסיכולוגיה החיובית זה be in action, תפעיל אותם.

יוסי הראל פיש: יש אזורי שעמום.

יוסי הראל פיש: הרי הילדים לא צורכים חומרים ממכרים בבית ספר, במערכת החינוך הפורמלית, הם לא צורכים את זה שם, הם צורכים את זה מחוץ לבית ספר, באזור שאנחנו קוראים לו הקהילה או מערכת החינוך הבלתי פורמלית והדרך להגיע לצמצום של התופעות הללו זה על ידי צמצום מרחב השעמום, הבניה של מרחב הפנאי, וזה צריך להיעשות בצורה מאוד מתוחכמת.

יוסי הראל פיש: היום הילדים בבית, צריך להוציא אותם מהבית.

יוסי הראל פיש: אני לא יודע למה ילדי הכיתות של החטיבה, של ו', ז', ח', ט', יושבים בבית, אפשר להוציא אותם, לעשות להם הפעלות בקהילה גם בתקופת הקורונה, אני אדבר על זה עוד רגע.

יוסי הראל פיש: הנושא הזה מאוד חשוב.

יוסי הראל פיש: אולי בנושא של הפעילויות, כולל גם בנושא של ההסברה, אחת הלמידות הגדולות ביותר שלמדנו בשנים האחרונות זה שחייבים לעבור ממצוות אל תעשה למצוות עשה.

יוסי הראל פיש: המסר הזה לילדים מה לא לעשות, אל תעשה את זה ואל תעשה את זה ואל תעשה את זה, הוא לא עובד.

יוסי הראל פיש: הוא לא עבד 40 שנה, הוא לא יעבוד גם היום.

יוסי הראל פיש: ילד לא צורך אלכוהול או סמים בגלל ששכחו להגיד לו לא לעשות את זה.

יוסי הראל פיש: צריך לעבור למצוות עשה ומצוות עשה זה מה לעשות במקום, מצוות עשה זה להבנות להם את האלטרנטיבות האטרקטיביות במרחב של הפנאי, במרחב של הבית.

יוסי הראל פיש: סתם דוגמאות מהעבודה שאנחנו עושים, ושוב, לא הכול מתאים היום לקורונה, אבל אפשר להתאים את זה ביצירתיות גם למצב שלנו היום, של פיתוח זירות נגישות ומפוקחות בקהילה, פיתוח מגוון פעילויות אטרקטיביות, חוגים בכל התחומים, ספורט, אמנות וכן הלאה, שיפור הנגשת המוקדים האלה לנוער, עידוד ההשתתפות, participation, שוב פעם, בפסיכולוגיה החיובית אנחנו מדברים על participation, meaningfulness, נתינת משמעות, מעורבות קהילתית נותנת לילדים תחושת שייכות.

יוסי הראל פיש: קרן דיברה על תחושת השייכות בתור אחד מהעוגנים המרכזיים.

יוסי הראל פיש: הדברים האלה, אפשר לעשות אותם גם במרחב הזום וגם על ידי הוצאת הילדים מהבית ולתת להם להיות מעורבים בפעילויות של עמותות ושל כל מיני ארגונים בקהילה שהיום בימי הקורונה מותאמים לפעילות שקורית היום בשטח.

יוסי הראל פיש: אז בצורה מאוד פרואקטיבית אפשר לעשות את זה.

יוסי הראל פיש: לפני שאני עובר לנושא הבא אני לא פוטר את הנוער מאחריות.

יוסי הראל פיש: כלומר לנו יש את האחריות לעשות את מה שאנחנו יכולים לעשות עבורם, אבל לבני הנוער יש גם אחריות ויושבים פה הנציגים שלהם.

יוסי הראל פיש: קודם כל אחד הדברים היעילים ביותר, וקרן תוכל להעיד על זה, זה תוכנית העמיתים, זה כאשר לוקחים את התלמידים ומפעילים אותם לטובת התוכניות הללו והם אלה שמובילים אותם.

יוסי הראל פיש: יש היום, אם אני לא טועה, קרן, תקני אותי, משהו כמו 10,000 בני נוער שמעורבים בתוכנית עמיתים.

יוסי הראל פיש: זה מספר ענק שאפשר לנצל אותם, אפשר להמשיך לעשות איתם פעילויות ודרכם, עם המנהיגות שלהם, להביא עוד ילדים לפעילות בקהילה.

יוסי הראל פיש: והדבר השני שבאחריות בני הנוער, וזה באמת הנושא של הסברה וחינוך יכול לעזור, בני נוער צריכים ללמוד – גם אנחנו, אגב, עם תרופות המרשם וכל הדברים הללו, צריכים ללמוד איך להשפיע על הכיף במקום לחפש כל הזמן כיף תחת ההשפעה.

יוסי הראל פיש: ופה אני רוצה לעבור לנושא השני שהוא הנושא של המחקר שיושבת הראש, את הזכרת אותו מקודם, בהקשר של האם יש הערכה של הפעילויות של משרד החינוך.

יוסי הראל פיש: זה נכון שיש שני רבדים של מחקרי הערכה, יש את הרובד הספציפי על תוכנית או על פעילות ספציפית, אבל יש את הרובד שהרבה יותר חשוב מבחינת פיתוח מדיניות, פיתוח אסטרטגיה לאומית, אסטרטגיה של רשויות מקומיות, וזה הערכה שנעשית על ידי סקרי אוכלוסייה מדעיים טובים שמלווים את המגמות לאורך זמן.

יוסי הראל פיש: אז הנה דוגמה של הסקר של ארגון הבריאות העולמי, ה-HBC, שכבר שמעתם ממני עליו לא פעם.

יוסי הראל פיש: הסקר הבא עומד להיכנס לשדה בתחילת שנת הלימודים הקרובה ב-2011 ואנחנו מתכננים ממש בחודשיים-שלושה הקרובים להיכנס עם סקר מצומצם, preview לסקר של השנה הבאה, שיהיה בין הסקר האחרון שהיה ב-2019, טרם פרוץ הקורונה, לבין הסקר הגדול בשנה הבאה, וכבר פיתחנו בצוות הבינלאומי של החוקרים, שאני חלק מהצוות שפיתח, שאלון הרחבה ל-HBC שעוסק בהשפעות של הקורונה על הילדים, כולל על המצב הנפשי שלהם, על השימוש בחומרים ועל כל התחום הזה.

יוסי הראל פיש: אנחנו גם הולכים לשאול שאלות לגבי חשיפה לפעילויות בבית ספר ומחוץ לבית ספר, האם הם זוכרים מסרים וידע שהם קיבלו בתוכניות הללו, ואת זה נעשה בתיאום מלא עם שפ"י כדי שנוכל לקחת את המסרים המרכזיים, לשתול אותם בתוך השאלונים.

יוסי הראל פיש: התפיסה הסובייקטיבית של הילדים לגבי עד כמה זה היה יעיל להם ושינה להם את ההתנהגות, וכמובן הנתונים לאורך זמן על המגמות ייתנו לנו הצצה לגבי האם באמת חל שינוי ומשהו התרחש.

יוסי הראל פיש: זה הנושא של המחקר והנושא האחרון שאני רוצה לדבר עליו בקצרה מאוד זה הקצה השני של התהליך של החלמה ושיקום.

יוסי הראל פיש: יש לנו מרכזי טיפול מדהימים, ופאולה תעיד על זה, אנחנו כבר המון שנים עובדים ביחד, עשינו גם כנס לפני כמה שנים כשהסתכלנו על כל מרכזי הטיפול מכל הרמות השונות, ספרנו את כמות האנשים שעוברים שם, סוג המודלים של טיפול וכיוצא בזה.

יוסי הראל פיש: אחד התחומים שאנחנו לא כל כך חזקים וקיים בשטח בצורה ספורדית, אבל אין לנו מערכת מאורגנות ויעילה ונכונה, זה כאשר אנשים יוצאים מהטיפול אחרי מספר חודשים או כמה זמן שהם נמצאים באותו מרכז טיפול, הם יוצאים החוצה חזרה לקהילה, כביכול כבר נקיים ומתפקדים, והבעיה היא שאחוז ענק, פאולה בטח יודעת את המספר, עד כמה שאני זוכר זה משהו מעל 50% מאלה שיוצאים מהטיפול, חוזרים חזרה בדלת הראשית לאשפוז מחדש בגלל שהם חזרו חזרה, לפעמים במצב הרבה יותר גרוע ממה שהם היו כשהם נכנסו בפעם הראשונה.

יוסי הראל פיש: אחת הסיבות לזה היא שאין ליווי יעיל בתקופת ההחלמה והשיקום של אותם מטופלים.

יוסי הראל פיש: החדשות הטובות הן, אני מעורב באיזה מודל מאוד מאוד מצליח בארצות הברית, יש מספר מודלים כאלה, זה לא המודל היחיד, אבל העיקרון הוא שזה מודל שלוקח את החבר'ה האלה עוד כאשר הם נמצאים בטיפול, לקראת השחרור, הוא מתחיל לאסוף עליהם את כל הנתונים הרלוונטיים, גם הקליניים, גם הנתונים הסוציאליים של העובדת הסוציאלית ומתחילים להיות איתו בקשר בעזרת קבוצה של חבר'ה שאנחנו קוראים להם מלווים של החלמה עם מערכת ממוחשבת שמנטרת אותם.

יוסי הראל פיש: העמיתים שמומחים לתמיכה בהחלמה אלה חבר'ה שמוכשרים לתפקיד הזה, ברובם הם מכורים נקיים שכבר הגיעו למצב של תפקוד מלא בקהילה והוכיחו שהם יציבים מאוד, הם עוברים הכשרה של מספר חודשים לתפקיד, ואז כל מנחה כזה וכל עמית כזה מקבל ת"פ של עשרה או 20 מטופלים כאלה והוא מלווה אותם במשך שנה.

יוסי הראל פיש: 12 חודשים של ליווי כולל מפגשים מוקלטים לאורך הזמן, נגישות למשפחה, למקום העבודה וכן הלאה.

יוסי הראל פיש: הליווי הזה הוא יוצא מן הכלל.

יוסי הראל פיש: המודל שאני מעורב בו קצת, שהוא אחד המודלים ש-Blue Cross, Blue Shield ואתנה, אותן חברות ביטוח הגדולות ביותר בארצות הברית שהן מממנות את מרכזי הטיפול, הם היום מחייבים את מרכזי הטיפול להשתמש בזה.

יוסי הראל פיש: הם הצליחו להוריד ב-70% את האשפוזים מחדש.

יוסי הראל פיש: תתרגמו את זה לתקציב, זה תקציב ענק שנחסך מקופת משלם המיסים.

יוסי הראל פיש: אז אני באמת רוצה לאתגר אותנו להתחיל לחשוב בכיוון הזה, להקים איזה שהיא ועדה שתבדוק את הדברים האלה, תבדוק את המודלים הללו ותתחיל לפתח איזה שהיא קונספציה של מודל שיוכל לעבוד פה בארץ גם בצורה של שיתוף של כל הגורמים הרלוונטיים.

מיכל וונש: תודה רבה, יוסי.

מיכל וונש: מאוד מאוד חשוב מה שאתה אומר, בעצם אתה מתאר בפירוט ומתוך הידע המאוד משמעותי שלך את ההכרח בתכלול האירוע הזה וההבנה שהוא עולה בריבית דריבית כשאנחנו לא מתכללים אותו כמו שצריך, מהסברה, חינוך, איתור, הטיפול והליווי.

מיכל וונש: אנחנו נתקלים בזה גם בסיורים שלנו כוועדה בקהילות הטיפוליות השונות שמנסות לייצר מעין אלטרנטיבות, ואולי קצת ליווי ואולי בדרך כלשהי לייצר את זה מתוך הכרה שזאת הדרך קדימה ובהחלט צריך להבין שלולא תכלול כל האירוע הזה ואסטרטגיה כוללת, כפי שאמרת, מתכללת ומערכתית, תחת מטרייה אחת, ואני הייתי אומרת גם עצמאית ומתוקצבת בהתאם, אנחנו בעצם נלך צעד קדימה ועשרה אחורה בכל פעם מחדש כשהאתגרים הופכים להיות רק חמורים יותר.

מיכל וונש: במסגרת החודש הזה אנחנו בהחלט נעשה כל מה שנוכל להעלות את המודעות לכך.

מיכל וונש: מה שיכול להיות מאוד מעניין עכשיו זה שיש לנו כמה מיזמים, ודיברת על החשיבות של איגום נתונים, ועברה בשבוע שעבר הצעת מחליטים, שאנחנו נדבר עליה בשבוע הבא, בנושא איסוף הנתונים, אבל באופן כללי ההכרח לאיסוף נתונים כפי שאנחנו מכירים אותו על מנת שנוכל להזין את המערכת על בסיס הנתונים ולהתאים את המציאות בתגובתיות מהירה יותר יש איתנו שני מיזמים מאוד מעניינים שחשבתי שבוועדה על כל משתתפיה יהיה מעניין לשמוע מהם.

מיכל וונש: מיזם MoodKnight, חוה נמצאת איתנו, מנכ"לית מיזם MoodKnight for girls, אני אשמח לשמוע מחוה בזום.

 << אורח >> עמיר גפן: היא נמצאת, נמצאים פה עמיר גפן מ-MoodKnight, חוה תתחיל ואני אמשיך.

חוה דורון סופרמן: תודה רבה.

חוה דורון סופרמן: אז כמו שאמרנו, גם עמית שקולניק, ה-CTO, וגם ד"ר עמיר גפן נמצאים כאן.

חוה דורון סופרמן: אנחנו ממש מתרגשים להיות בוועדה הזאת כי כל השיח שעולה פה הוא שיח שאנחנו רואים ברשת בצורה מאוד ברורה.

חוה דורון סופרמן: אני רק רוצה לפתוח מצגת ולהסביר מי אנחנו ומה זה MoodKnight.

חוה דורון סופרמן: אז MoodKnight היא מערכת בינה מלאכותית מבוססת ניתוח שפה טבעית שיודעת לאתר ולנתח ניתוח מאוד מהיר של מצוקות נפשיות, של מצבי סיכון וחירום שעולים בצורה גלויה לחלוטין ברשת, זאת אומרת לא כניסה לתוך פוסטים פרטיים, אלא רק מה שעולה בצורה גלויה ברשת.

חוה דורון סופרמן: המערכת אומנה על ידי צוות פסיכולוגים שניתח למעלה מ-10,000 פוסטים אם יש מצוקה או אין מצוקה, ומבחינת סוגי מצוקות אם המצוקה היא בדידות או דימוי עצמי נמוך, דימוי גוף נמוך, דיכאון, אלימות, אובדנות או אחר.

חוה דורון סופרמן: מה שאנחנו רואים ברשת זה שיקוף של כל מה שיועצים, הורים ומורים לא רואים.

חוה דורון סופרמן: הרשת היא כמו סוג של קולטן בלי שום בושה ולמעשה אפילו בלי סטיגמטיות, שבן אדם פותח בצורה ממש פרדוקסלית את סגור ליבו ואומר: אני מגיל 15 התחלתי לצרוך, ואחר כך בגיל 19 הצבא מסרב לתת לי להתגייס ואז התחלתי לשתות וזה בולמוס מטורף וההורים שלי שומרים עליי בהסגר בית.

חוה דורון סופרמן: ואלה פוסטים גלויים.

חוה דורון סופרמן: או למשל: אני מתמכר במחשב ואני משמין ואני מאבד את החברים שלי, מבין את הבעיה, אבל לא יכול לצאת.

חוה דורון סופרמן: או התמכרות לקזינו או למסכים, you name it, התמכרות לאכילת קוביות קרח.

חוה דורון סופרמן: אז הדיווחים העצמיים ברשת עולים בחוויה שאני כותב לתוך הסלולרי וזה אני והחבר'ה שלי.

חוה דורון סופרמן: יש איזה שהיא ציפייה והרבה הרבה הרבה קריאות עזרה בתוך הרשת.

חוה דורון סופרמן: לדוגמה, לקחנו פה פוסט שעלה ברשת לא מזמן: אני חייל, אני מעשן הרבה.

חוה דורון סופרמן: אני עובד ומתפקד, אני עובד עם מטוסים ואני צריך כל הזמן לצאת לעשן.

חוה דורון סופרמן: הוא מתאר פה סיטואציה שהוא לא יכול להפסיק, היה יום שלא היה לו מצית ומרוב שהוא פחד שהוא ייתקע בלי יכולת לעשן הוא עישן סיגריה בסיגריה לאורך שבע סיגריות, כל זה ברצף ועדיין הרגיש אי סיפוק.

חוה דורון סופרמן: הפוסטים האלה, כמו שהם עולים, הטכנולוגיה שלנו מזהה אותם והיא יודעת לאפיין את סוג המצוקה ואת רמת המצוקה.

חוה דורון סופרמן: אבל כשמדובר בהתמכרות אפשר ללכת צעד קדימה ולאפשר לטכנולוגיה לעשות גם חילוץ נושאים, כמו למשל לדעת שמצית, סיגריה ומעשן זה סוג של נושא שעולה בתדירות מאוד גבוהה בפוסט הזה, לפענח רגש כמו אי סיפוק, משגע אותי, לא יכול להפסיק, מלחיץ אותי, ועוד יותר משמעותי, הכול משמעותי, אבל יותר מאופיין בנושאים של התמכרות זיהוי הדחיפות, כמו ברצף, כל הזמן, הרבה, מאוד, ביטויים כאלה שמבטאים גם את הצורך העצום ואת התלות העצומה.

חוה דורון סופרמן: אז מה הטכנולוגיה עושה?

חוה דורון סופרמן: ויש לנו פה את עמיר אם רוצים ממש לראות אותה בפועל, הטכנולוגיה יושבת על אתרים ברשת שבהם בעיקר בני נוער וצעירים, אבל בכלל כל האוכלוסייה מתבטאת.

חוה דורון סופרמן: יש בארץ הרבה אתרים כאלה חוץ מפייסבוק ובאתרים האלה הטכנולוגיה מאפשרת לשלוף את הפוסטים של המצוקה ולחלק אותם לפי רמות, קלה, בינונית או קשה.

חוה דורון סופרמן: מה זה רמה פשוטה?

חוה דורון סופרמן: רמה פשוטה זו רמה שצעירים אפילו יכולים לענות לצעירים.

חוה דורון סופרמן: אנחנו מגיעים מאתר שבו נערות עונות לנערות על בעיות שהן ברמה פשוטה.

חוה דורון סופרמן: אפילו בדידות יכולה להיות פשוטה, יכולה להיות בינונית ויכולה להיות כבדה מאוד.

חוה דורון סופרמן: אבל הרמה הפשוטה היא רמה שממש אם אנחנו מדברים פה על תנועות נוער, על תנועה של בני נוער שאפילו למדו איך לענות לנושא התמכרות, אם מדובר על מבוגרים שהם מבוגרים שיצאו מגמילה.

חוה דורון סופרמן: המערכת פה מאפשרת לאנשים שיודעים על מה הם מדברים לקבל לִידים ולענות ברשת במקומות שבהם בוטאו פוסטים כאלה.

חוה דורון סופרמן: רמה שתיים היא רמה שאנשים מן היישוב כבר לא יכולים לענות שם.

חוה דורון סופרמן: בוא נגיד שזה כבר לא שימוש מזדמן, זה כבר שימוש מתמשך, היא רמה הרבה הרבה יותר כבדה וזו הרמה שהמערכת מפנה לאנשי מקצוע, לעמותות רלוונטיות.

חוה דורון סופרמן: אני מאוד שמחתי לשמוע את מה שדיבר הבחור מצוות 19, זה מאוד מתבקש שהעמותות ירימו את הכפפה וייתנו פה מענה.

חוה דורון סופרמן: וכמובן כתיבה אובדנית, אנחנו עובדים ישירות עם 105, עם 118, עמותת סה"ר, מי שצריך.

חוה דורון סופרמן: המערכת שלנו, לא רק שהיא כבר בשימוש, אלא במשרד הבריאות, תחת התוכנית למניעת אובדנות מתקיים נכון להיום כבר קשר עם עמותות שהמטרה שלהן היא מענה לפוסטים שנכתבים בגלוי על אובדנות או דיכאונות חמורים או מצבים מסכני חיים ברשת.

חוה דורון סופרמן: מה שאנחנו מציעים זה אותו דבר בדיוק, אבל על נושא התמכרות, כי גם המנגנון קיים, גם המנגנון הממשלתי קיים ועכשיו גם הטכנולוגיה קיימת.

חוה דורון סופרמן: מצבי רגש הם באמת הבסיס, היסוד והסיבה לצמיחה של אותן התמכרויות.

חוה דורון סופרמן: אם יש לנו עוד שתי דקות אז עמיר יכול גם להציג את המערכת עצה, ואם לא, אז לפחות שהיא תהיה מוכרת פה והיא תהיה ידועה.

מיכל וונש: עמיר, אני אשמח אם תציג את המערכת.

 << אורח >> עמיר גפן: אוקיי.

 << אורח >> עמיר גפן: אני אציג את זה בקצרה, בשתי דקות.

 << אורח >> עמיר גפן: אז בואו ניקח את זה רגע אחורה.

 << אורח >> עמיר גפן: חוה קודם אמרה שאנחנו מדברים על עולם שלם דיגיטלי, מרחב שלם שבו בני נוער משתפים בני נוער אחרים בהרבה מאוד דברים אחרים.

 << אורח >> עמיר גפן: חלק מהם זה גם במצוקות.

 << אורח >> עמיר גפן: אנחנו רואים פה למשל אתר של פורגילרס, שחוה הזכירה אותו, אנחנו רואים אתר של אסקפיפל, שאני אראה הדגמה על בסיס האתר הזה, אנחנו רואים אנשים שכותבים באתר הזה ומשתפים ומקבלים תגובות בקבוצת השווים.

 << אורח >> עמיר גפן: עכשיו בואו רגע נשים כובע, נניח שאנחנו עובדים באתר אסקפיפל לצורך העניין ואנחנו אחראים על לתת מענה למצוקות שעולות באתר הזה כי יש לנו אחריות בתור מנהלים של האתר.

 << אורח >> עמיר גפן: אז ככה זה נראה בתוך המערכת הטכנולוגית של MoodKnight.

 << אורח >> עמיר גפן: מה שאנחנו רואים פה זה שיקוף של כל הפוסטים שעולים כרגע לאתר, ללא סינון בשלב הזה וללא מיון, זאת אומרת בהרבה מאוד נושאים, אתם רואים פה בצד בקטגוריה, בהרבה מאוד קטגוריות, ובואו נראה מה המערכת של MoodKnight עושה.

 << אורח >> עמיר גפן: המערכת של MoodKnight מאפשרת למי שאחראי לאתר מצוקות באתר הזה קודם כל לבחור את הקטגוריה שבה הוא רוצה לעבוד, הקטגוריה הזאת כבר קיימת ממילא באתר.

 << אורח >> עמיר גפן: למשל צבא, זו קטגוריה שבה חיילים משתפים בחוויות שלהם.

 << אורח >> עמיר גפן: אני בחרתי צבא ואני אעשה סינון לפי כל הפוסטים שעלו כרגע.

 << אורח >> עמיר גפן: אתם רואים ממש מערכת חיה, זאת אומרת אתם רואים את התאריך, אלה פוסטים ממש מהיום.

 << אורח >> עמיר גפן: בשלב הזה אנחנו רואים את כלל הפוסטים, אתם רואים, יש פה ערב רב של דברים, הרבה מהם אגב לא בהכרח מעידים על איזה שהיא מצוקה כי אנשים כותבים על הדברים שלהם, איך להתקבל לסנפיר או כל מיני דברים כאלה.

 << אורח >> עמיר גפן: מה היופי של המערכת?

 << אורח >> עמיר גפן: מה שחוה הראתה לפני רגע, שהיא עושה את הבינה המלאכותית ואת עיבוד השפה הטבעית.

 << אורח >> עמיר גפן: תראו מה אני עושה פה, אני אסנן את כל הפוסטים שיש לנו בקהילת החיילים למצוקה נפשית.

 << אורח >> עמיר גפן: יש לנו את זה בשתי רמות, קלה וחירומית.

 << אורח >> עמיר גפן: גם הקלה זה לא ממש דברים קלים, חלקם צריכים התערבות יותר מקצועית, אבל אני אתן לכם למשל דוגמה למצוקה שהיא קלה, רוצה להתגייס מוקדם.

 << אורח >> עמיר גפן: אני אפתח את זה.

 << אורח >> עמיר גפן: מה שאתם רואים מנהל האתר רואה בתוך המערכת של MoodKnight, ממש את הפוסט עצמו כפי שהוא פורסם באתר, אפשר לראות אותו ולהבין את החוויה.

 << אורח >> עמיר גפן: יש פה חיילת שמתגייסת, יש בעיות בבית ומפה אפשר לתת לה מענה.

 << אורח >> עמיר גפן: כמו שחוה אמרה, אנחנו יודעים לחלק את המענה הזה לשלוש רמות, קבוצת השווים, אנשי מקצוע וחירום.

 << אורח >> עמיר גפן: בואו ניקח עוד דוגמה בקטגוריה הזאת: קשה לי עם המערכת הצה"לית, מת להגיע הביתה.

 << אורח >> עמיר גפן: אפשר לקרוא.

 << אורח >> עמיר גפן: אתם רואים פה דבר נפלא, פה זה חיילים, יש לנו את זה גם עם בני נוער.

 << אורח >> עמיר גפן: זה מתחיל מגיל תשע, ילדים נכנסים לתוך הפלטפורמות הדיגיטליות האלה ומשתפים, אבל זה לא משתפים בחחח או כל מיני אימוג'י, הם ממש כותבים, הם ממש שופכים את ליבם.

 << אורח >> עמיר גפן: הפוסט הזה שאני מראה לכם הוא לא ארוך במיוחד.

 << אורח >> עמיר גפן: לפעמים אנחנו אומרים שהילדים לא כותבים, הם כותבים, רק צריך מישהו שיראה וישמע את הדבר הזה.

 << אורח >> עמיר גפן: אז אני הולך אחורה רגע שוב, אני יכול אותו דבר את כל הקהילות, קהילת מתבגרים, למשל פה אני אשאר בצבא ואני אבחר את מה שנקרא ווטשאפ, את הדברים היותר חירומיים, היותר קשים.

 << אורח >> עמיר גפן: פה אתם ממש רואים.

 << אורח >> עמיר גפן: עוד פעם, אני מראה לכם דברים שהם אמיתיים, זה לא דמו שהמצאנו, זה הלילה או אתמול בבוקר יש לנו חייל שמדבר על דיכאון עמוק וחרדות לא פוסקות וממש מתאר מה ולמה וקב"ן וסיפורים.

 << אורח >> עמיר גפן: אנחנו אומרים שמישהו חייב את הדברים האלה, שהמערכת הטכנולוגית שלנו מוצאת, לקחת את זה מפה ולטפל ולהתערב.

 << אורח >> עמיר גפן: מה שאנחנו אומרים היום לוועדה, כלי כזה קיים, הרבה שנים לא היה דבר כזה, לא הייתה טכנולוגיה כזו שיודעת להסתכל אל תוך הרשת, אנחנו לא עושים האקינג, את הפוסט הזה כל אחד שייכנס לאתרים האלה יכול לאתר ולמצוא לבד, רק זה, כמו שאמרתי, בתוך עשרות אלפים של פוסטים.

 << אורח >> עמיר גפן: פה המערכת יודעת להוציא החוצה את אותם פוסטים שיש בהם מצוקה נפשית, לסווג אותם לרמות.

 << אורח >> עמיר גפן: ואגב, פה, מה שחוה אמרה, מנהל האתר יכול להחליט אם הוא שולח את זה לאיזה שהוא NGO, למשל איזה שהיא עמותה, ער"ן, סה"ר, עלם, אם הוא שולח את הפוסט הזה ל-105, אם הוא שולח אותו ל-118.

 << אורח >> עמיר גפן: כל העסק של לנהל את הדבר הזה בעצם יש פה מערכת, הוא כמובן יכול לראות את הדברים האלה באיזה שהוא דשבורד גרפי, איפה יש מצוקות, באיזה חומרה, באיזה קהילות.

 << אורח >> עמיר גפן: זהו.

 << אורח >> עמיר גפן: מקוצר הזמן אנחנו לא ניכנס לזה, היה לנו מאוד חשוב להביא לוועדה ולכל גורמי המקצוע משהו חדש, דעו לכם שיש היום מערכת שיודעת להסתכל אל תוך הרשת הפומבית, אנחנו לא מפרים פה פרטיות של אף אחד.

 << אורח >> עמיר גפן: הפוסטים האלה שהראיתי לכם קודם זה קריאות לעזרה, אדם לא כתב אותם סתם בפומבי ברשת, הוא רוצה עזרה, הוא רוצה התייחסות, יש היום טכנולוגיה שיודעת למצוא את זה ולהעביר את זה לגורמים המתאימים.

 << אורח >> עמיר גפן: אז כמו שחוה אמרה, אנחנו MoodKnight ונשמח לשתף פעולה עם כל גורם שנמצא פה שרוצה לעשות את זה.

 << אורח >> עמיר גפן: אולי אני אחזיר לחוה אם את רוצה לסגור את זה בעוד מילה או שתיים.

מיכל וונש: לא.

מיכל וונש: היה לי מאוד חשוב שזה יגיע לוועדה ושישמעו על זה כלל הגורמים, אנחנו כמובן נעסוק בזה גם יותר לעומק.

מיכל וונש: חשוב לי לומר, מדינת ישראל כבר תמכה בפיתוח של MoodKnight, כפי שראיתם במצגת של חוה, ואני חושבת שחשוב שכל הגורמים שנמצאים סביב השולחן או סביב הזום היום, הגורמים של משרדי הממשלה השונים, יבינו שיש את הכלים הללו.

מיכל וונש: אני אגיד עוד משהו, עמיר, אני מאוד מודה לכם כיוון שאנחנו מזהים את הוואקום הזה, האדיר, ומדברים עליו רבות קצת בתסכול, בין הזירה שבה מתנהל השיח היום, המציאותית, הזירה הדיגיטלית, ובין הזירה שאנחנו ערוכים להתמודד עם הדברים שקורים בפועל.

מיכל וונש: אנחנו כל הזמן בדיליי הזה.

מיכל וונש: אני חושבת שפה יש כלי שהוא מוביל, הוא משתמש באותם דברים שמשתמשות, דיבר על זה גם אילון קודם, גם החברות שמטרגטות את בני הנוער וגם בני הנוער בינם לבין עצמם בעצם חושבים שהם משתפים ושיש מי ששומע אותם, אבל אם אין מי ששומע אותם ואז הם נופלים בין הכיסאות וזה פער מאוד מאוד גדול, שאתם מנגישים לנו את הכלים שקיימים כבר להוביל ולסגור את הפער הזה.

מיכל וונש: תודה רבה.

מיכל וונש: יש פה עוד מיזם כזה ואני רוצה לאפשר לכולם לדבר, מיזם צ'יל, שחשוב שגם אותו נכיר ונכלול בשיח שלנו בחודש המודעות לסמים ואלכוהול.

מיכל וונש: צ'יל נמצאים איתנו, רעות או ערן דרוקמן?

מיכל וונש: ואז יש לנו עוד כמה ממשרדי הממשלה שמאוד נשמח לשמוע גם את פעולותיהם.

מיכל וונש: בוקר טוב, ערן.

ערן דרוקמן: מיכל, קודם כל תודה, כהורה, כאזרח, כמייסד משותף יחד עם רעות, של מיזם צ'יל, אז תודה על הדיון החשוב הזה.

ערן דרוקמן: צ'יל, המיזם הזה נוגע בנושא של בני הנוער כשהם נמצאים בתוך ההתנהגות הסיכונית.

ערן דרוקמן: המיזם הזה פועל ומכוון לבני הנוער כשהם מתחילים לשתות, כשיש סמים בתוך העניין הזה יחד עם השתייה והסיפור הזה בדרך כלל מוביל גם לתקיפות מיניות עד כדי אונס וכו', והשאלה שאנחנו באנו לענות עליה או האתגר שהמיזם הזה מתמקד בו זה מה עושים, איך בני הנוער, כשהם נכנסים לתוך המצבים האלה, מה הם יכולים לעשות, מי יכול לעזור להם.

ערן דרוקמן: לכאורה כשהם בתוך המצבים האלה יש גורמים בחוץ שיכולים לעזור, יש את איחוד הצלה, יש את המשטרה ויש את ההורים ויש מדריכי תנועות נוער, אבל מה שזיהינו זה שכשהם בתוך המצבים האלה הם לא קוראים לעזרה ואז כנובע מתוך העניין הזה שהם לא קוראים לעזרה המצבים האלה מקצינים ואז אנחנו מגיעים לנושא של תקיפות מיניות ואנחנו מגיעים עד לאונס כמו האונס המזעזע שהיה באילת לא מזמן, אנחנו מגיעים למצבים של הרעלות אלכוהול עד כדי מוות במסיבות יער וטבע כמו שנחשפנו לאחרונה.

ערן דרוקמן: היעד שלנו היה לראות איך אנחנו מגשרים על הפער הזה, איך אנחנו מנגישים לבני הנוער עזרה ברמה שלהם, בעיניים שלהם ועל בסיס האחריות שלהם.

ערן דרוקמן: נאמר פה משפט מאוד חשוב כחוט השני לאורך כל הדיון הזה שאם מטפלים בנוער ואם מכוונים לנוער חייבים לשתף את הנוער.

ערן דרוקמן: לכן העזרה והסיפור הזה צריך להיות בגובה העיניים שלהם ומתוך השיחות איתם הבנו שהם לא חושפים את העניין הזה והם לא קוראים לעזרה כי יש עניין של מבוכה ויש עניין של פרטיות והם רוצים לנתק את עצמם מעולם המבוגרים והם רוצים לנתק את עצמם מהממסד ולכן הם לא קוראים לעזרה.

ערן דרוקמן: מיזם צ'יל בנה פתרון שמבוסס על העולם שלהם ומעביר להם את האחריות.

ערן דרוקמן: בנינו פרויקט או מיזם שמבוסס על אפליקציה אנונימית.

ערן דרוקמן: כמו שאנחנו יודעים, בני הנוער חיים במרחב האפליקציות.

ערן דרוקמן: המיזם מבוסס על אפליקציה אנונימית שכאשר הם נכנסים למצבי מצוקה, הם או החברים שלהם, בשטח הם פשוט יכולים ללחוץ על האפליקציה ובקליק אחד מגיע המידע של המיקום שלהם, ופה זה החידוש, זה חידוש שאנחנו לא מכירים, לא בארץ ולא בעולם, המידע הזה מגיע לזוג צעירים סטודנטים בגילאים 21 עד 28, בן ובת, תמיד בן ובת שיוכלו להגיע לשני המינים, שעברו הכשרה מתאימה והם יוצאים אליהם לשטח ומסייעים להם ככל שיידרש.

ערן דרוקמן: המשמעות בקטע הזה היא בעצם שאנחנו מאפשרים להם לקבל עזרה ממין אח בוגר שהוא לא מעולם המבוגרים, הוא לא מעולם שלהם, אבל הוא מאוד קרוב לעולם שלהם, הוא גורם בלתי פורמלי, אבל הוא גורם מקצועי.

ערן דרוקמן: הם מגיעים אליהם לשטח בזמן אמיתי ומסייעים להם ככל שיידרש והמשמעות היא שאם צריך הם יזמינו את איחוד הצלה או את מד"א, הם יזמינו את המשטרה, הם יקראו להורים, הם יעשו מה שצריך על מנת לפתור את המצב הזה ועל מנת לשמור על הפרטיות של אותם בני הנוער עד כמה שניתן במגבלות כמובן ביטחונם והבטיחות שלהם.

ערן דרוקמן: מה שמדהים זה שאנחנו רואים במהלך כל הפעילות שלנו, המיזם הזה עובד כבר כשנתיים בשוהם, משם התחלנו והצלנו חיים של נער בן 16 שעשה אלכוהול וסמים ומנענו כמה וכמה תקיפות מיניות של נערות בנות 16-15 הלומות אלכוהול.

ערן דרוקמן: אני לא רוצה להרבות בתיאורים גרפיים, אבל הצ'ילרים שלנו הוציאו נערות בנות 16-15 מתא שירותים עם עוד ארבעה נערים הלומי אלכוהול, מנענו ניסיונות אובדנות וכמובן הגענו למקרי אלכוהול רבים.

ערן דרוקמן: בעצם המיזם שלנו מאפשר לקרוא לעזרה בתחילת הליך המצוקה וברגע שהוא מאפשר לקרוא בתחילת הליך המצוקה אנחנו מצמצמים את תוצאות ההתנהגות הסיכונית שיש לה משמעות רבה.

ערן דרוקמן: ועוד דבר שאנחנו רואים, שלא כיוונו אליו, אבל כל מי ששותף בפרויקט הזה, כל מי שהמיזם הזה נגע לו מבחינת הנוער הופך להיות חלק ממערך השיווק של המיזם.

ערן דרוקמן: זה מייצר אחריות חברתית, דיברנו על אחריות חברתית בקטע של בני הנוער, זה חלק מהמטלות שלהם.

ערן דרוקמן: אז עצם השותפות מייצרת אחריות חברתית.

ערן דרוקמן: ואם אנחנו מסתכלים על החזון, ופה אנחנו נשמח לעזרה ולשיתוף פעולה מכל גורם שנמצא פה בתוך האירוע הזה, החזון שלנו שבן נוער, לא משנה איפה שהוא נמצא ומתי שהוא קורא הוא יוכל ללחוץ על האפליקציה הזו של צ'יל ויגיעו אליו אותם הצ'ילרים 24/7, יגיעו ויסייעו לו באופן המיטבי ובאופן כזה שישמור גם על הפרטיות.

מיכל וונש: תודה רבה, ערן.

מיכל וונש: ושוב, אני בטוחה שיש עוד הרבה מאוד מיזמים מדהימים.

מיכל וונש: היה לי חשוב להביא את הקולות הללו לתוך הוועדה, למקום הזה של הוואקום שנמצא, ובאמת ברצף הזה שאנחנו חייבים להעלות אותו בחודש המודעות וגם בהנגשה של המידע לגורמים השונים.

מיכל וונש: אני אשמח לדעת, ערן, אם יש לכם נגיעה לכלל המגזרים, זאת אומרת האם צ'ילרים מהבחינה הזאת יכולים להיות גם מהמגזר החרדי והערבי וכו', כדי שמי שמגיעים לשטח הם יכולים לדבר עם אותו בן או בת נוער.

מיכל וונש: אני חושבת שחבר הכנסת אליהו ברוכי רצה לשאול בהמשך לשאלה.

אליהו ברוכי: כן, אני רוצה לשאול אם מכל הנוכחים פה, האנשים מדהימים, מיזמים פשוט מדהימים ביותר, האם למי מכם יש איזה שהוא ממשק וניסיון עם הגעה לציבור החרדי?

ערן דרוקמן: כן, אני רק רוצה להגיד שמהניסיון שלנו אנחנו מדברים ואנחנו מגיעים גם לבני נוער מהציבור הדתי ואנחנו יודעים ואנחנו מכירים שהתופעה הזאת קיימת גם בציבור הדתי וגם בציבור החרדי.

ערן דרוקמן: בהחלט המענה הזה מכוון לכלל האוכלוסייה, כולל גם האוכלוסייה של הנוער החרדי וגם הנוער הדתי כמובן.

מיכל וונש: זה ענה לך, אליהו?

אליהו ברוכי: אני שאלתי אם יש מישהו עם ניסיון כבר, שהגיע בפועל.

אליהו ברוכי: זה שאתם יוצרים את זה ומנגישים גם לציבור החרדי, באמת כל הכבוד, ובאמת אני פשוט נדהם מהרוח ההתנדבותית שיש פה ומהמיזמים המדהימים, אני שואל האם יש ניסיון כבר שבחורים חרדים הגיעו לאי מי מהמיזמים המדהימים האלה.

ערן דרוקמן: אני יכול להגיד שהיו לנו מקרים שטיפלנו גם בנערים חרדים.

מיכל וונש: תודה רבה, ערן, ובאמת תודה רבה על השיתוף בדברים הללו.

מיכל וונש: כאמור, אנחנו חייבים להכיר את המיזמים הללו וגם להשתמש בהם בהנגשת המידע לבני הנוער.

מיכל וונש: אני חושבת שחשוב מאוד שכל הגורמים יכירו ויידעו וגם בתקווה יכללו אותם בדיונים שמתקיימים במשרדים השונים כיוון שהוואקום לכאורה שנוצר בעידן שבו אנחנו חיים, של הרשתות החברתיות, יש לו כבר מענים, בכל זאת חייבים לדעת שכסטרטאפ ניישן יש לו מענים וכמובן שהם באים בצורה של המיזמים האלה וחייבים לקחת אותם ולכלול אותם בדיונים.

מיכל וונש: אני רוצה לאפשר גם למשרד לחיזוק וקידום קהילתי לספר לנו מה אתם עושים בחודש המודעות הלאומי להתמודדות עם סמים ואלכוהול ספציפית דרך הפריזמה של ההתמכרויות והמגפה השקטה שבצל הקורונה.

מיכל וונש: סוזן נמצאת איתנו.

מיכל וונש: בוקר טוב, סוזן.

סוזן בן עזרא: שלום.

סוזן בן עזרא: הרשות למאבק בסמים ובאלכוהול פועלת כל השנה כמובן להעלות את המודעות על כל הצירים של מניעה, הסברה, טיפול, שיקום, ליווי, ייעוץ, הכשרות וסדנאות כשלמעשה השנה אנחנו מאותגרים גם בעקבות הקורונה ואנחנו עושים אדפטציה של כל הפעילויות שאנחנו יכולים להעביר ביישובים למערכת בהתאם לכללים של הקורונה ורוב הפעילויות כמובן הן אינטרנטיות ויש פעילויות שנעשות גם ביישובים בהגעה לנוער בסיכון, איתור וזיהוי כמובן שהמאתרים עדיין עובדים ברחוב ונותנים את השירותים לאוכלוסייה.

סוזן בן עזרא: מעל 250 מנהלים יישוביים עובדים ברשות ועובדים ביישובים ונותנים מערכות באמת רחבות של עבודה.

סוזן בן עזרא: אני רואה כאן חלק מהמנהלים שלנו, אני רואה את סימונה ומיטל והם באמת עושים עבודה נפלאה.

סוזן בן עזרא: חשוב להדגיש שגם השנה לקחנו את כל הנושא של הדיבור על קנאביס ויהיה כנס ב-29.12 בחסות השרה שלנו וכמובן יו"ר הוועדה, נציגי כל המשרדים יהיו והנושא יהיה לדון בקנאביס, באתגרים, בהזדמנויות, בדילמות, בכל מה שקורה עכשיו הדחיפה שלנו בחודש דצמבר היא בעיקר בשבוע האחרון שבו אנחנו רואים את ההתכנסויות של החגים, של הכריסטמס, של הסילבסטר ושם הפעילויות היותר אינטנסיביות שייעשו.

מיכל וונש: מה הן הפעילויות הללו, סוזן?

מיכל וונש: אם את יכולה לתאר לוועדה.

סוזן בן עזרא: הפעילויות נעות על הציר בין הסברה ומודעות לנוער, הורים ואנשי מקצוע.

מיכל וונש: באיזה אופן?

מיכל וונש: איך זה נראה?

סוזן בן עזרא: חלק מהפעילויות, כמו שאמרתי, הן בזום.

סוזן בן עזרא: זאת אומרת הרבה הרצאות, מידע שעובר בזום, במערכות האינטרנטיות.

סוזן בן עזרא: יש גם פעילויות שנעשות בציבור, אבל, שוב, בגלל המגבלות של הכמויות ההגעה היא רק לאוכלוסיות יותר בסיכון, אז אנחנו יותר נעבוד עם הנוער באיתור שלהם במקום שאנחנו מגיעים פיזית.

סוזן בן עזרא: בעבר, לפני הקורונה, יכולנו לעשות פעילויות מאוד מאוד רחבות והשבועות האלה היו נראים מאוד עמוסים בפעילויות בלתי פורמליות וביחד כמובן גם עם מערכת החינוך.

סוזן בן עזרא: השנה הפעילויות הן יותר אינטרנטיות, יותר במערך הזום.

מיכל וונש: כן, דווקא זו יכולה גם להיות הזדמנות מאוד מאוד טובה כיוון שאפשר להגיע לכל בני הנוער ולא רק למה שאת קוראת נוער בסיכון.

מיכל וונש: אני חושבת שהמטרה של חודש המודעות מבחינתי ומבחינת הוועדה זה באמת להגיע לכלל בני הנוער וגם ההורים וגם ככל שניתן עם חומרים רלוונטיים ובאמת לטרגט אותם כפי שמטרגטים אותם הכוחות הפחות טובים.

סוזן בן עזרא: נכון, אז באמת חשוב לי להגיד שזאת התוכנית, התוכנית נעשית ביחד עם משרד החינוך, עם שפ"י, עם קרן כמובן, פאולה ממשרד הבריאות וכמובן משרד הרווחה, ואנחנו עושים את זה כל שנה במשך כל החודש.

סוזן בן עזרא: אז הפעילויות הן לכלל האוכלוסייה ברמות השונות, בין הפורמלי לבלתי פורמלי.

סוזן בן עזרא: אם אפשר רק להגיב, אנחנו מאוד עוסקים בנושא של פיתוח מענים טכנולוגיים ושמחתי לשמוע על המיזמים ואנחנו בהחלט נהיה בקשר כי זה משהו שאנחנו דוחפים בתקופה האחרונה, לפיתוח מענים טכנולוגיים שייתנו גם ייעוץ, גם זיהוי עצמי.

סוזן בן עזרא: עבדנו בעבר עם אוניברסיטת בר אילן לתוכנה שייבאנו מבריטניה בנושא של אלכוהול וזיהוי שימוש בעייתי באלכוהול, אנחנו בהחלט גם במקום הזה.

סוזן בן עזרא: וכל הנושא שיוסי העלה, על הנושא של מענה מערכתי והמענה שמלווה ומשקם, אז יש לנו תפקיד באגף טיפול ושיקום שנקראת עובד תל"מ, שזה תמיכה, ליווי וייעוץ, בתמיכה של משרד הרווחה ומשרד הבריאות.

סוזן בן עזרא: אנחנו מקבלים אלינו את הרשימות של אנשים שמסיימים טיפול ומלווים אותם.

סוזן בן עזרא: אני מקווה שבאמת לאחר שיועברו תקציבי המדינה אז נוכל לממש את זה גם ליישובים.

מיכל וונש: כן, כולנו מצטרפים לתקווה הזאת, בהחלט.

מיכל וונש: בכל אופן המחויבות שלנו היא לעשות את כל מה שאנחנו יכולים גם במסגרת הקיימת.

מיכל וונש: תודה רבה ובהחלט אני שמחה שפה נחשפנו, יש מיזמים נוספים שאני חושבת שחשוב מאוד שהמשרדים יכירו, אז תודה על כך.

מיכל וונש: אני רציתי לאפשר לחנה שטרום כהן, הפורום והעמותה לבריאות נפש מיטיבה, פורום הארגונים לפסיכולוגיה אזורית.

מיכל וונש: היא נמצאת איתנו.

מיכל וונש: חנה, בוקר טוב.

מיכל וונש: אם תוכלי ממש להתייחס, כיוון שאני רוצה לאפשר לעוד כמה אנשים, לחודש המודעות הלאומי להתמודדות עם סמים ואלכוהול מהפרספקטיבה שלכם, של הפורום.

חנה שטרום כהן: בוקר טוב.

חנה שטרום כהן: נמסר פה עד עתה חומר עשיר במיוחד, אז לא אחזור על הכול, אני רוצה להתמקד רק בפינה של אנחנו שעובדים בשירות הציבורי, במערכת הבריאות הנפש, נמצאת פה עוד מישהי שבאה מהשירות החינוכי.

חנה שטרום כהן: אנחנו אלו שאליהם מגיעים אנשים שיש להם מצוקות נפשיות, הרבה מהדברים שעלו פה, על מה מביא נוער או מבוגרים לפנות לשימוש בהתמכרות כאמצעי להקלה של מצוקה נפשית בהיעדר אלטרנטיבה, כאשר הם באים אלינו כמובן שאנחנו יכולים לעזור גם להפחית את המצוקה, למצוא את המקורות שלה, וגם פתרונות אלטרנטיביים שאינם התמכרויות.

חנה שטרום כהן: רציתי להגיד פה שני דברים, האחד על הפער בין לפני ובזמן הקורונה.

חנה שטרום כהן: יש עלייה מאוד מאוד משמעותית ברמת המצוקה, לא צריך להכביר במה שכבר ידוע, שהתנאים והמצב גורמים למצוקה נפשית רחבה בכל האוכלוסייה, היא מאוד מחמירה את מצבם של אלה שמלכתחילה כבר היו במצוקה וזה מביא לפעמים לעבור את הסף, פנייה לראשונה לשימוש בסמים ואלכוהול ללא ידע.

חנה שטרום כהן: אני רציתי לתת אם אפשר, קצר מאוד, על מה יכול לקרות למי שבא עם מצב פוסט טראומטי מורכב, מצוקה נפשית מאוד גדולה, אחרי תהליך טיפולי מאוד מאוד מקדם שאיבד בקורונה גם את עבודתו והיה צריך לבחור בין לשלם שכר דירה ללקנות אוכל ומגיע בסוף לגור במכונית ביער ולא מצליח להקים את האוהל ולוקח סמים כי זה מאוד נגיש.

חנה שטרום כהן: החבר'ה אומרים שזה מאוד עוזר וזה פותר את כל המצוקות, בלי לדעת שלחלק הקנאביס באמת מקל, לחלק זה פותח את כל הסכרים, מוריד את כל ההגנות והם נחשפים למצוקות שעד עכשיו אפשר היה באמצעות הגנות נפשיות כמו הדחקה איכשהו לשרוד.

חנה שטרום כהן: הסוף היה ממש ליווי במשך שבועות, שלי ושל פסיכיאטר, למנוע אובדנות.

חנה שטרום כהן: או מקרה אחר, בקצרה, של בית עם מצוקות קודמות שהסגר הפך את המצב בבית לסיר לחץ בלתי נסבל, לפנייה לראשונה, שוב, לסמים נגישים, אפשר לקבל בקלות יתרה מחבר'ה בלי לדעת את ההשלכות ולפעמים יש כאלה שמאוד מאוד זקוקים להגנות שלהם והסם במצב לא טוב משאיר ללא שום הגנה ומביא למשברים בלתי נסבלים עד סף של אובדנות, מחשבות או פגיעות עצמיות מאוד חמורות.

חנה שטרום כהן: יש לי עוד הרבה הרבה דוגמאות.

חנה שטרום כהן: מה שרציתי לומר, מה שחשוב בנוסף לכל הפעולות הנפלאות של איתור שתוארו כאן יש את מערכת בריאות הנפש שהייתה צריכה להיות נגישה ופתוחה לכל אחד.

חנה שטרום כהן: יש המון המון פניות, זה לא שאנשים לא יודעים על זה, אנשים יודעים ורוצים לפנות, לצערי, בניגוד למה שאמרה חברת הכנסת מיכל, מאז הרפורמה בבריאות הנפש השירות הזה כבר לא נגיש, שיטת הדלת הפתוחה לא קיימת יותר.

חנה שטרום כהן: אפשר היה לבוא בעבר, לפנות ולהגיד: אני רוצה לדבר עם מישהו, מכל גיל, החל מהגיל הרך ועד גיל זקנה אפשר היה לפנות, היה מי שקיבל אותך ולהיעזר באנשי מקצוע לטיפול.

חנה שטרום כהן: היום זה עובר דרך בירוקרטיה של קופות חולים ואישור של בקר וכל מיני מחסומים וקבלת אבחנה פסיכיאטרית.

חנה שטרום כהן: דובר פה כמה נרתעים מהתיוג וכמה נרתעים מהמפגש עם הרשויות, האנונימיות נפגעת, עכשיו זה בתיק הרפואי, ולכן יש בעיה מאוד מאוד קשה ולכן אנחנו אומרים שחייבים א', להשקיע בשירות הציבורי ולפתוח אותו.

מיכל וונש: לגמרי.

חנה שטרום כהן: להחזיר אותו להיות נגיש, באופן ישיר, עם הדלת הפתוחה, ללא מחסומים של קופות חולים או כל אמצעי אחר שהרפורמה הכניסה.

חנה שטרום כהן: להיפך, לבטל את הרפורמה בנוגע לתחנות לבריאות הנפש ולכל השירותים הציבוריים הקיימים שהם חשובים ביותר.

חנה שטרום כהן: אני רוצה גם להגיד שבנוסף לגבי הקורונה עצמה, אנחנו מרגישים שחסר את השימוש הפניה בשירות הקיים, הפתרונות למשל של שלוש פגישות חינם על ידי מישהו ואחר כך הפניה לשירות זה לא יעיל.

חנה שטרום כהן: הסיבות למצוקה מאוד מאוד מורכבות וצריך לתת פתרון הולם.

חנה שטרום כהן: למשל אם למישהו המשבר הוא על רקע אובדן הפרנסה, העסק או אלימות במשפחה, כל אחד מהם צריך לקבל טיפול אחר ולכן המיון לכתחילה, צריך להיות טלפון שכל אדם יוכל לפנות לאנשי מקצוע שיעשו בשיחת תורנות או אינטייק מיון ויבדקו על איזה רקע מצוקה ויפנו לצוותים רב מקצועיים שיטפלו.

חנה שטרום כהן: אם יש בעיה של אובדן פרנסה אזה שיהיה מעורב, אם זה מטפל בבריאות הנפש, יחד עם פסיכולוג תעסוקתי שמחובר לביטוח לאומי, לשכת תעסוקה.

חנה שטרום כהן: אם יש בעיות עם ילדים אז גם חיבור לתחנות.

חנה שטרום כהן: זאת אומרת חייבים להחזיר לנו את האפשרות על ידי השקעה בפיתוח אד הוק עכשיו של השירות הציבורי, שיהיה נגיש ופתוח לכולם ויש המון פניות.

חנה שטרום כהן: הרבה פונים ומתדפקים על שערינו ולצערי, גם אני כשאני רוצה בין מטופלים להפנות לתחנה לילדים מאוד מאוד קשה להתקבל כי יש מחסור עצום במטפלים מסוגים שונים.

מיכל וונש: תודה רבה, חנה.

מיכל וונש: ורק לחדד, לכך כיוונו דבריי, לרגע לא חשבתי, ויודעים גם מי שמלווים את דיוני הוועדה, אין ספק שחייבים לא רק להשלים את הרפורמה בבריאות הנפש אלא לטייב אותה ולשפר אותה ולזהות את הפערים שבה, לרבות הנושא של ההתמכרויות, כפי שאנחנו מדברים עליו, אבל בטח ובטח שיש לה השלכות נוספות ואנחנו בהחלט שומעים את הקולות הללו.

מיכל וונש: אני חושבת שצוות 19 גם ינגיש לנו את המשך הדיוק והזיקוק שאין כמוכם שיודעים מה הם.

מיכל וונש: אני לא רוצה לקחת עוד מהזמן שלנו, אם כי לא כולם דיברו, אבל בהחלט רק לתקן, אם נוצר הרושם שדבריי הם שאין צורך במערכת הציבורית של בריאות הנפש להיות מטויבת, זאת לא הייתה כוונתי ולא אמירתי וגם לא דעתי.

מיכל וונש: נהפוך הוא.

מיכל וונש: בהחלט תודה ותרומת

מיכל וונש: כם חשובה ואנחנו נמשיך את השיח והמעקב אחרי התוכנית ההוליסטית, כפי שאת מתארת אותה, שחייבת להיעשות בבריאות הנפש, ואם לא אתגר הקורונה, או כל הזמן מדברים על חזרה לשגרה, אני אומרת חס וחלילה, שלא נחזור לשגרה ונפספס ונחמיץ את ההזדמנות ואת ההכרח לסגור את הפערים הללו, לזהות אותם ולמצות אותם.

מיכל וונש: יש לך משפט מסכם, אני רואה.

חנה שטרום כהן: רק מילה אחת.

חנה שטרום כהן: לאפשר את הדלת הפתוחה בלי תיוג פסיכיאטרי.

חנה שטרום כהן: זה מה שעוללה הרפורמה, את המחסום הזה להוריד, שאנשים יוכלו לפנות, וגם ליידע את הציבור, לפנות ישירות לשירות הציבורי ולקבל עזרה.

מיכל וונש: מצוין, דיוק מאוד מאוד חשוב.

מיכל וונש: בהחלט אנחנו מדברים גם על שינוי הסטיגמה באופן כללי לנושא בריאות הנפש וזה דיוק עוד יותר מזוקק להכרח להנגיש לציבור את המידע הזה.

מיכל וונש: תודה רבה, חנה.

מיכל וונש: אנחנו נמצאים לקראת סיום הדיון.

מיכל וונש: אני רציתי לשמוע גם מההורים, ומההורים לא רק כהורים לבני הנוער שדיברנו עליהם פה, אלא גם כי אנחנו בני אדם שבתקופה זאת אל מול האתגר הבאמת הבריאותי, הכלכלי, החברתי נפשי הגדול הזה שהחברה הישראלית חווה אותו, ההורים כמי שסופגים גם את החרדה וגם את הקשיים הכלכליים והדאגות השונות המלוות לכך, וגם הנושא הזה של אלכוהול וסמים ותרופות מרשם.

מיכל וונש: אני אשמח לשמוע מהנהגת ההורים הארצית את קולה של עדי ואנחנו ננוע לכיוון סיום כי אני צריכה לפנות את חדר הוועדה, לצערי.

מיכל וונש: עדי בן-עמר.

עדי בן-עמר: בוקר טוב, תודה על הדיון הזה, גברתי היושבת ראש.

עדי בן-עמר: אנחנו ההורים רואים בנושא הזה נושא מהותי מאוד, צוות המוגנות בהנהגת ההורים עוסק בזה ימים כלילות.

עדי בן-עמר: אנחנו עיינו בתוכנית של שפ"י, אנחנו גם עובדים איתם לראות את כל התוכניות שהם מציעים ומעבירים לבתי הספר, לצערנו אין לנו עדיין נתונים מדויקים, כמה שעות מתקבלות בבתי הספר לתוכניות הללו, האם זה באמת מגיע לבני הנוער בכל בתי הספר.

עדי בן-עמר: רכזי המוגנות של 'עיר ללא אלימות' צומצמו בצורה ניכרת וכמעט שלא קיימים כבר בבתי הספר, למרות שעכשיו זו התקופה שאנחנו הכי צריכים אותם.

עדי בן-עמר: יש לנו הרבה מאוד מה לעשות ואנחנו היינו רוצים לשמוע גם על הנשירה הסמויה, שמשרד החינוך לצערי לא יודע מהו היקפה כרגע, הנשירה הסמויה שבצל משבר הקורונה רק עולה וגואה.

עדי בן-עמר: כמו ששמענו גם מקרן, ההתבססות של התוכנית מתמקדת יותר בגילאים המבוגרים יותר למרות שאנחנו יודעים שהחשיפה להתנהגויות המסוכנות, לחומרים המסוכנים, הגיל הזה יורד ומגיע כבר לגיל היסודי ועדיין אנחנו לא מקבלים מספיק תוכניות ושעות בבתי הספר בכל הנושא הזה.

עדי בן-עמר: לכן אנחנו היינו כן רוצים לראות איך הדברים האלה מתבצעים בפועל.

עדי בן-עמר: הפער בין התכנון לבין הביצוע הוא גדול מאוד, לצערנו.

מיכל וונש: תודה רבה, עדי.

מיכל וונש: את חלק מהשאלות אנחנו העלינו, אבל אני אאפשר לקרן לענות על הדברים האחרונים אולי.

קרן רוט איטח: עדי, רק להתייחס לגבי מה שקורה בבתי הספר היסודיים, אני דילגתי על השקף, אבל יש לנו בהחלט תוכניות לבתי הספר היסודיות, אני פשוט לא הרחבתי את זה.

קרן רוט איטח: הדגש בדיון היום הוא לגבי חודש המודעות ובחודש המודעות אנחנו פחות שמים דגש ביסודיים כיוון שדצמבר מבחינה התפתחותית זה עדיין לא השלב המתאים.

קרן רוט איטח: אנחנו כן דנים בסוגיות של עישון טבק, אלכוהול, וביסודי או בשלבים היותר מאוחרים של השנה, לקראת אפריל-מאי, מבחינה התפתחותית זה הרבה יותר נכון מאשר להתחיל את הדיון בנושאים האלה בדצמבר.

קרן רוט איטח: זה הכול, אבל יש לנו תוכניות שמתייחסות החל מגיל הגן עד כיתה ו', כולל כיתה ו'.

קרן רוט איטח: היום שמתי זום אִין על ז' עד י"ב.

מיכל וונש: תודה על ההבהרה הזאת.

מיכל וונש: אני כן אומר שהנושא של איגום הנתונים, שאנחנו יודעים שחסר, מה מגיע לשטח, כיצד מגיע לשטח, האם זה מתורגם להבנה, האם זה מגיע לכולם - - -

קרן רוט איטח: אז אמרתי שיש לנו נתונים מסקר כישורי חיים שמועבר ליועצות בתי הספר שנותן לנו תמונת מצב על מה נעשה ומה פחות נעשה.

מיכל וונש: כן.

מיכל וונש: אז אולי אנחנו ננגיש את זה לוועדה, את סקר הנתונים שכן קיים, כדי שנדע מה חסר בו.

מיכל וונש: חלק מהצעת המחליטים שעברה בשבוע שעבר, אני בטוחה שגם משרד החינוך יתרום את חלקו לנושא הזה של ההכרח לאיגום הנתונים כדי להתאים כל הזמן למציאות משתנה.

מיכל וונש: תודה רבה, קרן, תודה רבה, עדי.

מיכל וונש: אני רציתי לשמוע ממש בנגיעה משני נציגי רשויות כיוון שבסופו של דבר אנחנו בחודש המודעות הלאומי ואני חושבת שלרשויות יש תפקיד מאוד חשוב.

מיכל וונש: אני ממש מבקשת, נמצאת סימונה מאשדוד וגם ניר קריסטל מרעננה נמצא, ממש בקצרה ואז אנחנו נסכם במהרה.

מיכל וונש: בוקר טוב, סימונה, מהפרספקטיבה של הרשויות אני חושבת שחשוב לשמוע מכם.

סימונה מורלי: תודה רבה.

סימונה מורלי: קודם כל אני מברכת על הוועדה החגיגית הזאת.

סימונה מורלי: ברשותך, אני רוצה להתייחס דווקא לנושא של בריאות הנפש ואחר כך לחודש המודעות ומה שאנחנו עושים ברשות.

סימונה מורלי: יש לנו ברשות מודל שנקרא מודל 'מאור' לתחלואה כפולה.

סימונה מורלי: במסגרת 'מאור', במסגרת ההפרטה, אני חושבת שכל הנושא של המשך התהליך המרפאתי נפל בין הכיסאות.

סימונה מורלי: אני באמת מרימה כאן לוועדה לקדם את הנושא.

סימונה מורלי: נמצאת איתנו ד"ר פאולה רושקה שעושה ימים ולילות איתנו על מנת למנף את הנושא יחד עם קופות החולים.

סימונה מורלי: כרגע אנחנו רק עם מאוחדת ואני חושבת שהקשר, חברת הכנסת מיכל, בין הנפש להתמכרות הוא מאוד מאוד הדוק וצריך לתת לזה מענה שכיום לא ניתן בשטח.

סימונה מורלי: אני אודה אם נוכל דרך הוועדה הזאת לקדם את הנושא של מרפאה לתחלואה כפולה.

סימונה מורלי: אני מסכימה עם ד"ר פיש-הראל על נושא שכשאנחנו מכניסים לתוך הפניוּת אז אנחנו באמת ממדרים ומונעים התנהגות סיכונית.

סימונה מורלי: לכן אנחנו באשדוד, יחד עם שפ"י, נמצאת קרן כאן, אנחנו כמעט כמעט ולא ויתרנו על שום מענה בתוכנית העבודה 2020 בעקבות הקורונה.

סימונה מורלי: אנחנו עברנו ללייף, לזום, לפגישות בקבוצות קטנות בפארקים לנוער בסיכון, למתן מענה של אחד על אחד, חונכות ושמירה.

סימונה מורלי: אנחנו החלפנו את הבוגר המשמעותי ועיבינו.

סימונה מורלי: לשמחתנו הרבה, אנחנו לא הורדנו את התקנים של רכזי המוגנות.

סימונה מורלי: בעיר אשדוד ד"ר יחיאל לסרי שם פה כספים על מנת שנשמר את רכזי המוגנות בבית הספר וגם בתקופת הקורונה הם נתנו מענה.

סימונה מורלי: לגבי החודש הזה, אצלנו זה חודש, אנחנו גם שותפים לפעילות השיא של המשרד, שמובילים אותה וגם אנחנו מענים מותאמים.

סימונה מורלי: אנחנו עושים מענים מותאמים לקהל החרדי.

סימונה מורלי: יש לנו פעילויות גם במיתר החרדי, גם בפעילות באזורים של רובעים שהם מאופיינים במגזר החרדי.

סימונה מורלי: דבר נוסף, אנחנו גם נותנים מענה בהיבט הרב תרבותי לאוכלוסיית הקהילה האתיופית, הצרפתית וגם לחבר העמים.

סימונה מורלי: כלל המענים ניתנים, אם זה לנוער בסיכון, אם זה לכלל האוכלוסייה בדגש על הורים ואנשי מקצוע.

סימונה מורלי: לנו יש את המרכז להורות משמעותית ואנחנו נותנים את מגוון המענים.

סימונה מורלי: אני רוצה לבשר במשפט אחד שהשבוע פתחנו יחד עם משרד הבריאות מענה, שלדעתי הוא צריך להוות מודל לתת מענה, קראנו לזה 'קרן אור למשפחות מכורים'.

סימונה מורלי: אנחנו מדברים על המטופלים, אנחנו מדברים על בני הנוער, אנחנו מדברים על המכורים, אבל אנחנו לא מדברים אף פעם על המעגל השני שהוא לא פחות ניזוק וזה המשפחות.

סימונה מורלי: אנחנו פתחנו את זה ואני מאוד מקווה שזו תהווה סנונית ונוכל לתת מענה גם מתמשך לכלל האוכלוסייה הזאת.

סימונה מורלי: תודה.

מיכל וונש: אז קודם כל אני מאוד מודה לך, סימונה.

מיכל וונש: אני חושבת שאנחנו בחודש מודעות לאומי והיום באמת אנחנו פותחים את הדיונים, את מעלה פה משהו ובאמת הסיור אצלכם הנגיש לי את החשיבות שאנחנו רואים גם דרך הקורונה של הרשויות המקומיות שבסופו של דבר הן אלה שמבצעות רבות מהתוכניות הללו ויכולות לתכלל את כל הדיונים שאנחנו עושים פה על ההכרח על הרצף הזה, מהסברה ועד לאיתור וכמובן טיפול וכמובן ליווי.

מיכל וונש: אני חושבת שאנחנו נקיים במסגרת החודש הזה גם דיון ממש ספציפי לרשויות המקומיות, יש הרבה מאוד למידה משותפת.

מיכל וונש: את מציגה פה בהחלט משהו שיכול להיות מודל לעיריות נוספות ולרשויות מקומיות נוספות ואני מאוד מודה לך על הנקודות הללו.

מיכל וונש: זאת בהחלט הזדמנות מאוד מאוד חשובה גם לשלטון המקומי.

מיכל וונש: ונמצא איתנו ניר קריסטל, ממש אם יש רק מה להוסיף ואנחנו נסכם.

מיכל וונש: ניר, מרעננה, סגן וממלא מקום ראש עיריית רעננה.

ניר קריסטל: בוקר טוב.

ניר קריסטל: אנחנו גם יוצאים בקמפיין כרגע לציבור כאשר אנחנו החלטנו למקד את ההשקעה שלנו דווקא בהורים ולנצל את ההזדמנות דווקא של קורונה, ודווקא את הלחץ של ההורים שחווים עם הילדים סטרס בבית ולהתחיל להכניס להם את העולם הזה של סמים ואלכוהול דרך השיחה על המשבר שעובר הנוער בעולם הקורונה.

ניר קריסטל: זאת אומרת להשיג יותר קשב ולצאת יותר משם.

ניר קריסטל: הדבר השני זה שבבתי הספר אנחנו ממשיכים את הכול כרגיל, הכול עבר לזום, אבל כל התוכניות ממשיכות ואפילו מעלים קצת את האינטנסיביות כי יש לנו הזדמנות.

ניר קריסטל: נוצרו חללים בלימוד הפרונטלי אז אנחנו מנסים למלא אותם.

ניר קריסטל: הפעלות בשטח, כל נושא הרכזים, הפעולות האלה מתקיימות כשגרה.

ניר קריסטל: דבר אחד שיש לנו איתו בעיה אחד זה באמת הנושא של התוכנית הארצית, היינו אמורים להיכנס, בגלל כל הנושא של הממשלה זה נדחה.

ניר קריסטל: אנחנו מאוד מקווים שבמרץ יכניסו אותנו, אנחנו עוד לא יודעים מה יהיה, אבל זה נושא, דרך אגב, התקציבים לרשויות.

ניר קריסטל: אני מעלה פה נושא שאתם יכולים לעזור לכל הרשויות בעניין הזה כי התקציבים פשוט נעצרו ואנחנו כרגע על המקורות שלנו.

ניר קריסטל: אני מניח שאנחנו לא היחידים כמובן.

ניר קריסטל: זהו, עד כאן, בקצר ממש.

מיכל וונש: תודה רבה, ניר.

מיכל וונש: אנחנו נקיים דיון יותר מעמיק בנושא הרשויות.

מיכל וונש: אני חושבת שהקורונה, שוב, בכל הכיוונים שלה, חשפה לנו, לא המציאה כלום, רק חידדה עד כמה הרשויות המקומיות הן כלי, יש להן את היכולות וגם כלי עזר מאוד מאוד חשוב.

מיכל וונש: נקיים על כך דיון גם עם המשרדים השונים.

מיכל וונש: ובנושא התקציבים אין לי מה להוסיף, אלא כן, מחויבים וחייבים ביתר שאת להעביר תקציבים על מנת שנוכל להתמודד עם האתגרים שבפנינו.

מיכל וונש: אני אאפשר לחבר הכנסת אליהו ברוכי לומר מילות סיכום ואני אסכם ואנחנו נמשיך את הדיון בחודש המאוד חשוב הזה.

אליהו ברוכי: קודם כל שוב לחזור על חשיבות הדיון, על המיזמים המדהימים והאנשים הנפלאים שפגשנו פה.

אליהו ברוכי: אני רק חוזר על הנקודה העיקרית, הציבור החרדי פה מופלה לרעה.

אליהו ברוכי: כמות המב"סים לפי מה שנמסר לי עומד על כ-100 מול 1,400, זאת אומרת בערך 7%.

קרן רוט איטח: אני רק רוצה לומר שזה לא המגבלה שהמשרד עושה, זה לפעמים גם המוכנות של השטח למנות מב"ס, זה הסיפור.

אליהו ברוכי: ככל שיהיו יותר מב"סים יהיו יותר אנשים שיגיעו יותר לאנשים.

קרן רוט איטח: אבל זה אם הם ירצו.

קרן רוט איטח: זה פתוח לבתי הספר, בתי הספר צריכים לרצות להיות שם.

אליהו ברוכי: המב"סים בסוף, אם אנחנו נמצאים בחודש המודעות, ככל שיביאו יותר אנשים יגיעו ליותר אנשים ויצילו יותר אנשים.

קרן רוט איטח: אני איתך לגמרי.

קרן רוט איטח: אנחנו פונים לכל בתי הספר, אנחנו לא מקפחים, לבתי הספר פשוט לוקח זמן להדביק את הקצב.

אליהו ברוכי: משהו אחד, טיפה שונה, חריג מהדיון.

אליהו ברוכי: במסגרת הסיורים של הוועדה ושלי בעצמי במרכזי הגמילה ביקרתי ברטורנו.

מיכל וונש: רטורנו, נמצא פה, הוא אפילו לא להספיק לדבר, הרב אקשטיין.

מיכל וונש: הרב איתן, אתה רוצה לומר מילה?

מיכל וונש: מדברים עליך, בזכותך.

אליהו ברוכי: רגע, אני רוצה לומר לרב איתן ככה, אתה איש מדהים, אבל מעבר לכך פגשתי שם בחור בשם יוסי ויוסי מסיים השבוע, היום אני חושב שיש טקס קטן שם, שבעה חודשים של גמילה והוא יוצא מהמקום הזה והוא הולך להוסטל.

אליהו ברוכי: הבוקר אני שלחתי ליוסי הודעה, אני רוצה להקריא את ההודעה כי באמת זה מה שיש לי לומר לו, כתבתי לו ככה: חג שמח.

אליהו ברוכי: כן, יוסי, בשבילך, בשבילי, בשבילנו זה יום חג.

אליהו ברוכי: אתה הולך איתי בליבי יום יום מעבר לעבודה שאתה מחפש ואני מנסה לעזור, אתה בשבילי סמל ודוגמה ומודל לחיקוי לשבירה של כל ההרגלים.

אליהו ברוכי: יום טוב וחג שמח.

מיכל וונש: תודה רבה, אליהו.

מיכל וונש: כבר יודעים שאני מתרגשת בקלות.

מיכל וונש: תודה רבה, אליהו, אני רוצה לומר שאתה שותף מאוד ראוי למהלך הזה ולתהליך שאנחנו מנסים לעשות אותו בחברה הישראלית לטובת כלל אזרחיה כולם, ללא הדרה ואפליה של אף אחד מהם.

מיכל וונש: התמיכה ששלחת ליוסי הבוקר והמחויבות שלנו להמשיך וללוות אותו כדי שהוא ימצא את הדרך מתוך האומץ וההשראה שהוא מהווה עבורנו, ובסיורים שלנו כבר שמעת אותי אומרת לאנשים המדהימים שאנחנו פוגשים שהם הדוגמה האישית למה זה אומץ ומה זו תקווה.

מיכל וונש: כי תקווה היא משהו מאוד אקטיבי, היא לא אופטימיות, היא דורשת מאיתנו עבודה מאוד מאוד קשה ואולי בעצם אלה מילות הסיכום שלי ואני מודה לך על כך.

מיכל וונש: ואני מתנצלת בפני כל מי שלא הספיק לדבר הבוקר, אנחנו רק משיקים את החודש הזה להמשך דיונים והעמקה בנושאים הללו, לזיהוי ומיצוי ההזדמנויות והחובה שמוטלת עלינו פה, בבית המחוקקים, בוועדה הזו כמחוקקים וגם כמי שמפקחים על המשרדים השונים בשיתוף הפעולה ביניהם.

מיכל וונש: אני מודה על השותפות של כל מי שנמצאים פה, גם סביב השולחן וגם בזום, כיוון שללא שיתוף הפעולה הזו אנחנו לא נצליח לייצר את התוכנית ההוליסטית, המתכללת, האסטרטגיה הדרושה מהסברה וחינוך ואיתור וטיפול וליווי כדי שנמלא את מחויבותנו כמדינה כלפי כל אזרחי מדינת ישראל, ללא הבדל, וזה אני יכולה להבטיח לך, חבר הכנסת ברוכי, שהוועדה מחויבת לו.

מיכל וונש: אנחנו נמשיך ונדגיש שדווקא בעת הזאת יש הכרח והזדמנות להתייחס לתחום בריאות הנפש כחלק ממרכיבי התוכנית הלאומית להתמודדות עם נגיף הקורונה, להבטחת זמינותם של שירותי בריאות הנפש, כפי שאמרה חנה, ותמיכה נפשית בעיתות חירום כגון זו, להשקעה בבריאות הנפש וההתמכרויות וביסוסם לקראת העתיד ובטח ובטח כצעד ראשון מבחינת הוועדה הזאת להכנסת ההתמכרויות לתוך בריאות הנפש ובכך להמשיך את הרפורמה הכה דרושה בבריאות הנפש.

מיכל וונש: תודה לכולם, אנחנו נמשיך את הדיון ושיהיה חודש משמעותי ושגם נשכיל לפעול ולא רק לדבר על כך.

מיכל וונש: תודה.