הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 23, פרוטוקול מספר 56, 2020-12-14 10:00

יוסף ג'בארין: בוקר טוב לכולם.

יוסף ג'בארין: אני פותח את הישיבה של הוועדה לזכויות הילד, ישיבת מעקב בנושא של שירותי בריאות הנפש בקהילה, תוך התמקדות בשירותים הניתנים לילדים ולנוער.

יוסף ג'בארין: אני אומר ישיבת מעקב, כי היה לנו דיון ראשון בנושא הזה ונחשפנו לקשיים מאוד משמעותיים וחמורים במענים הניתנים לילדים.

יוסף ג'בארין: אנחנו בעיקר גם מתייחסים לקשיים שהתגלו ביישום הרפורמה של העברת האחריות על השירותים הללו מהמדינה לקופות החולים.

יוסף ג'בארין: הרפורמה הייתה אמורה לשפר ולייעל את השירותים, אבל ממה שאני שומע מהשטח, משיחות שיש לי עם גורמי מקצוע, אבל גם מפניות שאנחנו מקבלים, אני מבין שיש קשיים רבים, תורים מאוד ארוכים, היעדר מענים בעיקר באזורים מוחלשים ברמה הסוציו אקונומית, בפריפריה, ביישובים הערביים.

יוסף ג'בארין: כך שאני שומע מהשטח על תורים ארוכים בלתי נסבלים שהילדים ומשפחותיהם נצרכים להתמודד איתם.

יוסף ג'בארין: אומנם כל הרפורמה הזאת התחילה לפני משבר הקורונה, אבל אין ספק שמשבר הקורונה העלה את הצורך במתן מענים ברמה הנפשית, ברמה הפסיכולוגית.

יוסף ג'בארין: לצערי כנראה שמשבר הקורונה פגש את המערכת לא מוכנה בעניין הזה, ובינתיים הצורך הזה הלך והחריף בחודשים האחרונים, מה שכמובן צריך לדרבן את כולנו כדי לעשות כל מאמץ לקדם ולשפר ולטייב את המענים הניתנים לילדים בתחום החשוב הזה.

יוסף ג'בארין: אני רוצה לפתוח את הדיון, לשמוע גם מהשטח וגם התייחסויות של נציגי משרד הבריאות וגורמי הבריאות, מתוך תקווה לקדם את הנושא הזה ולקדם מענים ראויים לילדים של כולנו בתקופת המשבר הקשה הזה.

יוסף ג'בארין: אתמקד ביישום הרפורמה, בסוגיית התורים הארוכים ובהצעות של מדיניות שכנראה לא מיושמות בשטח.

יוסף ג'בארין: מתווים שהוצעו על ידי משרד הבריאות, המלצות גם של מבקר המדינה בנושא, המלצות מאוד ברורות ותמונת מצב קשה מאוד שאפשר לראות אותה בדוח של מבקר המדינה במאי השנה, ואני מקווה בהחלט שנוכל לשמוע היום גם בשורות טובות בעניין הזה.

יוסף ג'בארין: נפתח עם חברת הכנסת אימאן ח'טיב יאסין, שמלווה את הנושאים האלה גם לפני שנכנסה לכנסת אבל בוודאי גם עכשיו.

אימאן ח'טיב יאסין: בוקר טוב כבוד היושב-ראש, בוקר טוב לכולם.

אימאן ח'טיב יאסין: אין ספק שהנושאים הללו מעסיקים את כולנו בתקופה האחרונה.

אימאן ח'טיב יאסין: אישית אני מלווה את הנושא מזה 20 שנה בתוך היחידות להתפתחות הילד, היחידות הקהילתיות, מלווה את האימהות שמנסות, אפילו הרבה לפני הקורונה, לקבוע תורים בתוך היחידות.

אימאן ח'טיב יאסין: תור ראשון לאבחון ראשוני, למיון, זה בדרך כלל לפחות אחרי ארבעה עד שישה חודשים, ובקופות מסוימות זה יותר מזה.

אימאן ח'טיב יאסין: אני לא רוצה לנקוב בשמן של קופות מסוימות, ואנחנו יודעים, במיוחד בתוך החברה הישראלית והחברה הערבית, איפה הרוב המוחץ של הלקוחות, באילו קופות.

אימאן ח'טיב יאסין: כולנו יודעים שבגיל הצעיר יש תקופה מסוימת שאם הטיפול לא נעשה בזמן, יש פיקסציה.

אימאן ח'טיב יאסין: ההתפתחות הנורמטיבית של ילדים בגילאים מסוימים היא עקרונית מאוד.

אימאן ח'טיב יאסין: מה שמצער בכל הסיפור הזה הוא שיש טיפולים שבאמת אפשר תוך סדרה של 12-10 מפגשים לגמור עם הבעיה ולהביא את הילד לנקודת זינוק שווה עם שאר בני גילו.

אימאן ח'טיב יאסין: מה שקורה, וממשיך לקרות ולהחמיר עוד יותר בתקופה של הקורונה, שהמצב עלה פי כמה וכמה מכל מיני סיבות.

אימאן ח'טיב יאסין: אנחנו יודעים שלפני הקורונה הסיפור היה כלכלי גרידא, לא משהו אחר.

אימאן ח'טיב יאסין: במקביל אנחנו יודעים כמה הטיפולים האלה עולים כסף להורים.

אימאן ח'טיב יאסין: לצערנו הרב מי שנזקק לטיפול הזה ולא יכול להשיג אותו הם בדרך כלל אזרחים ומשפחות קשות יום שעד שתהיה להם המודעות ומישהו יתריע על הסוגיה וילכו לבקש, אז הם ייתקלו בכל החסמים בתוך המערכות.

אימאן ח'טיב יאסין: אני חושבת שצריך לשים את הנושא הזה על סדר היום, כי הפתרון לבעיה יושב על הסוגיה של כדאיות כלכלית.

אימאן ח'טיב יאסין: ומי שבאמת משכיל להבין ולעשות את החישוב של כדאיות כלכלית מבין היטב שההשקעה בגיל צעיר חוסכת ואפילו מחזירה בגיל יותר מבוגר.

אימאן ח'טיב יאסין: אז מה הטעם לגרום סבל לאותם ילדים, לאותן משפחות, ולחברה בכלל?

יוסף ג'בארין: תודה רבה חברת הכנסת אימאן ח'טיב יאסין.

יוסף ג'בארין: הזכרת את המחסור, אני אתייחס בדברי הפתיחה למשל לדוח מבקר המדינה ממאי 2020 שעסק בבחינת יישום הרפורמה בבריאות הנפש.

יוסף ג'בארין: הדוח מצא כי זמן ההמתנה לאבחון נע בין שישה חודשים במקרה הטוב יחסית, למשל בשניידר ובסורוקה, ל-12 חודשים.

אימאן ח'טיב יאסין: בצפון זה בין 10 ל-12 חודשים.

יוסף ג'בארין: בצפון, ביישובים הערביים, ביישוב טייבה למשל.

יוסף ג'בארין: זמן ההמתנה לטיפולי פסיכותרפיה נע בין 10 ל-12 חודשים ויכול להגיע עד 15 חודשים.

יוסף ג'בארין: זמני ההמתנה לטיפול פסיכיאטרי לילדים, גם הם נעים בין ארבעה חודשים במקומות כמו מודיעין לשמונה חודשי המתנה במקומות כמו באר שבע ואילת.

יוסף ג'בארין: הנתונים האלה כמובן צריכים להדאיג את כולנו.

אימאן ח'טיב יאסין: גם אחרי ההמתנה, אם הילד מגיע לגיל מסוים התגובה שלהם היא שזה כבר לא רלוונטי.

אימאן ח'טיב יאסין: אז שהילד ימשיך במצב שלו.

יוסף ג'בארין: זה לא אמור להיות עד גיל 18 בכל מקרה?

אימאן ח'טיב יאסין: נכון.

אימאן ח'טיב יאסין: אבל יש טיפולים מסוימים שאמורים להיות בגיל מסוים.

אימאן ח'טיב יאסין: למשל בגיל שלוש זה משהו אחר, ואם הילד הוא בגיל ארבע או חמש אומרים לו שזה לא רלוונטי עכשיו לתת את הטיפול הזה.

אימאן ח'טיב יאסין: אחרי שהוא המתין שנה ולמעלה משנה.

יוסף ג'בארין: אני שומע קולות מהשטח של גורמי מקצוע על כך שמשרד הבריאות אף החליט להפסיק באופן מיידי ופתאומי את התקציב שהיה עבור מתמחים בפסיכולוגיה, גם בקופות החולים וגם במרפאות ציבוריות.

יוסף ג'בארין: לזה גם נרצה לשמוע התייחסות.

יוסף ג'בארין: ברשות נציגי משרדי הממשלה, ארצה לשמוע קולות מהשטח, כדי לחדד את הסוגיות שעולות, ואחר כך נעבור לשמוע משרדי ממשלה.

יוסף ג'בארין: קיבלתי נייר עמדה מפורום הארגונים למען הפסיכולוגיה הציבורית.

יוסף ג'בארין: יש כאן מיקוד של כמה עניינים שחשוב להציף אותם כבר בתחילת הדיון.

יוסף ג'בארין: ד"ר קרני גיגי, בבקשה.

קרני גיגי: בוקר טוב.

קרני גיגי: קודם כל אנחנו רוצים להגיד תודה לוועדה על קיום הדיון הזה ודיון המעקב, ועל ההבנה ששירותי הפסיכולוגיה הציבורית בכלל ולילדים ונוער בפרט הם משאב חיוני בשגרה, בטח ובטח בתקופה הזאת.

קרני גיגי: אחזק את הדברים שנאמרו עד עכשיו.

קרני גיגי: דיברנו על זה כבר כאן בוועדה שהקורונה פגשה שירותים ציבוריים מיובשים, מדולדלים.

קרני גיגי: אנחנו יודעים מה מגפת הקורונה עשתה לילדים ולבני נוער.

קרני גיגי: יש הרבה מחקרים על זה שהמגפה העצימה מצבי סיכון, קשיים רגשיים חברתיים, אובדנות, אלימות במשפחה.

קרני גיגי: אני חושבת שהוועדה כבר דנה בדברים האלה בדיון הקודם.

קרני גיגי: אנחנו מדברים על שירות פסיכולוגיה ציבורית שגם יש בו תת תקינה שגורם לזמני ההמתנה הלא סבירים האלה, כמו שצוין כאן.

קרני גיגי: אנחנו מדברים על זמני המתנה של קרוב לשנה לטיפול.

יוסף ג'בארין: כשאת מדברת על תת תקינה, יש בכלל תקינה מוצעת ראויה, אוניברסלית או מקומית?

יוסף ג'בארין: מה בדיוק המצב כאן?

קרני גיגי: אצל הפסיכולוגים הקליניים אנחנו ב-60% תקינה.

קרני גיגי: חסרים פסיכולוגים.

קרני גיגי: יש להגיד שיהיה מאוד קשה לגייס פסיכולוגים בשכר שאותו אנחנו מקבלים, שהוא מתחת לכל ביקורת.

קרני גיגי: אז גם יש סיפור התקינה, גם יש סיפור החסמים הבירוקרטיים שצריך להוציא טופס 17 לקבל הבחנה פסיכיאטרית, גם במכונים להתפתחות הילד וגם בקופות החולים, מה שמונע מהרבה אנשים בכלל לגשת לקבל טיפול.

קרני גיגי: גם אצל הפסיכולוגים החינוכיים, הכיסוי הוא פסיכולוג חינוכי אחד לבין 800 עד 1,000 תלמידים, והכיסוי בגילאי אפס עד חמש הוא נמוך מאוד, וגם בגילאים הגדולים יותר, 15 עד 18.

קרני גיגי: אתחבר לדברים שאמרת, בתוך המצב הקשה מאוד שהמערכת נמצאת בו, בימים האחרונים ובאופן מפתיע משרד הבריאות החליט פתאום להפסיק, בלי התראה, את התקציב עבור מתמחים בפסיכולוגיה בקופות החולים, במכונים להתפתחות הילד, במרפאות ציבוריות.

קרני גיגי: בואו נזכיר שנתח נכבד מהפסיכולוגים הם מתמחים למעשה.

קרני גיגי: המשמעות של הדבר הזה, שאם אנחנו מדברים במצב הנוכחי על תורים כל כך ארוכים, אני לא רוצה לחשוב מה יקרה אחרי שהמימון הזה ייפסק.

קרני גיגי: זה כמובן רק יחמיר את המצב.

קרני גיגי: תהיה עלייה בתורי ההמתנה, שלא לדבר על המשמעות של זה עבור הפרופסיה ועבור ההכשרה של פסיכולוגים חדשים.

יוסף ג'בארין: מה הטיעון לגבי הקיצוץ שאת מתייחסת אליו?

יוסף ג'בארין: בוודאי נשמע תכף גם את נציגי משרד הבריאות.

קרני גיגי: לנו לא ברור הטיעון, אין טיעון.

קרני גיגי: זה נחת עלינו.

יוסף ג'בארין: כבעיות תקציביות?

קרני גיגי: את זה אולי משרד הבריאות יצטרך להסביר.

קרני גיגי: אני חושבת שכמו שנאמר פה, הסוגיה היא סוגיה כלכלית.

קרני גיגי: זה ברור שהשקעה בשירותים פסיכולוגיים לילדים ונוער בסופו של דבר חוסכת למדינה כספים והמדינה נמנעת איכשהו מלעשות את זה.

קרני גיגי: נשמח לשמוע את משרד הבריאות ואת ההסבר שלו למהלך הלא ברור הזה בתקופה כל כך קשה.

יוסף ג'בארין: תודה רבה, ד"ר גיגי.

יוסף ג'בארין: האמת היא שגם על פי דוח מבקר המדינה, עוד בדצמבר 2018, לפני כשנתיים, העביר האגף לבריאות הנפש במשרד הבריאות למנכ"ל המשרד הצעה לסטנדרטים אשר יגדירו את זמני ההמתנה לשירותי בריאות הנפש.

יוסף ג'בארין: לפי ההצעה זמן ההמתנה המרבי לאבחון יהיה חודש, 30 יום, ולתחילת טיפול פסיכיאטרי או פסיכותרפי יהיה עד ארבעה שבועות נוספים לאחר מועד האבחון.

יוסף ג'בארין: את ההצעה הזאת האגף ביסס על מחקרים מדעיים בנושא, השוואה לסטנדרטים של זמני המתנה במדינות שונות בעולם.

יוסף ג'בארין: אגב, האגף גם הציע לעודד עמידה בסטנדרטים, לרבות באמצעות מתן תמריצים, הטלת סנקציות, בהתבסס על תנאים מוגדרים כמו מידת ניצול התקציב שהועבר לקופות החולים בתחום הזה.

יוסף ג'בארין: אך לצערי למרות שמאז עברו שנתיים, אני מבין שההמתנה עדיין ארוכה מדי.

יוסף ג'בארין: גם המחסור בתקנים של פסיכותרפיסטים עדיין זועק לשמים.

יוסף ג'בארין: נושא נוסף הוא הנושא של הפריסה של המרפאות ומרכזי התפתחות הילד, פריסה שהיא עדיין רחוקה מלהיות הולמת את הצרכים בשטח.

יוסף ג'בארין: איתנו גם נציגי ארגון אנוש, שביקשו להתייחס בתחילת הדיון.

יוסף ג'בארין: סילביה אזולאי, מנהלת תחום צעירים ומשפחות, בבקשה.

סילביה אזולאי: בוקר טוב ליושב-ראש הוועדה חבר הכנסת יוסף ג'בארין ולכל החברים.

סילביה אזולאי: תודה שהזמנתם אותנו.

סילביה אזולאי: אני עובדת סוציאלית ומנהלת תחום משפחות וצעירים בעמותת אנוש, עמותה ישראלית לבריאותה הנפש.

סילביה אזולאי: אנוש פועלת למעלה מארבעה עשורים לקידום תחום בריאות הנפש, גם בהיבט של העלאת המודעות לתחום וגם כספק שירות לאוכלוסייה מאוד מגוונת.

סילביה אזולאי: האם תהיה אפשרות להציג מצגת?

תמי ברנע: כן.

סילביה אזולאי: בשנים האחרונות אנחנו עסוקים גם בתחום המניעה והתערבות מוקדמת.

סילביה אזולאי: לפני שש שנים פתחנו בעמותה מרכזי הד ספייס לטיפול בצעירים בגילאי 12 עד 25.

סילביה אזולאי: מדובר במודל אוסטרלי שמהווה תוכנית הדגל לבריאות הנפש של צעירים באוסטרליה, עם למעלה ממאה מרכזים.

סילביה אזולאי: התפיסה היא שככל שנתערב מוקדם יותר, נמנע כמובן את ההידרדרות בהמשך.

סילביה אזולאי: הדברים נאמרו פה והם כל כך הגיוניים.

סילביה אזולאי: אנחנו בעצם שני מרכזים, בבת ים ובירושלים, עם שיתוף פעולה מלא עם הרשות המקומית, והצוותים עובדים הרבה מאוד עם צוותי חינוך, צוותי מטפלים ועושים עבודה מערכתית עם הקהילה.

סילביה אזולאי: בתקופת הקורונה אנחנו רואים עלייה באחוזי הדיכאון וחרדה של צעירים, אלימות במשפחה.

סילביה אזולאי: למעשה המציאות הזאת מגיעה על רקע העובדה שכבר שנים רבות התחום הזה לא נערך נכון.

סילביה אזולאי: זה נאמר קודם, יש חסר משמעותי בשירותים וזה נופל בין המשרדים, בריאות, רווחה וחינוך.

סילביה אזולאי: בשקף הבא נוכל לראות נתונים של מחקר שמדבר על כך ש-75% מהבעיות הנפשיות מתחילות בטווח הגילאים הזה, 12 עד 25.

סילביה אזולאי: שימו לב, לא 18.

סילביה אזולאי: יש לנו טווח רחב יותר.

סילביה אזולאי: אנחנו יודעים ש-66% מהצעירים עם בעיות לא יפנו לקבלת עזרה.

סילביה אזולאי: 60% מבני המשפחה, גם הם לא יפנו לקבלת עזרה.

סילביה אזולאי: בשקף הבא נבין למה.

סילביה אזולאי: יש הרבה מאוד חסמים בתחום הזה.

סילביה אזולאי: אם זה הסטיגמה, חשש מחשיפה, חוסר הבנה בכלל של חומרת המצב.

סילביה אזולאי: נאמר פה קודם, עלויות כלכליות באמת מאוד גבוהות.

סילביה אזולאי: גם חוסר התאמה של השירותים לצעירים זה חסם רציני מאוד כדי שאנשים יפנו אלינו.

סילביה אזולאי: למעשה אנחנו מבינים שהנקודות האלה יתחדדו עוד יותר.

סילביה אזולאי: בשנה שעברה עשינו סקר, עוד לפני הקורונה, ושימו לב, 73% מהצעירים מציינים שהם חוו משבר נפשי.

סילביה אזולאי: 45% אומרים: אנחנו לא נפנה לעזרה.

סילביה אזולאי: למה?

סילביה אזולאי: 40% מדברים על הבושה.

סילביה אזולאי: מרכיב הבושה הוא חסם רציני מאוד שמחייב את כולנו להיערך ולדעת לתת שירותים מותאמים לצעירים.

סילביה אזולאי: בשנה האחרונה במרכזי הד ספייס ראינו כמה מגמות מעניינות וחלקן מאוד מצערות.

סילביה אזולאי: חלק מזה הוא קושי באיתור וזיהוי של מצוקות קלות עד בינוניות בזמן.

סילביה אזולאי: בהיעדר שירותים, בתי ספר, כל הגורמים בקהילה, הדבר הזה מתעכב.

סילביה אזולאי: קיבלנו פניות הרבה יותר חמורות, מורכבות יותר, הרבה יותר צורך בליווי של פסיכיאטרים, פניות חוזרות של 25% צעירים שהיו בעבר וחזרו.

סילביה אזולאי: הרבה מאוד פניות של הורים.

סילביה אזולאי: אנחנו יכולים להגיד שהשירות המקוון – זו אולי הבשורה המשמחת – פתח באופן מאוד גמיש את היכולת שלנו לתת שירותים לצעירים.

סילביה אזולאי: אנחנו מפתחים כל הזמן שירותים חדשים.

סילביה אזולאי: אנחנו עכשיו בעיצומו של מהלך להקים שירות מקוון על ידי מטפלים, פסיכולוגים קליניים, עובדים סוציאליים קליניים, שיוכלו לתת מענה לכל אזרח, לכל צעיר ברחבי הארץ, בלי קשר למקום הגיאוגרפי, וזו מבחינתנו בשורה חשובה מאוד כדי באמת לעזור לצעירים להתמודד עם המצוקה היום-יומית, ובמיוחד בתקופת הקורונה.

סילביה אזולאי: אנחנו עושים כנס ב-24 לחודש.

סילביה אזולאי: אנחנו עובדים עם הקהילה ואנחנו שמחים מאוד על שיתופי הפעולה ומזמינים את כל מי שזה מעניין אותו להצטרף לכנס הזה.

סילביה אזולאי: אני רוצה להגיד תודה על הדיון החשוב ועל הבמה הזאת שניתנה לנו בעמותת אנוש.

סילביה אזולאי: נשמח לענות על שאלות ככל שיהיו.

סילביה אזולאי: תודה רבה.

יוסף ג'בארין: תודה רבה, סילביה.

יוסף ג'בארין: תודה גם על המצגת.

יוסף ג'בארין: איתנו גם יו"ר איגוד העובדים הסוציאליים, ענבל חרמוני.

יוסף ג'בארין: רציתי להציף את הקשיים לפני שנעבור לשמוע התייחסויות של משרדי הממשלה וקופות החולים.

ענבל חרמוני: צהריים טובים לכולם.

ענבל חרמוני: מה שרואות העובדות הסוציאליות שנמצאות בתחנות ובמרפאות הציבוריות לבריאות הנפש זה כמה דברים.

ענבל חרמוני: אחד, יש החרפה במצבי המצוקה של הילדים והנוער בתקופה הזאת של הקורונה, בתקופה של הסגר, מהרבה סיבות.

ענבל חרמוני: יש חרדה שמתעצמת.

ענבל חרמוני: גם בחזרה לבית הספר, יש ילדים שמתקשים לחזור לבית הספר בגלל שהם הרבה זמן לא היו, ומי שהיה גם כך על הקצה ועל סף נשירה מתקשה לחזור.

ענבל חרמוני: ילדים עם חרדות.

ענבל חרמוני: יותר אשפוזים בתקופה הזאת של הקורונה.

ענבל חרמוני: המצב הולך ומחריף, ויש צורך לתת מענה.

ענבל חרמוני: אנחנו יודעים שככל שמענה מתאחר, כך גם המצב הרגשי מסלים, בטח ובטח אצל ילדים.

ענבל חרמוני: אני יודעת שפה במרכז הארץ, ואני מנחשת שבפריפריה אף גרוע מזה, ההמתנה יכולה להגיע גם לשנה.

ענבל חרמוני: שנה בחיים של ילד או נער באופן כללי זה המון, ולכן בעצם זה המון זמן, זה חיים שלמים ממש, וזה מחריף את המצב שגם כך הוא קשה.

ענבל חרמוני: כן אני יודעת שלמעשה מאז שחלק מהתחנות הוקמו, ואני מדברת על עשרות שנים, לא השתנתה התקינה.

ענבל חרמוני: אני יכולה להגיד שלמשל בתחנה בחולון יש על 400 ילדים שישה תקנים מלאים של מטפלים, לא רק עובדות סוציאליות.

ענבל חרמוני: מעבים את זה בסטודנטים לעבודה סוציאלית, במתמחים בפסיכולוגיה, בסדר.

ענבל חרמוני: אבל אי אפשר להסתמך על הכוח הזה, כי מישהו גם צריך להדריך את האנשים האלה, ואלה אנשים שבאים לזמן מוגבל, בניגוד לצוות המקצועי.

ענבל חרמוני: אחד הדברים שאומרים הוא שקופות החולים למעשה לא באמת ערוכות לתת את השירות הקהילתי בתוך הקהילה.

ענבל חרמוני: המרפאות הן מאוד מאוד רחוקות.

ענבל חרמוני: יש ערים שאין שם מערך של אחת מקופות החולים.

ענבל חרמוני: זה אומר שאימא מחולון צריכה לנסוע למודיעין עם הילד, אולי לתל אביב.

ענבל חרמוני: זה לא יקרה.

ענבל חרמוני: הרבה פעמים גם ככה מי שמגיע לשם זה משפחות שקשה להן גם מבחינה כלכלית, שקשה להן מבחינה הישרדותית, שלא תמיד יש מוטיבציה בהכרח לטיפול וצריך לעורר אותה.

ענבל חרמוני: להתחיל לנסוע עכשיו בתחבורה ציבורית הרבה פעמים מעיר לעיר זה לא סביר.

ענבל חרמוני: אלה דברים שצריכים להיות נגישים.

ענבל חרמוני: למעשה מה שאני שומעת הוא שקופות החולים לא מספיק ערוכות והן מפנות אנשים לטיפול על ידי מטפלים עצמאיים.

ענבל חרמוני: הוא בעלות מוזלת יותר, אבל עדיין הוא עולה כסף.

ענבל חרמוני: וזה אומר שמי שנשאר חשוף לגמרי ובלי מענה?

ענבל חרמוני: זה שוב האוכלוסיות המוחלשות ביותר, שגם יש שם בעיה רגשית עכשיו של הילדים, כי אחרת הם לא היו פונים, וגם מראש יש שם עוני, יש קושי בנגישות, יש קושי לשלם גם את ה-150 או 200 או 250 שקלים שעולה מפגש כשמפנים למטפל עצמאי.

ענבל חרמוני: הרפורמה יצאה לדרך בשנת 2015, המערך לא קיים, לא פרוס בצורה מספקת בכל הארץ.

ענבל חרמוני: הסיבה שבמרכזים של משרד הבריאות לא מוסיפים תקנים לאורך השנים, כי בעצם במשך המון זמן באופן מכוון ניסו לייבש את השירותים האלה כדי להצדיק את ההעברה שלהם לקופות החולים.

ענבל חרמוני: קופות החולים מצד אחד לא מספיק ערוכות בכל המקומות, ומהצד השני הייבוש של המרפאות ושל משרד הבריאות ממשיך.

ענבל חרמוני: אז בסופו של דבר ילד שמחכה חצי שנה, שנה, אני מבינה שיש מקומות שזה יכול להיות גם מעבר לשנה, איבדנו אותו.

ענבל חרמוני: ואני מסכימה לחלוטין עם חברת הכנסת שאמרה שיש לזה גם עלות כלכלית.

ענבל חרמוני: כשאנחנו מייצרים בעצם מצבי קצה ואשפוזים, זה עולה הרבה יותר כסף למדינת ישראל מאשר כשאנחנו מצליחים כולנו ביחד לטפל בקהילה.

ענבל חרמוני: אז יש פה גם עניין עקרוני ומוסרי, אבל צריך להבין גם, לטווח הבינוני והרחוק יש פה גם סוגיה שהיא סוגיה כלכלית.

ענבל חרמוני: עדיף להשקיע את הכספים היום ולבנות את המערכים הקהילתיים כמו שצריך, וזה יחסוך גם את העלות הכלכלית בעתיד.

ענבל חרמוני: אנחנו מתריעים על זה שהמטפלים במרפאות הללו, גם עובדים סוציאליים, גם פסיכולוגים, לא מצליחים לעמוד בעומסים.

ענבל חרמוני: ילדים במצבים קשים שנסוגו למצבים עוד יותר קשים בגלל המצב של הקורונה, אנחנו צריכים להסתכל על המציאות בעיניים, לא מקבלים מענה.

ענבל חרמוני: המתנה של שנה זה לא לקבל מענה.

יוסף ג'בארין: בוודאי.

יוסף ג'בארין: זו אפילו החמרה והחרפה של המצב.

ענבל חרמוני: נכון.

יוסף ג'בארין: תודה רבה לך, ענבל.

יוסף ג'בארין: דיברת על הפריסה של השירותים והמענים.

יוסף ג'בארין: אני רוצה לשמוע גם ממר מוחמד מחמיד, פסיכולוג ואיש מקצוע, ראש מחלקת הרווחה בעיריית אום אל-פאחם ואיש מקצוע מוכר בוואדי עארה.

יוסף ג'בארין: בבקשה, מוחמד.

מוחמד מחמיד: בוקר טוב לכולם.

מוחמד מחמיד: תודה רבה, ד"ר יוסף, על הדיון המרתק והחשוב לנו, לילדים שלנו, לנוער שלנו, שלצערנו הרב הוא מוזנח מכל הבחינות, וגם מוזנח מבחינת קבלת הטיפול הנפשי המתאים לו בעידן שלנו.

מוחמד מחמיד: כפי שאמרת, אני פסיכולוג אקטיביסט, אני פעיל גם באיגודים, גם בפיתוח מסגרות, גם פוליטית.

מוחמד מחמיד: חשוב לי מתן שירות לכל האוכלוסייה שלנו.

מוחמד מחמיד: אצלנו, לצערנו הרב, יש חוסר במתן שירות נפשי מאוד אקוטי.

מוחמד מחמיד: מרכזי התפתחות ילד באזור שלנו, מבקא אל-גרביה עד מעלה עירון, אנחנו מדברים על אזור של 150,000 אלף, יש רק מרכז התפתחות ילד אחד, באום אל-פאחם, שאני אז עזרתי בהקמתו לפני 15 שנה, ומאז הוא נותן שירות סטנדרטי.

מוחמד מחמיד: רק ריפוי בעיסוק וריפוי בדיבור.

מוחמד מחמיד: מעבר לזה שום דבר הוא לא נותן.

מוחמד מחמיד: כשאנחנו צריכים אבחון פסיכולוגי לילד בן שנתיים או בן שנה וחצי, או ילד ברצף האוטיסטי, לצערנו הרב אני רואה את חוות הדעת ורואה את הדיונים, כולם פסיכולוגים פרטיים.

מוחמד מחמיד: המשפחה נזקקה ללכת לפסיכולוג פרטי בגלל שאין פסיכולוג במרכז להתפתחות הילד של אום אל-פאחם, או יש במרכז להתפתחות הילד בחדרה יש פסיכולוג ערבי, אבל להגיע אליו כדי לעשות אבחון שם צריך להמתין אולי שנתיים.

מוחמד מחמיד: אם הילד הוא ברצף האוטיסטי בן שנתיים, תארו לעצמכם עוד שנתיים אם הוא יישאר במסגרות הרגילות, באיזה מצב הוא יהיה.

מוחמד מחמיד: לצערי הרב אם ניקח בית חולים ששייך לקופה הכי גדולה בארץ, עפולה, שם יש מרכז התפתחות ילד, אבל שם אין פסיכולוגים דוברי ערבית.

מוחמד מחמיד: היה פעם, לפני 20 שנה.

מוחמד מחמיד: אני לא יודע אם מרכז ההתפתחות קיים, אבל מתן שירותים פסיכולוגיים לאוכלוסייה הערבית, שם לצערי הרב לא קיים בבית חולים העמק.

מוחמד מחמיד: יש לנו באום אל-פאחם מרכז שהוא הסכם עם משרד הבריאות, זו עמותה שמנהלת אותו.

מוחמד מחמיד: שם בשביל לעשות תור צריך התערבות של מישהו שירים טלפון ויבקש ויתחנן לאנשים שם שיזרזו את התור או את הפגישה עם הפסיכולוג או עם העובד הסוציאלי הקליני.

מוחמד מחמיד: אני עובד עם שתי קופות חולים, לא אצהיר איזה שתי קופות.

מוחמד מחמיד: מאז הרפורמה יש ירידה דרסטית בהפניות.

מוחמד מחמיד: אני מאוד דאגתי מהרפורמה, היא הפחידה אותי, ויש ירידה דרסטית.

מוחמד מחמיד: ביקשתי מאחת מקופות החולים שיבואו וייקחו את המחשב שלהם, כי אין הפניות.

מוחמד מחמיד: אני משלם כמה עשרות שקלים בחודש, כאשר אין לי שום הפניה.

מוחמד מחמיד: בנוסף, העלות של הטיפול.

מוחמד מחמיד: אם אני זקוק למתן שירות בריאותי אני משלם 20-15 שקל לטופס 17.

מוחמד מחמיד: טיפול פסיכולוגי הפך להיות לאנשים שהם עשירים.

מוחמד מחמיד: ילד שזקוק לטיפול פסיכולוגי שבועי, לפסיכותרפיה ארוכת טווח של 30 או 50 מפגשים, כל טופס 17 עולה כסף, זה 140 או 150 שקל.

מוחמד מחמיד: כל שבוע צריך לשלם את הסכום הזה.

מוחמד מחמיד: זה גורם להרבה אנשים עניים שיגיעו פעם, פעמיים, אחר כך הם אומרים זה עולה לנו כסף.

מוחמד מחמיד: אין להם מאיפה לממן את זה.

מוחמד מחמיד: ההשתתפות של הקופה היא מאוד גבוהה, וזה דבר מדאיג מאוד.

מוחמד מחמיד: זה 50% או 60%.

מוחמד מחמיד: זה עולה באופן הדרגתי.

מוחמד מחמיד: פעם ההשתתפות של הקופה הייתה 45% או 50%, היום ההשתתפות של הקופה יורדת והעלות של ההורים עולה.

מוחמד מחמיד: אני רואה את זה בתשלומים שמעבירים לי ההורים או לפי טפסי 17, ההורים היום משלמים יותר מאשר הקופה, ולכן הטיפול הפך להיות לאנשים שהם מבוססים כספית.

מוחמד מחמיד: שנית, זה דבר שעוד יותר מדאיג, הרבה אנשים לא רוצים להמשיך ללמוד פסיכולוגיה בגלל השכר.

מוחמד מחמיד: אין לי מילים להגיד על איזה שכר אנחנו מדברים.

מוחמד מחמיד: הבת שלי סיימה בהצטיינות פסיכולוגיה באוניברסיטה העברית לפני שנתיים והמשיכה באומנות לתואר שני, לא הלכה לפסיכולוגיה בגלל השכר וההתקדמות המקצועית.

מוחמד מחמיד: ועד שאתה הופך להיות מומחה, כשאתה הופך למומחה ואתה מתחיל לעבוד בקופת חולים, אין מה להשוות את השכר שם לשכר הרופאים בכלל.

מוחמד מחמיד: מאז הרפורמה לצערי הרב יש ירידה דרסטית בהפניות לקופת חולים.

מוחמד מחמיד: המצב אצלנו באזור לא נראה ורוד בכלל.

מוחמד מחמיד: יש מחסור באנשי מקצוע, אין מרכזים להתפתחות הילד ואין הפניות מקופות החולים.

מוחמד מחמיד: למשל, אני עובד עם שתי קופות ויש לי מטופלים פרטיים ויש דרך הקופות.

מוחמד מחמיד: דרך הקופות בשמונה החודשים האחרונים היו אלי אולי שישה או שבעה מופנים.

מוחמד מחמיד: אני לא יודע מה הסיבה.

יוסף ג'בארין: זה פחות מהרגיל?

מוחמד מחמיד: זה פחות בהרבה.

מוחמד מחמיד: אולי הרופאים לא מודעים אצלנו.

מוחמד מחמיד: אני לא רוצה להאשים את הרופאים שלנו שהם לא מודעים להפניות או לצורך בטיפול פסיכולוגי.

מוחמד מחמיד: אבל זה מאוד מדאיג אותי.

יוסף ג'בארין: אנחנו מדברים על שירותים בפריפריה, ביישובים הערביים כאחד הקשיים, ואתה הצבעת על הקשיים באזור ואדי עארה, שזה אזור מגוריי.

יוסף ג'בארין: אני בעצמי תושב אום אל-פאחם.

יוסף ג'בארין: מה שאני מבין ממך, יכול להיות שמדברים אולי על 100,000 ילדים באזור הזה, ואתה אומר שבמרכז להתפתחות אין פסיכולוג עם תקן שנותן את השירות הזה?

מוחמד מחמיד: במרכז להתפתחות הילד אין פסיכולוגים בכלל.

מוחמד מחמיד: מנהלת אותו עמותה, וזה מרכז לא מוכר.

מוחמד מחמיד: אולי הוא מוכר על ידי משרד הבריאות, אבל הוא לא מוכר להתמחויות של פסיכולוגים, אין שירותים פסיכולוגיים.

מוחמד מחמיד: שם יש רק טיפולים פרא רפואיים שכל קופה מפנה לשם, ולכל קופה יש מרפאות בעיסוק או מרפאות בדיבור.

מוחמד מחמיד: המרכז השני זה מרכז לטיף, שבשביל להגיע לשם צריך שנה או שנה וחצי.

יוסף ג'בארין: במרכז לטיף, שהוא בעצם עמותה בקשר או בחוזה עם משרד הבריאות או הקופות, כמה זמן לוקח לילד כדי להגיע לטיפול שם?

מוחמד מחמיד: חודשים.

מוחמד מחמיד: מה שמדאיג אותי, אני כפסיכולוג שעובד עם הקופות, אני גם פסיכותרפיסט, שבגלל המחסור הרבה אנשים אומרים שהטיפול היה קבוצתי, לכל חמישה או שישה ילדים עושים קבוצה טיפולית אחת כדי לחסוך בזמן או כדי להרוויח.

מוחמד מחמיד: אין לי מושג, אני לא רוצה להצהיר הצהרות.

מוחמד מחמיד: שם הטיפול הקבוצתי חוגג בגלל מחסור אנשי מקצוע וגם בגלל התור הארוך שאולי ייקח חודשים, או שמישהו יתערב ויתחנן שיעזרו לאנשים.

מוחמד מחמיד: לצערי הרב יש שם הרבה נסיגה טיפולית.

מוחמד מחמיד: הרבה אנשים מפסיקים להגיע לשם בגלל הטיפול הקבוצתי, ההורים רוצים מקום חם, מקום אינטימי, טיפול אינדיווידואלי.

מוחמד מחמיד: לא רוצים טיפול קבוצתי.

יוסף ג'בארין: מציאות מאוד חמורה.

יוסף ג'בארין: היה חשוב לשמוע אותך, ואני כמובן אבקש מנציגי משרד הבריאות והקופות שיתייחסו גם לדוגמה הספציפית הזאת על המחסור הקשה במענים.

יוסף ג'בארין: תודה רבה, מוחמד מחמוד.

יוסף ג'בארין: לפני שאני עובר לנציגי משרדי הממשלה, דובר או דוברת אחרונה, מנהלת פורום היחידות להתפתחות הילד, שיר גור.

יוסף ג'בארין: שלום, שיר.

יוסף ג'בארין: אני שומע דברים קשים מבחינת המחסור, והדוגמה האחרונה היא מאוד מובהקת.

שיר גור: שלום.

שיר גור: אכן כן, אבל אני רוצה להעמיד דברים על דיוקם.

שיר גור: ראשית, אנחנו ביחידות להתפתחות הילד כיום לא יכולים כרגע לטפל בילדים שיש להם בעיות רגשיות ללא רקע התפתחותי.

שיר גור: זאת אומרת, כל הילדים שמגיעים אלינו לטיפול רגשי הם ילדים שיש להם רקע התפתחותי.

שיר גור: אני חושבת שזה חבל, אני חושבת שהיינו יכולים להיות סוג של פתרון.

שיר גור: הפריסה שלנו היא טובה.

שיר גור: דיבר קודם מוואדי עארה, יש יחידה באום אל-פאחם, יש יחידה חדשה בבאקה אל-גרביה.

יוסף ג'בארין: אבל באום אל-פאחם בלי פסיכולוגים בכלל.

שיר גור: יש ביחידות שלנו פסיכולוג או עובד סוציאלי.

שיר גור: אבל אנחנו שירות ציבורי, אנחנו מקבלים ילדים מהקופות בטפסי 17 וכרגע אין לנו אישור לטפל בילדים שיש להם בעיות רגשיות ללא רקע התפתחותי.

שיר גור: אני חושבת שאנחנו יכולים להיות כתובת טובה.

שיר גור: אנחנו פרוסים בכל הארץ, יש 106 יחידות קהילתיות ציבוריות.

שיר גור: קודם דיברו באנוש על סטיגמה.

שיר גור: אז בגלל שאנחנו מרכזים לגיל הרך, פחות סובלים מהעניין של הסטיגמה.

שיר גור: הורים וילדים מגיעים אלינו לטיפול.

שיר גור: אנחנו עובדים בגישה קהילתית, בשיתוף פעולה עם מחלקת חינוך, עם מחלקת רווחה יישובית.

שיר גור: זה גם סוג של יתרון בטיפול במשפחות.

שיר גור: ובעיקר חשוב להגיד שיש לנו הרבה מאוד ניסיון בטיפול בילדים בגיל הרך עד גיל תשע והיינו שמחים שמשרד הבריאות – אנחנו גם פנינו אליו – והקופות ישקלו אפשרות להעביר אלינו ילדים שזקוקים לטיפולים רגשיים גם ללא רקע התפתחותי.

יוסף ג'בארין: איך את יכולה להסביר את מה ששמענו כרגע מבחינת חומרת המצב בוואדי עארה.

יוסף ג'בארין: זה אזור של כ-100,000 ילדים, ומרכז התפתחות הילד באום אל-פאחם, שכגילוי נאות אני אומר שזו עיר מגוריי, ואין שם אפילו פסיכולוג שייתן את המענים.

שיר גור: הקושי המרכזי הוא היציבות הכלכלית של המרכזים, של היחידות.

שיר גור: עד לפני חודש וגם עד היום לא הכול הוסדר.

שיר גור: היינו במצב שבו התשלומים בחברה הערבית עבור הטיפולים היו נמוכים משמעותית מהתשלומים בחברה היהודית, והרשות שמפעילה את היחידה הייתה צריכה להשלים הרבה מאוד כסף.

שיר גור: רשויות בחברה הערבית התקשו לעשות את זה, ועל כן פחות יחידות קמו בחברה הערבית.

שיר גור: אני מקווה מאוד שהמצב הזה הולך להשתפר.

שיר גור: הגענו להסכמה עם הקופות, ואני מקווה שכל הקופות יעמדו בזה.

שיר גור: כרגע עדיין יש לנו בעיות בחלק מהמקומות.

שיר גור: אנחנו מקווים שיהיה תעריף אחיד שישולם לכל היחידות להתפתחות הילד ותהיה איזושהי תוספת ממשרד הבריאות עבור הטיפולים, והדבר הזה יאפשר לנו יציבות כלכלית ויביא לפתיחה של יחידות נוספות, משום שהגירעון בין מה שאנחנו מקבלים מהקופה בטופס 17 לבין כמה שעולה בפועל יצטמצם.

יוסף ג'בארין: את צופה שבאמת תהיה התקדמות בתקופה הקרובה?

שיר גור: אנחנו נתקלים כל יום בילדים שזקוקים לטיפולים רגשיים שהיינו יכולים לעזור להם.

שיר גור: אני מבקשת מהוועדה להמליץ שנוכל לטפל בילדים ובמשפחות – הרבה פעמים בגילאים שאנחנו מטפלים זה טיפול בהורים – שנוכל לטפל בילדים ובמשפחות עם בעיות רגשיות וקשיים התנהגותיים.

שיר גור: הילדים האלה, ככל שנטפל בהם מוקדם יותר כך ייטב.

שיר גור: זה יחסוך כסף למדינה, וכמובן שזה הדבר הנכון לעשות גם מבחינת ההתמודדות המשפחתית והקהילתית.

שיר גור: אנחנו מבקשים את האופציה לטפל בילדים האלה, בגלל שהשירות שלנו פרוס יותר טוב משירותים אחרים.

יוסף ג'בארין: את יכולה להעיד על פניות גוברות עכשיו בתקופת הקורונה לגבי פניות בעניין קשיים נפשיים?

שיר גור: בהחלט.

שיר גור: יש ילדים שפונים אלינו ואנחנו יודעים שהם לא יקבלו טיפול במקום אחר, אבל בגלל שאין להם רקע התפתחותי אנחנו לא יכולים היום לקבל אותם.

יוסף ג'בארין: זו הנחיה של משרד הבריאות?

יוסף ג'בארין: איפה ההגבלה הזאת?

שיר גור: זו הנחיה של משרד הבריאות.

שיר גור: כמו שאמרתי, אנחנו שירות ציבורי, אנחנו מקבלים ילדים רק מטופס 17, מהקופה.

שיר גור: ההורים לא משלמים אצלנו דבר, ולכן אנחנו תלויים בהחלטה של משרד הבריאות ובהפניות של הקופות.

יוסף ג'בארין: אני שומע על סוגיית הפריסה ועל הקשיים בפריסה.

יוסף ג'בארין: את יכולה לסבר את האוזן מבחינת נתונים, כמה מרכזים קיימים?

שיר גור: יש היום 106 מרכזים קהילתיים שהם ציבוריים.

שיר גור: מחציתם מופעלים על ידי רשויות מקומיות.

שיר גור: עוד כ-20 יחידות מופעלות על ידי מתנ"סים ברחבי הארץ.

שיר גור: יש עוד כ-25 יחידות שמופעלות על ידי קרן רש"י בעיקר בפריפריה הצפונית והדרומית, עם התמקדות ביישובים הערביים, ועוד 15-10 יחידות שמופעלות על ידי עמותות.

שיר גור: כל אלה יחידות ציבוריות שמפוקחות על ידי משרד הבריאות ומקבלות ממנו הכרה.

יוסף ג'בארין: נשמח אם תוכלי בבקשה להעביר חומר כתוב לגבי הפריסה שהתייחסת אליה, כך שנוכל לקבל תמונה וגם לצורך דיוני מעקב בהמשך.

יוסף ג'בארין: אבל עלתה שאלה בוועדה, לפני שאנחנו ממליצים לגבי העברת ילדים אליכם עם קשיים רגשיים, האם בכלל אתם ערוכים לקבל את כל המספר הזה?

יוסף ג'בארין: הרי אחת הבעיות היא ההמתנה הארוכה.

שיר גור: אנחנו נצטרך בהחלט להרחיב את כוח האדם בהתאם להנחיות שאנחנו נקבל ממשרד הבריאות לגבי כוח האדם הנדרש לצורך כך.

יוסף ג'בארין: איך יהיה אפשר להרחיב את כוח האדם?

שיר גור: שוב, אנחנו תלויים בהפניות.

שיר גור: אם נחתום חוזים עם הקופות בעניין הזה של הטיפול הרגשי ונקבל תעריף הולם, נוכל באמצעות זאת להרחיב את כוח האדם שעומד לרשותנו ולתת שירות.

שיר גור: חשוב להגיד שאנחנו שירות קיים, פרוס.

שיר גור: היחידות קיימות, כבר נותנות שירות בבעיות רגשיות לילדים עם רקע התפתחותי, ולכן אני חושבת שאנחנו סוג של פתרון יחסית מיידי עבור משרד הבריאות והקופות.

יוסף ג'בארין: אני לא מצליח להבין את המילה מיידי בהקשר הזה, כשאני שומע על המתנה שיכולה להיות מעבר לשנה, עם כל הנזקים שיכולים להיגרם לילד בתקופה הזאת, הייתי אומר נזקים בלתי הפיכים לפעמים.

שיר גור: הכול שאלה של התעריף.

שיר גור: לטיפול שעולה 250 שקל אם היינו מקבלים קודם 100 שקל, אז הרשות הייתה צריכה להשלים 150 שקלים וזה יצר תורים.

שיר גור: אם היום עלינו לתעריף של 165 שקלים מהקופה ואנחנו מקבלים תוספת ממשרד הבריאות, שכרגע עוד לא קיבלנו אותה ואנחנו מקווים לקבל אותה, אז הפער בין העלות שאנחנו מקבלים מהקופה למה שעלה לנו בפועל מצטמצם, וזה מאפשר לנו לצמצם את התורים.

שיר גור: אנחנו נמצאים במהלך הזה היום מול משרד הבריאות, ואני אומרת שאם משרד הבריאות יעביר אלינו ילדים עם קשיים רגשיים ואנחנו נחתום חוזים עם הקופות שיתקרבו לעלות הריאלית של הטיפול, אנחנו נוכל להרחיב כוח אדם ונוכל לקלוט ילדים.

שיר גור: היחידות קיימות, חדרי הטיפול קיימים.

שיר גור: אין לנו בעיה של חדרי טיפול.

שיר גור: כרגע הבעיה המרכזית שלנו הייתה הפער בין העלות של טופס 17 למה שבאמת עלה לנו בפועל.

שיר גור: ככל שהדבר הזה מצטמצם היכולת שלנו לקלוט ילדים עולה.

יוסף ג'בארין: בגלל שיהיו לכם יותר תקציבים לגייס עוד כוח אדם?

שיר גור: בגלל שיהיו לנו עוד תקציבים לגייס עוד כוח אדם.

שיר גור: אם פעם עבור כל ילד הרשות הייתה מממנת לעצמה 100 שקלים וזה ירד ל-50 שקלים, אז אנחנו נוכל לקלוט כפול ילדים.

שיר גור: זה פשוט מאוד.

יוסף ג'בארין: איפה זה עומד כרגע?

שיר גור: עם שתי קופות לגמרי הושלמה העלאת התעריפים, עם קופה אחת אנחנו עומדים במצב שכמעט 60% מהיחידות כבר קיבלו תעריף חדש, ועם הקופה הרביעית יש לנו קשיים ניכרים.

שיר גור: אני לא אגיד כרגע איזו קופה עומדת באיזה מצב.

שיר גור: אנחנו מקווים להשלים את התהליך הזה.

שיר גור: בנוסף אנחנו מקווים שיצא קול קורא של משרד הבריאות שייתן לנו תוספת תעריף ליחידות מוכרות.

יוסף ג'בארין: תכף נשמע את משרד הבריאות.

יוסף ג'בארין: נקווה שיהיו לנו בשורות טובות מהדיון הזה.

יוסף ג'בארין: תודה, שיר.

יוסף ג'בארין: עידית סילמן, חברת כנסת לשעבר, את עוסקת בתחום.

יוסף ג'בארין: בוקר טוב.

עידית סילמן: בוקר טוב.

עידית סילמן: תודה רבה על הדיון החשוב, חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

עידית סילמן: אני רוצה לומר דווקא כמי שמנהלת, ביחד עם חברת הכנסת קטי שטרית, את השדולה לבריאות הנפש ומניעת אובדנות.

עידית סילמן: רק אתמול סיירתי גם באנוש וראיתי את הפתרונות שהם מציעים, ובתקופה האחרונה אנחנו עוברים דרך כל העמותות והארגונים בתחומי בריאות הנפש וצופים גם על הרפורמה.

עידית סילמן: אותה רפורמה שעברה והעבירה את האחריות לבריאות הנפש לקופות החולים ותקצבה את זה.

עידית סילמן: אז דבר ראשון אני חושבת שצריך לוודא שהתקצוב שהגיע לקופות החולים באמת צבוע לבריאות הנפש ושהכסף הולך לבריאות הנפש, שזה אחד הדברים החשובים.

יוסף ג'בארין: זה לא מובן מאליו?

יוסף ג'בארין: ראיתי את זה גם בחומרים שהכנת לקראת הדיון.

עידית סילמן: נכון.

עידית סילמן: אבל אני חושבת שאנחנו רואים שהיום, במיוחד לאור אתגרי הקורונה, צריך לוודא שהדבר הזה נעשה ולתת תגבור של תקצוב.

עידית סילמן: אנחנו רואים היום הרבה פניות גם למרכזים של הפסיכולוגיה הציבורית, גם לער"ן.

עידית סילמן: כל הנציגים דיברו כאן, אנוש מראים שהם עולים בהד ספייס חדש שנותן איזשהו מענה בעיקר לנוער.

עידית סילמן: נוער שהיום מגיע למצבים שהם מצבים נפשיים אולי ראשוניים, וזה יכול להידרדר במהירות.

עידית סילמן: מענה של חצי שנה עד שנה לתורים הוא לא משהו שמשפחה וילדים יכולים לשאת.

עידית סילמן: בתקופה הזאת אנחנו יכולים למצוא הידרדרות משמעותית במצב של בני הנוער והילדים.

עידית סילמן: זה משהו שאנחנו בתור מדינה יכולים למנוע.

עידית סילמן: המגפה של הקורונה, המגפה הבריאותית, היא דבר שלא תלוי בנו, כי הנגיף משתולל ומתנהל בצורה שהוא מתנהל בה, אבל עושים איזשהם צעדים כדי למנוע.

עידית סילמן: מה שתלוי בנו, שזה באמת הטיפול הנפשי של אזרחי מדינת ישראל, ובעיקר הילדים ובני הנוער, זה תלוי בנו ואנחנו יכולים למנוע את זה.

עידית סילמן: לדוגמה, לומר שהפסיכולוגיה הציבורית זה משהו שלא יוצא לחל"ת, זה מקצוע חיוני ולא מוציאים אותם לחל"ת בשום צורה שהיא, בשום סגר, בשום מקום של משבר.

עידית סילמן: הפוך, אני חושבת שצריך להגביר את המימון לתוך הפסיכולוגיה הציבורית.

עידית סילמן: ראינו שלפני כמה ימים החליט משרד הבריאות להפסיק באופן מיידי את הנושא של המימון של המתמחים בפסיכולוגיה הציבורית, שזה משהו שאי אפשר לתת לו מענה מיידי עכשיו של מה עושים עם זה.

עידית סילמן: אתה שומע את הארגונים, אתה שומע את האנשים שרוצים לתת מענה, שרוצים להגביר את השירותים.

עידית סילמן: התקצוב שחייב להיות בראש.

עידית סילמן: זאת אומרת, הנושא של בריאות הנפש יהווה את המגפה שאחרי המגפה.

עידית סילמן: אחרי שהקורונה תיעלם כאן נישאר עם הרבה אנשים פגועים.

עידית סילמן: זה הרבה ילדים שהיום סובלים מכאבי בטן וכאבי ראש, וההורים אפילו לא יכולים לאבחן ולדעת שהילד סובל מחרדה או דיכאון או ממצב נפשי משמעותי.

עידית סילמן: כאן המקום שלנו כחברה להעלות מודעות ובאמת למגר את הסטיגמה בנושא הזה, ואני שותפה למה שהחברים פה אמרו.

עידית סילמן: אבל הדבר השני זה בהחלט להקצות משאבים, לראות בזה עכשיו את החזית הקדמית של המלחמה במגפה שאנחנו יכולים לשלוט בה ולתגבר אותה בתור שירותי בריאות, בתור מדינה, ולהיות שם עבורם.

עידית סילמן: בנוסף, בכל הנושא של תורי ההמתנה חייב להיות כאן חוזר מנכ"ל משמעותי שיגיד: יש דד-ליין של כמה זמן אדם יכול להמתין בפסיכולוגיה הציבורית.

עידית סילמן: לא לכולם יש המשאבים, במיוחד לא היום בתקופה הזאת, כדי לממן פסיכולוגים.

יוסף ג'בארין: יש המלצה ברורה של משרד הבריאות על תקופת המתנה של חודש, ואחר כך טיפול ראשון תוך חודש עד חודש וחצי.

עידית סילמן: אני חושבת שזאת לא צריכה להיות המלצה, זה צריך להיות חוזר מנכ"ל, וברגע שזה חוזר מנכ"ל וזה דבר שהוא משמעותי חתום וסגור וקופות החולים יודעות שזאת הדרישה, אז התקצוב בסופו של דבר גם יהיה בהתאם והשימוש בתקציבים שמופנים לבריאות הנפש יהיו בהתאם כדי לספק את הצרכים.

עידית סילמן: ואם זה מעוגן בחוזר מנכ"ל, אז כל קופת חולים גם תבוא ותגיד: סליחה, אם זה חוזר מנכ"ל ואני צריכה תוך חודש לתת טיפול, אלה העלויות, אלה התקציבים, זה מה שאני צריכה כרגע.

עידית סילמן: ובאמת לבדוק האם הדבר הזה מתאפשר או לא.

עידית סילמן: צריך להוסיף לזה את התקציבים.

עידית סילמן: הנושא של המתמחים הוא נושא שחייבים להעלות אותו על סדר היום של הפסיכולוגיה הציבורית עכשיו, שבאמת משרד הבריאות ביטל את זה, וצריך לראות איפה זה עומד ואיך אפשר לנסות למצוא לזה פתרון.

יוסף ג'בארין: כמה מתמחים תוקצבו?

עידית סילמן: אני לא יודעת בדיוק את המספרים.

עידית סילמן: מהפסיכולוגיה הציבורית דיברו כאן.

עידית סילמן: אבל אני חושבת שמדובר בכמות גדולה שתשפיע מאוד על נותני השירות הבאים במדינת ישראל.

עידית סילמן: ואם הפרטנו את התחום לתוך קופות החולים ולקהילה, כי ראינו חשיבות של טיפול בקהילה בתחומים האלה, אז אנחנו צריכים לתת לזה גם את המענה.

עידית סילמן: אני מתוך השדולה רואה, הנושא של תורי ההמתנה עלה המון פעמים.

עידית סילמן: בינתיים המצב יכול ממש להידרדר.

עידית סילמן: כל יום הוא קריטי.

עידית סילמן: ואם יש המלצה לחודש אז אני חושבת להפוך את ההמלצה הזאת להתחייבות ולהכניס את זה לתוך חוזר המנכ"ל.

יוסף ג'בארין: תודה רבה, עידית.

יוסף ג'בארין: משרד הבריאות, אני מבין שאיתנו יונתן אמסטר, מנהל תחום רגולציה.

יונתן אמסטר: בוקר טוב לכולם.

יוסף ג'בארין: תודה רבה שאתה איתנו.

יוסף ג'בארין: שמענו דברים לא קלים, וזה דיון המשך מדיון קודם.

יוסף ג'בארין: לא רק שאני לא שומע בשורות לגבי קיצור התורים, אני מבין גם שיש החלטה לבטל תקנים של מתמחים והמימון של משרד הבריאות, אז אני כמובן ארצה התייחסותך גם לכל הדברים שהיו עד כה.

יוסף ג'בארין: הקדשנו את השעה הראשונה לשמוע מהשטח, ולך כמובן יש כל הזמן להתייחס לנושאים החשובים שעלו.

יונתן אמסטר: בסדר גמור, אני אשתדל להתייחס.

יונתן אמסטר: תודה רבה.

יונתן אמסטר: אני עובד באגף בריאות הנפש.

יונתן אמסטר: לחלק מהנושאים לא אוכל להתייחס, ואסביר במה העניין.

יונתן אמסטר: ציינת את נושא המתמחים בפסיכולוגיה, הנושא הזה נמצא בטיפול של הפסיכולוג הראשי של המשרד.

יונתן אמסטר: אני לא מכיר אותו לפרטים ואני לא רוצה לדבר בשמו.

יונתן אמסטר: זה לא התחום שלי.

יונתן אמסטר: אני כן יודע שבסוף נעשה שינוי במודל של המימון של המתמחים.

יונתן אמסטר: אין שום כוונה לבטל או לפגוע במתמחים או בכלל בשירות החשוב הזה של משתתפים במרפאות בריאות הנפש, אבל מעבר לזה כרגע לא אוכל להרחיב.

יונתן אמסטר: צריך להפנות את זה לפסיכולוג הראשי שאין לו כאן נציג היום.

יונתן אמסטר: אבל כולנו במשרד קיבלנו את הזימון לדיון הזה רק אתמול, אז הוא לא הצליח להיערך לזה.

יונתן אמסטר: אבל יש תשובות מאוד מסודרות.

תמי ברנע: שלחתי את הזימון כבר ביום חמישי.

יוסף ג'בארין: אני לא יודע למה קיבלתם אתמול.

יוסף ג'בארין: לכל המאוחר הייתם אמורים לקבל את זה עד יום חמישי.

יונתן אמסטר: אני לא יודע.

יונתן אמסטר: אני כן נמצא כאן בדיון, כי אני חושב שהדיון הזה חשוב, ובהחלט אנחנו רוצים להתייחס ולתת תשובות לשאלות החשובות שאתם מעלים כאן.

יוסף ג'בארין: הפסיכולוג הראשי לא יכול לעלות?

תמי ברנע: אני כותבת לה.

תמי ברנע: זו התנהלות בתוך המשרד.

יונתן אמסטר: הוא לא נמצא כרגע בדיון, הוא קיבל את הידיעה הזאת מאוד באיחור, רק אתמול.

יונתן אמסטר: אבל הוא כן נתן לי איזשהו מידע ראשוני שבסוף יש שינוי במודל ואין שום כוונה לפגוע לא במתחמים ולא במערך כולו.

יונתן אמסטר: יש על זה תשובות מאוד מסודרות שהוא יודע להעביר.

יונתן אמסטר: אני לא רוצה לדבר בשמו בבקשה.

יוסף ג'בארין: זה נושא חשוב.

יוסף ג'בארין: אנחנו מנסים כרגע ליצור קשר איתו או עם המשרד.

יוסף ג'בארין: אני יודע בוודאות שההזמנה לדיון הועברה כבר בשבוע הקודם.

יוסף ג'בארין: בכל מקרה, אם אתה אומר שיש תשובות ברורות, נשמח לקבל את זה בכתב.

יונתן אמסטר: אני בטוח שהוא יוכל להעביר וישמח להעביר ולענות על כל שאלה שישנה.

יוסף ג'בארין: בשמחה.

יונתן אמסטר: אני כן רוצה להתייחס לנושאים הנוספים שהועלו בתחום של בריאות הנפש.

יונתן אמסטר: אני אזכיר שאנחנו נמצאים כבר יותר מחמש שנים מאז שנכנסה הרפורמה בבריאות הנפש לתוקף, כשהמטרה הראשונית שלה הייתה להרחיב את השירותים של המרפאות גם לילדים וגם למבוגרים ולפתוח הרבה מאוד שירותים ומרפאות בכל רחבי המדינה לטובת אנשים שזקוקים לטיפול נפשי.

יונתן אמסטר: התהליך הזה הוא תהליך, הוא אכן מתממש.

יונתן אמסטר: קופות החולים פתחו עד היום עשרות אם לא יותר ממאה מרפאות ועוד הרבה יותר מזה נקודות שירות, ויש היום הרבה יותר שירות של טיפול נפשי בקהילה, שירות נפשי ציבורי, ממה שהיה לפני הרפורמה.

יונתן אמסטר: לצד זה אנחנו עדיין רחוקים מלהגיע למצב אידיאלי, ועדיין תורי ההמתנה בלא מעט מהמרפאות הם עדיין ארוכים.

יונתן אמסטר: ממה שאנחנו בדקנו במשרד הבריאות לפני כשלושה חודשים, אכן תורי ההמתנה לאבחון נעים בסדר גודל של חודש-חודשיים.

יונתן אמסטר: יש בכמה מקומות קצת יותר מזה, בעיקר בילדים, וההמתנה לטיפול פסיכותרפי, שזה הטיפול שאחרי האבחון שבו מטפל או פסיכולוג או עובד סוציאלי או פסיכותרפיסט פוגש ילד אחת לשבוע לרוב, היא בהחלט נמצאת על חודשים ארוכים, סדר גודל של חצי שנה, ובילדים המצב הוא לפעמים שהתורים יותר ארוכים.

יונתן אמסטר: כמו שהוזכר פה, וגם אתה ומשתתפים נוספים קראו את זה, המשרד שקל ועדיין בוחן דרכים בשביל לדאוג להרחבה של המערכת.

יונתן אמסטר: אחת הדרכים המרכזיות היא לקבוע סטנדרט של זמן המתנה שיגדיר כמה זמן אדם צריך לחכות מזמן שהוא פונה לשירות ועד שהוא מקבל אותו.

יונתן אמסטר: הנושא הזה התקדם, אבל אזכיר שהיו לנו שינויים בהנהלת המשרד, ויש הקורונה שמעסיקה פה את כולם, אבל למרות כל זה אני יכול להבטיח שהנושא הזה נמצא על סדר היום של הנהלת המשרד, שמכירה את הנושא, שבודקת אותו ואנחנו מתכננים בקרוב גם לפרסם צעדים בעניין הזה כדי באמת לגרום לזה שהשירותים יתרחבו ויתפתחו והתורים יתקצרו.

יונתן אמסטר: אנחנו לא מתווכחים עם זה שצריך להמשיך ולהרחיב את המערכת.

יונתן אמסטר: נקודה שנייה שהוזכרה, הזכירה אותה גם עידית סילמן וגם דוברים נוספים בתחילת הדיון, שבאמת הסיפור של הקורונה, מלבד התחלואה הגופנית וההשלכות שלה, יש לו באמת השלכות נפשיות משמעותיות.

יונתן אמסטר: יושבים פה גם נציגי קופות החולים, הם יוכלו לספר ממה שהם פוגשים בשטח.

יונתן אמסטר: אבל אגיד בקצרה שגם ממה שאנחנו פוגשים ושומעים מהם, וגם המרפאות של המשרד, יש עלייה מאוד גדולה בפניות חדשות לשירותים של בריאות הנפש, של אנשים שחווים דיכאון, חרדה ודברים מהסוג הזה בגלל משבר הקורונה, ובצד זה יש גם החמרה במצבם של מטופלים שהיו מטופלים ותיקים במערך בריאות הנפש, שכל הסיטואציה של הקורונה משפיעה גם עליהם.

יונתן אמסטר: המצב שלהם לעיתים מחמיר.

יונתן אמסטר: גם הדבר הזה ברור לנו פה במשרד ויש עבודה מאומצת מאוד שנעשית כדי לראות איך נותנים איזושהי תוספת גם תקציבית שתאפשר מענה לכל מה שקורה עכשיו בקורונה בתחום בריאות הנפש, כשברור לגמרי שגם אם המצב של התחלואה בקורונה עצמה ילך וישתפר, כפי שאנחנו מקווים, עדיין ההשלכות הנפשיות ימשיכו ללוות את הציבור גם לאורך זמן, וגם פה אני מקווה שבטווח הזמן הקרוב אפשר יהיה לעדכן גם את הוועדה וגם את כל המעורבים על מהלך משמעותי שיהיה פה בתחום הזה סביב בריאות הנפש בקורונה.

יוסף ג'בארין: מהלך משמעותי.

יוסף ג'בארין: אני מבין מדבריך שמתבשלת תוכנית של הרחבת התקצוב?

יונתן אמסטר: נכון.

יונתן אמסטר: אבל אני לא יכול להיכנס לפרטים, כי זה עוד בדיונים פה של המשרד מול משרד האוצר.

יונתן אמסטר: זה תהליך שמתקדם.

יונתן אמסטר: אני כן יכול להגיד שזה ברור לכל הנהלת המשרד שחשוב לתת את הדגש גם על בריאות הנפש בכל המהלך של הקורונה.

יונתן אמסטר: כולם מסכימים על הדבר הזה.

יוסף ג'בארין: קראתי בדוח מבקר המדינה את הסטנדרט שהומלץ עליו בפני המנכ"ל, ואנחנו היום שנתיים אחרי, כנראה שהשיפור לא ניכר.

יוסף ג'בארין: השאלה שלי ברמה התקציבית, האם יש לכם הערכה מה התקציב הנדרש כדי ליישם, לממש אותם סטנדרטים שכנראה מקובלים בעולם?

יונתן אמסטר: אני חושב שהתשובה לזה היא מורכבת.

יונתן אמסטר: סטנדרט מדבר על הגדרה של מה השירות שהאדם שפונה לטיפול צריך לקבל מקופת החולים שמבטחת אותו.

יונתן אמסטר: השאלה האם בשביל לממש את זה צריך או לא צריך, וכמה, להוסיף מקורות תקציביים, היא שאלה שצריך לענות עליה באפיקים במקביל.

יונתן אמסטר: לצד העבודה שלנו באגף בריאות הנפש יש גם עבודה שנעשית במשרד, שבודקת מה בדיוק נעשה עם התקציבים הצבועים.

יונתן אמסטר: הם נכנסו כחלק מכלל תקציב סל הבריאות, ונעשית עבודה להבין האם התקציבים האלה מומשו לצורך בריאות הנפש, וכנגזרת מכך האם צריך להוסיף תקציבים בשביל לעמוד בזמן המתנה מסוים, כמה צריך להוסיף או לא צריך להוסיף.

יונתן אמסטר: העבודה הזאת עדיין לא הושלמה, אז אני לא יכול כרגע לעדכן או להגיד אם בהכרח צריך להוסיף או כמה צריך להוסיף, וכשהיא תושלם כמובן נוכל להציג אותה גם לוועדה וגם לציבור.

יוסף ג'בארין: יש צפי?

יוסף ג'בארין: אנחנו מדברים על עוד חודש, חודשיים?

יונתן אמסטר: אני מעריך שזה ייקח לפחות עוד כמה חודשים, כיוון שכל המערכות היום עסוקות בעיקר בקורונה.

יונתן אמסטר: בסוף זה אותם אנשים שעובדים גם מצד המשרד, גם מצד קופות החולים, שצריכים לתת מענה לעוד הרבה מאוד דברים.

יונתן אמסטר: אבל העבודה הזאת מתקדמת, היא תעבור גם את הנהלת המשרד והיא תוצג.

יונתן אמסטר: אני לא יכול להתחייב פה על זמן.

יוסף ג'בארין: עלה הנושא האם למשרד הבריאות יש מנגנון להבטיח שכל התקצוב שמועבר לקופות החולים הולך רק לתחום שעבורו יועד התקצוב של בריאות הנפש בקהילה.

יונתן אמסטר: כמעט כל תקציב הבריאות הוא לא תקציב שצבוע לפי תחומים.

יונתן אמסטר: אין תקציב שמוקצה לאורתופדיה ואין תקציב שמוקצה לקרדיולוגיה, ובאותה מידה גם לא נקבע תקציב שמוקצה לבריאות הנפש.

יונתן אמסטר: התקציב כולו מועבר לקופות בתוך סל הבריאות, וקופות החולים מחלקות את התקציב ומנהלות אותו למול השירותים שהן מפעילות.

יונתן אמסטר: אני חושב שאחרי שתסתיים הבדיקה של מה נעשה בדיוק עם התקציב שנוסף לסל עבור שירותי בריאות הנפש אפשר יהיה לבחון האם הוא הגיע ליעדו והאם הוא מומש בדרכים מתאימות, אפשר יהיה לשאול האם נכון להטיל עליו מגבלות כאלה או אחרות, או אולי דווקא אין צורך בכך.

יונתן אמסטר: אבל אנחנו צריכים קודם כל לסיים את הבדיקה הזאת בשביל שנוכל לתת על זה תשובה חכמה.

יוסף ג'בארין: מה שאתה אומר, שאחרי חמש שנים מיישום הרפורמה הייתה תוספת תקציבית לקופות לצורך מתן מענים לשירותי בריאות הנפש, אבל עד היום למשרד עוד אין תמונה ברורה מה היה השימוש בתקציב הזה.

יונתן אמסטר: הבחינה של מה נעשה עם התקציב התחילה לא מיד עם תחילת הרפורמה.

יונתן אמסטר: צריך לזכור שזה תהליך, הקופות לא ביום אחד פתחו עשרות מרפאות חדשות, זה תהליך שלוקח את הזמן שלו.

יונתן אמסטר: לצד זה אנחנו כן עקבנו ואנחנו עדיין עוקבים אחרי מה קורה בפועל עם השירותים.

יונתן אמסטר: כלומר, כמה אנשים מקבלים טיפול בכל שנה וכמה טיפול הם מקבלים כל אחד ברמתו, ויש גידול משמעותי.

יונתן אמסטר: אנחנו נמצאים היום בסדר גודל של כ-20% יותר אנשים שמקבלים כל שנה טיפול נפשי ציבורי למול מה שהיה לפני הרפורמה.

יונתן אמסטר: מדברים על מערכת שנותנת שירות ל-300,000 איש בשנה.

יונתן אמסטר: כלומר יש פה בהחלט גידול משמעותי בפעילות.

יונתן אמסטר: הבדיקה מה נעשה עם הכסף כולו היא בדיקה שלוקחת זמן.

יונתן אמסטר: זה לא מתנה את זה שהשירות אכן גדל, ובאופן משמעותי.

יוסף ג'בארין: האם תוכל לסבר את האוזן לגבי סך התקציב שגדל לצורך שירותי בריאות הנפש, התוספת שהייתה?

יונתן אמסטר: הקופות קיבלו סדר גודל של כשני מיליארד שקל, במחירים של היום, שמתוכם סדר גודל של 350 מיליון היה תוספת על התקציב שהיה לכל מערכת בריאות הנפש עוד לפני הרפורמה.

יוסף ג'בארין: עידית סילמן.

עידית סילמן: תודה, יונתן, על הדברים שלך.

עידית סילמן: אני חושבת שגם התקציב שמגיע מהאוצר למשרד הבריאות צריך להיצבע לצורך בריאות הנפש, לתוך המקום שיונתן נמצא בו.

עידית סילמן: ואם הוא נמצא באגף לבריאות הנפש, האגף לבריאות הנפש צריך לקבל היום תקציב שהוא צבוע וייעודי עבורו, כי אנחנו נמצאים כרגע במגפה.

עידית סילמן: אתה צודק, יונתן, אנחנו נמצאים במקום שהוא קריטי ובעייתי, אבל זה אחד הדברים שאנחנו צריכים לשים אותו בראש ואנחנו יכולים לשים אותו בראש והוא תלוי בנו ואפשר לטפל בו.

עידית סילמן: בנוסף צריך לבדוק איך קופות החולים משתמשות בתקציבים שיועדו לבריאות הנפש ולצורך הרפורמה הזאת, ולא הלכו כדי לסגור גירעונות אחרים.

עידית סילמן: אין כאן איזשהו עניין של האשמה, יש עניין שצריך באמת לעשות בדיקה, כי אנחנו מבינים שאת המחיר ישלמו הילדים שלנו, מעבר לתקצוב שצריך להיות לתוך הרשויות המקומיות ולמסגרות חינוכיות והכשרה של מחנכים בתחום הזה.

עידית סילמן: הרבה נושאים שבריאות הנפש צריכה להיות היום בפרונט.

עידית סילמן: אגב, בלי קשר היא צריכה להיות בקדמת הבמה, כי יש היום כל הנושאים של הרשתות החברתיות.

עידית סילמן: יש התקדמות טכנולוגית שמייצרת לנו את הבעיות הנפשיות אצל הגיל של בני הנוער, והקורונה רק מביאה את זה ומקפיצה את זה כמה רמות מעל, כשעשרה חודשים ילדים מצויים בבית.

עידית סילמן: רק תחשוב, חבר הכנסת יוסף, על ילד שנמצא בבידוד במשך שבועיים בבית, סגור בחדר כי הכיתה שלו נאלצה להיכנס לבידוד.

עידית סילמן: ילד כזה יכול לחוות טראומה משמעותית מאוד.

עידית סילמן: גם היום יש קושי באבחון, ואמרו את זה הארגונים, כי לא רוצים להגיע לקופות החולים ולרופאים, פוחדים מהדבקה.

עידית סילמן: אבל ההדבקה של מחלות הנפש היא הרבה יותר משמעותית.

עידית סילמן: דבר אחרון, אני ראיתי בתים מאזנים בקהילה, ראיתי מסגרות שיודעות לטפל.

עידית סילמן: המסגרות האלה צריכות להיות מתוקצבות ייעודי לבריאות הנפש.

עידית סילמן: יונתן, אם אתה יכול להתייחס רק לנושא של חוזר מנכ"ל בנושא של תורי המתנה.

עידית סילמן: יש עמדה שלכם, של משרד הבריאות, שצריך לקצר את תורי ההמתנה, וזה צריך לעמוד על משהו כמו חודש.

עידית סילמן: חבר הכנסת ציין את זה.

עידית סילמן: למה זה לא יוצא בחוזר מנכ"ל מסודר שמחייב את נותני השירותים לעמוד בו?

עידית סילמן: כי אנחנו יודעים שברגע שיצא חוזר מנכ"ל זה יתחיל להתגלגל בצורה מסודרת, מה הצרכים, מה הדרישות, גם הנושאים של הפערים התקציביים.

יוסף ג'בארין: היה מישהו שרצה להתייחס?

יוסף ג'בארין: ענבל חרמוני, בבקשה.

ענבל חרמוני: רציתי להעיר הערה.

ענבל חרמוני: זה כבר עוד מעט שש שנים, כי הרפורמה התחילה ב-2015, וכל הרעיון היה שלכאורה נערכו אליה מראש.

ענבל חרמוני: אני חושבת שהתשובות של משרד הבריאות הן לא מספקות.

ענבל חרמוני: זה שאין מספיק ידע ונתונים, ואני מתנצלת כמובן בפני הנציג הספציפי שיושב פה, זה לא אישי, זה לא ייתכן.

ענבל חרמוני: אי אפשר לאפשר למשרד הבריאות להמשיך למרוח.

ענבל חרמוני: כי עוברת עוד שנה ועוד שנה, ואני עצמי הייתי בכמה דיונים, גם בכנסת וגם לא בכנסת, ומורחים ומראים מספרים.

ענבל חרמוני: בסוף העובדות הסוציאליות, ובטח גם הפסיכולוגיות, אומרות את הדברים כמו שהם.

ענבל חרמוני: אפשר להגיד עד מחר הגדלנו.

ענבל חרמוני: ילד מחכה שנה, זה לא פתור.

ענבל חרמוני: מתריעים על זה כבר מלפני 2015, שזה מה שעומד להיות.

ענבל חרמוני: אי אפשר לסלוח או לוותר.

ענבל חרמוני: זה לא קשור לקורונה, הקורונה פה פחות משנה.

ענבל חרמוני: עברו כמעט שש שנים, לרפורמה היו אמורים להיערך מראש.

ענבל חרמוני: יש המתנה בסדר גודל כזה, אין פריסה ארצית, לא ברור מה נעשה עם הכסף.

ענבל חרמוני: סליחה, זה לא משהו של שש שנים וזה לא קשור לרפורמה.

ענבל חרמוני: גם מבחינת הוועדה הספציפית הזאת אני לא מוותרת.

ענבל חרמוני: אם אין כרגע תשובות, אז שעוד שבוע יהיו תשובות ושיהיה עוד דיון.

ענבל חרמוני: כי הם כל פעם נותנים סיבות ותירוצים.

ענבל חרמוני: אבל עם סיבות ותירוצים לא מטפלים בילדים ובבני נוער.

יוסף ג'בארין: תודה, ענבל.

יוסף ג'בארין: בבקשה, יונתן.

יונתן אמסטר: אני לא יודע לענות לענבל ולהגיד סיבות ותירוצים.

יונתן אמסטר: אני יודע להגיד שאנשים פה במשרד עובדים קשה מאוד, ולא כל דבר נפתר ביום.

יונתן אמסטר: אני מניח שגם את מכירה תהליכים כאלה.

יונתן אמסטר: אני רוצה להתייחס גם למה שאמרה עידית לגבי חוזר מנכ"ל והתקציב.

יונתן אמסטר: חוזר מנכ"ל, אמרתי קודם, זה נושא שנמצא כרגע על שולחן ההנהלה הבכירה של המשרד, שגם נכנסה ישר לתוך הסיפור של הקורונה.

יונתן אמסטר: זה לוקח קצת זמן עד שמתעסקים עם הנושאים שהם לא נטו הקורונה, אבל מנכ"ל המשרד מכיר את זה מצוין.

יונתן אמסטר: אנחנו נראה לאן הדברים האלה מתקדמים ואני מאמין שנעדכן בקרוב בנושא הזה.

יונתן אמסטר: בקשר לנושא התקציב, כמו שאמרתי, אנחנו בהחלט מתכננים איזושהי הרחבה של השירותים ספציפית בגלל כל מה שקורה בקורונה, ולכשתהיה כזאת הרחבה בהחלט התקציב שלה יהיה ייעודי לתחום בריאות הנפש ולא משהו כולל בסל.

יוסף ג'בארין: יונתן, אני בטוח שנקיים דיון מעקב.

יוסף ג'בארין: אני מניח שעוד חודשיים או שלושה, כמובן אם הכנסת תמשיך, נוכל לקבל עדכון לגבי ההתקדמות של הנושאים הללו?

יונתן אמסטר: אנחנו תמיד נשמח לעדכן בכל מה שתוכלו לשאול.

יוסף ג'בארין: כי אתה מדבר על חודשים.

יוסף ג'בארין: החשש שלנו שזה יימרח שוב וייקח עוד זמן.

יונתן אמסטר: אני יודע שכולנו עושים הרבה מאמצים כדי שהדברים האלה יתקדמו.

יונתן אמסטר: לא תמיד הלו"ז שדברים קורים זה גם לו"ז שגם אנחנו מצפים, אבל עושים פה הרבה עבודה בשביל שזה כן יקרה.

יוסף ג'בארין: הבנתי שהפסיכולוג הראשי של המשרד לא הצליח להתחבר והוא יעביר אליך תשובות.

יוסף ג'בארין: אנחנו כאן עד 12:00 אז נשמח לחזור אליך תוך כדי הדיון, בסדר?

יוסף ג'בארין: כשהחומר יגיע אליך.

יונתן אמסטר: אוקיי.

יוסף ג'בארין: רועי קאהן, רפרנט בריאות במשרד האוצר.

יוסף ג'בארין: אנחנו בדיון מעקב, אחרי דיון שהיה לנו וכנראה שיהיו עוד דיונים.

יוסף ג'בארין: תמונת המצב בשירותי בריאות הנפש בקהילה מאוד מדאיגה.

יוסף ג'בארין: אנחנו כאן מתמקדים בשירותי בריאות הנפש לילדים.

יוסף ג'בארין: אנחנו שומעים מצד אחד על המלצה של המתנה לחודש, של טיפול תוך שישה שבועות.

יוסף ג'בארין: המציאות היא הרבה יותר בעייתית.

יוסף ג'בארין: יש תורי המתנה של שנה ואפילו יותר לילדים.

יוסף ג'בארין: אנחנו שומעים גם על ביטול של תקצוב שקיים למתמחים בפסיכולוגיה.

יוסף ג'בארין: שמענו מהבריאות שגם תוספת התקציב שמועברת לקופות לצורך שירותי בריאות הנפש, שמעתי הערכה של 350 מיליון.

יוסף ג'בארין: אין כל כך נתונים עד כמה הכסף הזה הגיע רק ובדיוק לתחום הזה.

יוסף ג'בארין: נשמח להתייחסותך לכל הדברים האלה.

רועי קאהן: בשמחה.

רועי קאהן: אנחנו חושבים שהעברת האחריות הביטוחית של בריאות הנפש ממשרד הבריאות לקופות החולים היה צעד משמעותי.

רועי קאהן: היה פה צעד שלמרות כל הקשיים שעולים בדיון, ויש כשלים, השיפור רחוק מלהיות מושלם, אבל השירות שניתן לאזרחים השתפר.

רועי קאהן: גם בדוח מבקר המדינה רואים שיש גידול משמעותי בכמות המרפאות.

רועי קאהן: יש גידול בכמות המגעים, זאת אומרת לאחר הרפורמה יש יותר מגעים ויותר מרפאות בבריאות הנפש ממה שהיה לפני שהרפורמה יצאה לדרך.

רועי קאהן: לכן זו סוגיה שחשוב להעביר אותה.

רועי קאהן: בנוגע לסוגיית מימון המתמחים, מה שעלה פה בדיון, גם אני מכיר, כמו שאמר יונתן, שאין כוונה לבטל את המימון, אלא יש כוונה לשנות את מנגנון התמיכה.

רועי קאהן: אבל אין כוונה לבטל את המימון למתמחים בפסיכולוגיה כמו שיש בכל שנה, וב-2020 למיטב הבנתי המימון יצא במלואו.

יוסף ג'בארין: אני מבין שאין כוונה לבטל, אתם פשוט משנים מתווה.

רועי קאהן: נכון.

רועי קאהן: כך אני מבין את זה.

רועי קאהן: ברגע שהסוגיה עלתה בדיון התחלתי לברר תוך כדי.

רועי קאהן: כך אני מבין את זה, אין כוונה לבטל אלא יש כוונה לשנות את אופי המימון.

רועי קאהן: כמו שיונתן אמר, אני מניח שמשרד הבריאות יעבירו את התשובה בצורה מסודרת לוועדה.

רועי קאהן: אבל אין כוונה לבטל את המימון הזה.

רועי קאהן: בנוגע לשאלת התקציב, צריך להבין שכל התקציב של קופות החולים הוא לא צבוע.

רועי קאהן: לא מוגדר בחוק כמה כסף צריך לצאת ל-MRI, כמה כסף צריך לצאת לטיפולי אף אוזן גרון, כמה כסף צריך לצאת לטובת בריאות הנפש וכמה כסף צריך לצאת לטובת התפתחות הילד.

רועי קאהן: אנחנו גם לא חושבים שזה הדבר הנכון להגדיר.

רועי קאהן: אנחנו חושבים שאם כל סל שירותי הבריאות יהיה מוגדר בהרבה מאוד קופסאות קטנות שכל אחת מהן אמורה להיות מקור מול שימוש זה יפגע מאוד ביכולת של קופות החולים לתת שירות טוב.

רועי קאהן: בנוגע לתקציבי משרד הבריאות, תקציבי משרד הבריאות של עולם בריאות הנפש גם גדלו מאוד משמעותית בשנים האחרונות.

רועי קאהן: לצורך העניין תקציב שיקום נכי הנפש גדל מ-800 מיליון ב-2016 ל-1.2 מיליארד ב-2020.

רועי קאהן: גם במהלך הקורונה הוקצו 10 מיליון שקל תוספתיים לטובת טיפולי בריאות נפש מקוונים, 10 מיליון שקל לטובת קווי תמיכה לעזרה נפשית, והוקצו עוד כספים לטובת בתי החולים.

יוסף ג'בארין: תוכל לסבר את האוזן יותר עם הנתונים לעניין הקורונה, יש לכם הערכה כמה תוספת הועברה לבתי החולים בגלל הקורונה?

רועי קאהן: בוודאי.

רועי קאהן: הוקצו תשעה מיליון שקל לטובת הסטת מיטות, והוקצו עוד ארבעה מיליון שקל לבתי החולים לטובת מערכות טכנולוגיות שהם יוכלו לבצע טיפולים מרחוק למטופלים שלא יכולים להגיע לבתי החולים.

יוסף ג'בארין: זה הכול או שאלה סכומים פר בית חולים?

רועי קאהן: אלה סכומים תוספתיים שהוקצו למשרד הבריאות על בסיס הדרישות שהגיעו בנושא.

יוסף ג'בארין: לגבי התקציב שמועבר לקופות החולים, שמעתי נתון של שני מיליארד.

יוסף ג'בארין: זה פחות או יותר התקציב הכולל שמועבר לקופות החולים?

רועי קאהן: התקציב שמועבר לקופות החולים לבריאות הנפש עומד על 1.5 מיליארד.

יוסף ג'בארין: אני רוצה לדייק.

יוסף ג'בארין: 1.5 מיליארד זה התקציב השנתי שמועבר לקופות החולים לצורך מתן מענים בתחום בריאות הנפש.

רועי קאהן: נכון.

רועי קאהן: אבל כפי שאמרתי, זה הכסף שהועבר וכך גדל סל הבריאות אחרי שעברה הרפורמה.

רועי קאהן: אבל עם זאת אני אומר, בעולם שימושים של קופות החולים אין מקור מול שימוש.

רועי קאהן: קופות החולים מקבלות את סל שירותי הבריאות.

רועי קאהן: סל שירותי הבריאות מקודם, כפי שנקבע בחוק ביטוח בריאות ממלכתי.

רועי קאהן: הוא מקודם כל שנה במחירים, בדמוגרפיה, וככל שהממשלה מחליטה להקצות תקציבים תוספתיים, הסל גדל בתקציבים האלה.

רועי קאהן: כנגד זה יש רשימה של טיפולים, תרופות, שאותם צריכה קופת החולים לספק למבוטחיה בזמן סביר ובאיכות סבירה, ולא מוגדר בחוק בשום שירות שאותו מספקת קופת החולים תקציב ייעודי, לא בבריאות הנפש אבל גם לא ברפואה בקהילה וגם לא בניתוח אף אוזן גרון.

יוסף ג'בארין: אני בהחלט מבין את הטיעון הזה.

יוסף ג'בארין: אבל כשיש רפורמה חדשה שמתווספת לתוכניות שכבר קיימות, אני מניח שגם אתה תרצה לצפות מכל הקופות שאת התוספת התקציבית שהם קיבלו לצורך יישום הרפורמה, שהמשאב הזה ילך ליישום הרפורמה ולא לדברים אחרים.

יוסף ג'בארין: אני חושב שזאת ציפייה מאוד סבירה.

רועי קאהן: נכון.

רועי קאהן: כפי שאמר יונתן, משרד הבריאות מבצע בדיקה, הוא עושה בחינה שאני מקווה שהוא יסיים אותה בחודשים הקרובים.

רועי קאהן: הוא עושה בחינה שממנה אנחנו אמורים ללמוד ולהבין האם אכן כספי הרפורמה שהוקצו לקופות החולים שימשו לטובת בריאות הנפש.

רועי קאהן: אני חושב שנהיה חכמים יותר אחרי שהם יסיימו את העבודה.

יוסף ג'בארין: לגבי תורים.

רועי קאהן: לגבי התורים, אנחנו חושבים שהדבר הנכון בשלב הנוכחי זה למדוד ולפרסם את זמני ההמתנה.

רועי קאהן: לשיטתי היום קיים מחסור באנשי מקצוע בתחום הפסיכיאטריה והפסיכותרפיה.

רועי קאהן: אני לא חושב שקביעת זמנים מקסימליים בשלב הנוכחי תוביל לשיפור השירות או לקיצור הזמנים.

רועי קאהן: אני חושב שהיא בעיקר תוביל לתחרות בין קופות החולים על כוח האדם הקיים, ואני לא בטוח שהיא תשפר ותקצר את השירות.

רועי קאהן: אני כן חושב שבשלב הנוכחי טוב ונכון יהיה אם משרד הבריאות ימדוד ויפרסם את זמני ההמתנה.

יוסף ג'בארין: יונתן אמר שהם יודעים שזה יכול להגיע לשנה ואף יותר לפעמים.

רועי קאהן: אני לא חושב שהם מדדו ואני לא חושב שקופות החולים מפרסמות באופן תדיר ומוסדר את זמני ההמתנה.

רועי קאהן: יונתן יתקן אותי אם אני טועה, אבל להבנתי זה מידע שלא קיים היום בידי משרד הבריאות.

יוסף ג'בארין: תודה רבה, רועי.

יוסף ג'בארין: סיגל, הפסיכולוגית הארצית של קופת חולים כללית, בבקשה.

סיגל אלון סידליק: אשתדל להתייחס לדברים שעלו.

סיגל אלון סידליק: אציין כמו הדוברים שלפניי שגם אנחנו מאמינים מאוד בחשיבות של בחינת הטיפול בילדים ובבני נוער ושמים על זה דגש מאוד גדול ומקצים לזה גם משאבים וגם חשיבה על איך נותנים את המענה הכי טוב, בוודאי בתקופה הזאת של הקורונה.

סיגל אלון סידליק: אתחיל ואומר שאנחנו מדברים על שני סלים.

סיגל אלון סידליק: יש סל בריאות הנפש ויש סל התפתחות הילד.

סיגל אלון סידליק: מדובר על שתי הגדרות נפרדות, וכאשר ניתן מענה במסגרת סל התפתחות הילד, הצורך בהבחנה של עיכוב התפתחותי הוא התנאי לקבלת הסל.

סיגל אלון סידליק: וכאשר מדברים על סל בריאות הנפש, התנאי הוא הבחנה בתחום בריאות הנפש כדי לקבל את הסל.

סיגל אלון סידליק: כמובן שזה לא סותר את זה שבמסגרת השפ"חים ברשויות העירוניות, במסגרת בתי הספר והגנים, במסגרת הרשויות המקומיות, אפשר לתת עוד מענים פסיכולוגיים וטיפוליים נוספים לילדים בגיל הרך, ואנחנו כמובן יכולים לברך על כך.

סיגל אלון סידליק: הרפורמה בתחום בריאות הנפש, שהגדירה שהמענה לילדים יהיה כ-2% מהאוכלוסייה ולמבוגרים מענה של כ-4% מהאוכלוסייה, אני חושבת שלפני כן היה מענה לילדים של פחות מ-1%.

סיגל אלון סידליק: זאת אומרת היה צריך להכפיל.

סיגל אלון סידליק: היום במענה ארצי הכללית נותנת מענה לכ-2.4% באוכלוסייה.

סיגל אלון סידליק: בכל זאת יש תורים, כי אני חושבת שיש פחות סטיגמה מכפי שהעריכו.

סיגל אלון סידליק: נפתחו הרבה מרפאות.

סיגל אלון סידליק: יש לנו היום במסגרת הקהילה ובתי החולים שלנו, רק של הכללית, כ-37 מרפאות לילדים ונוער בתחום בריאות הנפש, ועוד אנחנו רוכשים שירותים מבתי החולים הממשלתיים ומתחנות של משרד הבריאות.

סיגל אלון סידליק: כך שיש לנו עוד הרבה מאוד מענים.

סיגל אלון סידליק: אנחנו שמחים על כל מענה שניתן.

סיגל אלון סידליק: הזכירו קודם את לטיף, אבל יש לנו הסכמים עם כל מי שעומד בדרישות ובקריטריוני לספק שירות ראוי לבריאות הנפש לילדים ונוער.

סיגל אלון סידליק: אז יש פריסה רחבה ויש גידול בכמות השירותים שאפשר לתת.

סיגל אלון סידליק: יש גם מסגרות של מטפלים עצמאיים.

סיגל אלון סידליק: יש לנו גם מסגרות של התערבויות ממוקדות ומהירות.

סיגל אלון סידליק: אני גם אציין שעם הרפורמה ועם השירות שמשרד הבריאות מקדם בעזרת מבחן התמיכה למענה טלפוני של שלוש שיחות, העמדנו כמובן גם מטפלים, עובדים סוציאליים ופסיכולוגים, לילדים ונוער מהגיל הרך.

סיגל אלון סידליק: יש פניות, לא הרבה, כ-5.5% הן בנושא ילדים ונוער.

סיגל אלון סידליק: לפעמים השיחות הן עם ההורים ולפעמים עם ילדים ונוער, כשמדובר בילדים מעט יותר גדולים.

סיגל אלון סידליק: גם שם כמובן שניתן מענה לתחום הילדים והנוער.

סיגל אלון סידליק: אגיד עוד משהו שקשור בנתונים שאנחנו רואים עם הקורונה, שדווקא כשאנחנו בודקים את כמות הפניות מאז שהתחיל המשבר, כל המערכות שלנו אפשרו, בוודאי בסגרים אבל לא רק, גם לעיתים מענה מרחוק.

סיגל אלון סידליק: מי שרצה יכול היה להגיע, ולפעמים ניתן מענה מקוון מרחוק.

סיגל אלון סידליק: אנחנו רואים שעד גיל 12, כלומר גילאי אפס עד 11 פחות או יותר, יש ירידה בכמות השיחות שניתנו לילדים בגילאים האלה בבריאות הנפש.

סיגל אלון סידליק: אני מבחינה בין זה לבין התפתחות הילד.

סיגל אלון סידליק: אבל בתחום בני הנוער מגיל 12 עד 18 אנחנו רואים בהחלט עלייה בכמות הפניות.

סיגל אלון סידליק: יש לנו כ-13% יותר מטופלים יחסית לתקופה המקבילה בשנה שעברה, אז אנחנו בהחלט רואים עלייה בפניות בתחום הזה בגילאים של בני נוער ואנחנו נערכים.

סיגל אלון סידליק: צריך לזכור שאנחנו בעצמנו בתור ארגון בריאות בתוך משבר לומדים תוך כדי תנועה.

סיגל אלון סידליק: הפסיכולוגים והעובדים הסוציאליים שלנו גם נתנו מענה למבוטחים בקווים שניתנו בהתחלה, כך שאנחנו גם לומדים את זה תוך כדי תנועה ועושים התאמות.

סיגל אלון סידליק: בהחלט רואים חשיבות גדולה לגיל הרך.

סיגל אלון סידליק: יש לנו גם הכשרות ייעודיות למטפלים במגזר הערבי ובמגזר הכללי להרחיב את הידע בתחום בריאות הנפש גם לילדים הצעירים, ואנחנו מגדילים את הנושא הזה.

סיגל אלון סידליק: אנחנו עומדים כרגע בפני אותו משבר של שינוי מנגנון מימון המתמחים בתחום הפסיכולוגיה שנותנים מענה גם בבריאות הנפש וגם בהתפתחות הילד וגם בתחומי הרפואה הכללית.

סיגל אלון סידליק: אצלנו בכללית המתמחים הם לא הרוב, אבל הם כשליש מכוח המענה של השירות הפסיכולוגי.

סיגל אלון סידליק: וזה נכון שמדברים על שינוי במנגנון התקצוב, אבל כרגע קודם כל עוצרים את מה שיש.

סיגל אלון סידליק: עוד לא פרסמו מבחני תמיכה חדשים, עוד לא אמרו לנו מה כן יהיה, וגם אנחנו יודעים שמבחני תמיכה בהגדרתם הם לא מימון קבוע כמו שיש לנו היום, וגם שם אנחנו לא יודעים איך השינוי הזה הולך להתבצע והחל ממתי.

סיגל אלון סידליק: כרגע אין מימון חדש.

עידית סילמן: היא לא יכולה להסתמך על זה, זאת הבעיה.

יוסף ג'בארין: אנחנו כמובן נעקוב אחרי הנושא הזה.

יוסף ג'בארין: ביקשנו הבהרות מהפסיכולוג הראשי במשרד הבריאות.

יוסף ג'בארין: אני מניח שמרבית המבוטחים הילדים הם אצלכם בכללית, נכון?

יוסף ג'בארין: יש לך נתון כאן על שיעור הילדים שאצלכם בכללית?

סיגל אלון סידליק: לא, אני יכולה לברר את זה.

סיגל אלון סידליק: יש לנו 4.5 מיליון מבוטחים.

סיגל אלון סידליק: אני לא יודעת להגיד את שיעור הילדים, אני לא רוצה להגיד הערכות שהן לא נכונות.

סיגל אלון סידליק: כבר אברר ואוסיף את המידע הזה.

סיגל אלון סידליק: אנחנו כן רואים שבעקבות הרפורמה, אם העריכו שרק 2% מהילדים יקבלו מענה, פתחנו מרפאות לילדים ונוער גם במגזר הערבי, וזה נכון שיש תורים וזה דורש שיפור, אבל היום אנחנו נותנים מענה הרבה ל-2.4%.

סיגל אלון סידליק: זאת אומרת שלמרות האמירה שיש סטיגמה, יש הרבה פחות סטיגמה ממה שחשבו.

סיגל אלון סידליק: הרבה יותר פניות ממה שהמדינה העריכה כשהיא העריכה 2%.

סיגל אלון סידליק: אנחנו נותנים כבר יותר מ-2% ואנחנו כל הזמן מגדילים גם את כמות המרפאות שלנו, גם את כמות המטפלים וגם את כמות השירותים.

סיגל אלון סידליק: יש ביקוש גדול מאוד.

יוסף ג'בארין: עלתה סוגיה של השקעת אותה תוספת אין להם תמונה מלאה בנושא הזה.

יוסף ג'בארין: את יכולה להגיד לנו באופן ברור שכל התקציב מושקע בקידום בריאות הנפש?

סיגל אלון סידליק: אין לי הנתונים של התקציבים.

סיגל אלון סידליק: אפשר לבקש את זה בפנייה ישירה.

סיגל אלון סידליק: אני יודעת שהכללית ואנשי הכספים עומדים בקשר מול משרד הבריאות בעניין הזה.

סיגל אלון סידליק: אז אני לא יכולה להגיד לך בדיוק את גובה התקציב המדויק שמושקע בבריאות הנפש או בהתפתחות הילד.

סיגל אלון סידליק: יש אנשי הכספים שלנו שמטפלים בנושא.

סיגל אלון סידליק: אנחנו אמונים על הצד המקצועי ועל המאמצים הגדולים כל הזמן להגדיל את המרפאות ולהרחיב את המענה במרפאות הקיימות.

יוסף ג'בארין: ומה ההתייחסות שלך לסוגיית ההמתנה, שיכולה באזורים מסוימים, בפריפריה, ביישובים הערביים, שמענו בתחילת הדיון את האחראי על מחלקת הרווחה באום אל-פאחם שמדבר על תור שיכול להיות יותר משנה, על מרכז התפתחות הילד שאין לו בכלל פסיכולוג.

סיגל אלון סידליק: יש החלק של התפתחות הילד, שזה סל התפתחות הילד והמרכזים האלה.

סיגל אלון סידליק: יש באופן כללי מחסור ארצי בפסיכולוגים התפתחותיים וגם בפסיכולוגים לילדים, בוודאי במגזר הערבי ובפריפריה.

סיגל אלון סידליק: לצורך זה אנחנו מכשירים מתמחים בעצמנו, לא רק על חשבון מימון משרד הבריאות.

סיגל אלון סידליק: אנחנו מקצים משאבים להכשיר עתודות בתחום הזה במרפאות שיש לנו במגזר הערבי, למשל לילדים בבקא, בטייבה, במזרח ירושלים, בשפרעם, בנצרת.

סיגל אלון סידליק: הכשרנו מתמחים, אנחנו נותנים תקנים, נותנים מענה.

סיגל אלון סידליק: זה נכון שיש בארץ מחסור מאוד גדול בפסיכולוגים.

סיגל אלון סידליק: בזמנו הייתה מגמה באוניברסיטת חיפה שנסגרה, שיועדה לתת הכשרה למטפלים מהמגזר הערבי.

סיגל אלון סידליק: אנחנו מקבלים גם פסיכולוגים שלמדו בחו"ל ועושים התאמות והסבות.

סיגל אלון סידליק: אשמח מאוד שאפשר יהיה לעשות חשיבה כללית.

סיגל אלון סידליק: אנחנו מעלים את זה גם בפני הפסיכולוג הארצי במשרד הבריאות, לנסות לקדם תוכניות ארציות לאומיות לעוד קורסי הסבה ולעוד הכשרות שאפשר לתת לפסיכולוגים מהמגזר הזה.

סיגל אלון סידליק: אנחנו נשמח לכך.

סיגל אלון סידליק: כמובן שכל מי שפותח מרפאה ראויה, מרפאה של מענה רב-מקצועי שיש בו גם פסיכולוגים, עובדים סוציאליים, פסיכיאטרים, בריאות הנפש לילדים, אנחנו חותמים איתם על הסכמים ורוכשים מהם שירותים.

סיגל אלון סידליק: כמובן, אנחנו גם פותחים בעצמנו וגם משתמשים בכל שירות שנפתח.

יוסף ג'בארין: אם בדיון הספציפי כאן הדוגמה היא החברה הערבית, אז ההמתנה היא ארוכה.

יוסף ג'בארין: אבל ההמתנה היא לא רק בחברה הערבית, היא גם במקומות אחרים.

יוסף ג'בארין: אבל בדוגמה הספציפית, את אומרת שההמתנה היא בגלל המחסור?

יוסף ג'בארין: הרי יש פסיכולוגים פרטיים ויש מרפאות.

יוסף ג'בארין: לא הצלחתי להבין איך מרכז להתפתחות הילד באזור של 100,000 ילדים, אין בו פסיכולוג.

יוסף ג'בארין: זה באמת בלתי נתפס.

סיגל אלון סידליק: הדובר נתן דוגמה על מרכז להתפתחות הילד שהוא לא של הכללית.

סיגל אלון סידליק: במרכזי התפתחות הילד של הכללית אנחנו מקפידים על כל המקצועות.

סיגל אלון סידליק: יש מחסור בפסיכולוגים התפתחותיים דוברי ערבית, ואנחנו חותמים איתם על הסכמים לא רק עם מרכזי התפתחות ילד שיש בהם פסיכולוגים, אנחנו גם חותמים עם פסיכולוגים פרטיים, משלמים להם ודואגים שהמבוטחים שלנו יוכלו בעזרת טופס 17 לקבל את האבחון.

סיגל אלון סידליק: אבל אנחנו באמת בוחנים את זה מול מרכזי התפתחות ילד שעומדים בדרישות משרד הבריאות.

סיגל אלון סידליק: אז אני לא מדברת כרגע על מרכז אחד או אחר ספציפי, כי אין לי הנתונים המדויקים לגביו, אבל בכל פעם שאנחנו רואים מרכז התפתחות הילד שיש ברשויות המקומיות, שיש במקומות שהקימו במקומות פרטיים ועומדים בדרישות משרד הבריאות, אנחנו מחויבים לתת את השירות במרכזים שעומדים בדרישות משרד הבריאות.

סיגל אלון סידליק: ואיפה שיש מרכזים כאלה ויש גם פסיכולוגים אנחנו נותנים.

סיגל אלון סידליק: זה נכון שיש מחסור בפסיכולוגים, וצריך להכשיר עוד פסיכולוגים, וזה עניין לאומי.

יוסף ג'בארין: התייחסת לתוכנית שהייתה באוניברסיטה בחיפה.

יוסף ג'בארין: אני מבין שזה כבר כמה שנים שהתוכנית לא פועלת.

יוסף ג'בארין: מה קורה כאן?

יוסף ג'בארין: מה החסמים?

יוסף ג'בארין: אם אנחנו מדברים על 2% מהפסיכולוגים ההתפתחותיים בחברה הערבית, אז אין ספק שזו בעיה.

סיגל אלון סידליק: התוכנית שהייתה באוניברסיטת חיפה הייתה גם לפסיכולוגים קליניים.

סיגל אלון סידליק: כל פסיכולוג שיצא משם ורצה, נקלט אצלנו במערכת, הכשרנו אותו בהתמחות והם עובדים אצלנו היום במרפאות ברחבי הארץ.

סיגל אלון סידליק: אני לא יודעת להגיד למה התוכנית נסגרה.

סיגל אלון סידליק: הייתה תוכנית מצוינת באוניברסיטת חיפה.

יוסף ג'בארין: הייתה יחידה שהכשירה באופן מיוחד אנשי מקצוע בחברה הערבית?

סיגל אלון סידליק: לא.

סיגל אלון סידליק: בכללית למשל לא הייתה יחידה, אנחנו קלטנו אותם כמו כל פסיכולוג אחר שמסיים תואר שני.

יוסף ג'בארין: בכל המוסדות האקדמיים, אם אני זוכר נכון, זו הייתה התוכנית היחידה מיוחדת להכשרת אנשי מקצוע בחברה הערבית.

יוסף ג'בארין: זה כבר כמה שנים שהתוכנית לא פועלת, ומאז אין שום תוכנית מיוחדת.

יוסף ג'בארין: זה מה שאני מבין ממך.

סיגל אלון סידליק: אתה צודק, נכון, ומאז אין תוכנית מיוחדת ייעודית בתוך האקדמיה בישראל.

סיגל אלון סידליק: מאז מגיעים אלינו פסיכולוגים שלמדו בחו"ל, בירדן.

סיגל אלון סידליק: לחלק מהם משרד הבריאות נותן איזושהי השלמה.

סיגל אלון סידליק: אני יודעת להגיד שיש הרבה מאוד פסיכולוגים חינוכיים בארץ דוברי ערבית.

סיגל אלון סידליק: אני חושבת שאפשר היה להקים תוכנית הסבה למי שרוצה, ואולי להכשיר אותם.

סיגל אלון סידליק: העלינו את זה בעבר בפני משרד הבריאות.

סיגל אלון סידליק: אני רוצה להחזיר את התשובה שהבטחתי לגבי כמות הילדים בכללית.

סיגל אלון סידליק: מבין 4.685 מיליון מבוטחים, יש לנו כ-1.558 מיליון ילדים.

סיגל אלון סידליק: 33% מבין המבוטחים הם ילדים.

סיגל אלון סידליק: אנחנו מדברים על קטינים בין אפס ל-18.

יוסף ג'בארין: יש לך הנתון כמה הם מהווים מסך כל הילדים באוכלוסייה?

סיגל אלון סידליק: לא, אני יודעת להגיד שאצלנו 33%.

יוסף ג'בארין: כנראה ש-50% מהילדים בישראל מבוטחים אצלכם.

יוסף ג'בארין: 1.5 מיליון מתוך כ-3 מיליון.

יוסף ג'בארין: תודה רבה לך, סיגל.

יוסף ג'בארין: שירותי בריאות מכבי, ד"ר גלעד בודנהיימר.

גלעד בודנהיימר: שלום לכולם.

גלעד בודנהיימר: אני רוצה להצטרף לחשיבות של הדיון.

גלעד בודנהיימר: אין שאלה בכלל.

גלעד בודנהיימר: הנושא של טיפול בילדים ונוער במדינה הוא בעיה לאומית שחייבת התייחסות.

גלעד בודנהיימר: אני במקצוע פסיכיאטר ילדים ונוער, אני מכיר את זה לגמרי מהשטח.

גלעד בודנהיימר: זאת אכן בעיה מאוד מאוד גדולה.

גלעד בודנהיימר: אני יכול לומר בשם מכבי, אנחנו מאוד מוטרדים מהבעיות שהועלו פה.

גלעד בודנהיימר: אנחנו מנסים לייצר הסכמים עם רבים מהחברים ששותפים פה לדיון.

גלעד בודנהיימר: אנחנו שותפים לפרויקטים ומיזמים כדי לנסות לפתור את הבעיה.

גלעד בודנהיימר: יש לנו את אנוש ויש לנו הסכמים עם בית חם באום אל-פאחם.

גלעד בודנהיימר: יש לנו באמת ניסיון לייצר המון מענים סביב הקשיים שעולים.

גלעד בודנהיימר: אנחנו גם עסוקים בהרחבה של המערך שלנו, יש לנו 36 מרפאות בפריסה ארצית, ספציפית לילדים ונוער זה כשליש, ואנחנו מנסים כל הזמן להגדיל.

גלעד בודנהיימר: בשנתיים האחרונות הגדלנו מאוד את התקינה.

גלעד בודנהיימר: הקושי האמיתי הוא באמת כפי שנאמר לפני כן, שהרפורמה נערכה לסדר גודל של 2% בילדים, 4% במבוגרים.

גלעד בודנהיימר: כולנו כבר עברנו את זה, כלומר אנחנו נמצאים יותר בסביבות ה-3% של הילדים ו-5% של המבוגרים, ועוד היד נטויה.

גלעד בודנהיימר: גם הנתון הזה של מטופלים לשנה, מדברים על נתונים שנתיים, צריך לזכור שזה מאוד מאוד חלקי.

גלעד בודנהיימר: כלומר אם אנחנו מסתכלים מאז פרוץ הרפורמה ועד היום, אנחנו מדברים על חמש שנים שאם אנחנו אוספים את המטופלים במצטבר אנחנו רואים שקרוב ל-10% ממבוטחי הקופה כבר השתמשו בצורה כזאת או אחרת בשירותי בריאות נפש לאורך חמש שנים.

גלעד בודנהיימר: כלומר הנתון שעוקבים אחריו במשך שנה הוא נתון מטעה.

גלעד בודנהיימר: בעצם אנחנו מחזיקים הרבה יותר מטופלים ממה שנדמה לנו.

גלעד בודנהיימר: הסטיגמה הולכת ויורדת, וזה מהפעולות החיוביות של הרפורמה.

גלעד בודנהיימר: וכדי לשמר את הצד החיובי של הרפורמה חייבים להבין שצריך להמשיך ולהשקיע בבריאות הנפש.

גלעד בודנהיימר: אנחנו עושים מאמצים מאוד גדולים להמשיך ולהשקיע, אבל ככל שאנחנו משקיעים מאמצים ומייצרים עוד הסכמים וקולטים עוד פסיכולוגים ופסיכותרפיסטים לשורותינו, אנחנו רואים שהדרישה הולכת ועולה.

גלעד בודנהיימר: ברור שהקורונה עוד הצטרפה לזה והקורונה עוד מראה לנו מגמה הולכת ועולה, ואם אנחנו עוקבים לפי החודשים האחרונים אנחנו ממש רואים עלייה מתמידה ומדאיגה בפנייה לצריכה של שירותי בריאות נפש.

גלעד בודנהיימר: אנחנו מוטרדים מזה מאוד.

גלעד בודנהיימר: בהתחלה זה היה בעיקר מבוגרים, אנחנו רואים שהילדים משיגים לאט לאט את המבוגרים.

גלעד בודנהיימר: הסיבה להבדל זה עניינים של הפרעות קשב וריכוז וזה שלא היה בית ספר, אבל נשים את זה בצד, זה לא חשוב.

גלעד בודנהיימר: אנחנו בהחלט רואים עלייה מאוד מדאיגה בפניות למרפאות שלנו, ואם אנחנו מדברים מלכתחילה על מצב לא אופטימלי של תורים אז אנחנו באמת מאוד מוטרדים ממה צופן לנו העתיד, ואנחנו באמת מנסים לייצר כל מיני מענים דרך שיתופי פעולה ודרך שיפור של השירותים שאנחנו נותנים, וזה באמת מאוד מאתגר.

גלעד בודנהיימר: אצטרף לדיבור על כוח האדם ואגיד שיש בעיה לאומית של חסר בפסיכיאטרים לילדים.

גלעד בודנהיימר: זה מקצוע שאין בו מספיק מומחים, והמענה לאוכלוסייה נכון להיום זה מאבק בין הגורמים השונים על אותו כוח אדם שאין לנו יכולת כמעט להרחיב אותו.

גלעד בודנהיימר: אנחנו נמצאים במהלכים של לנסות לעודד עוד מתמחים להיכנס לתחום ויש לנו פרויקט במכבי כדי לקלוט מתמחים, ואנחנו עושים מאמץ באמת גדול גם בעניין הזה.

גלעד בודנהיימר: אבל זו באמת בעיה לאומית שצריך להתייחס אליה, איך מכשירים יותר פסיכיאטרים של ילדים ונוער.

גלעד בודנהיימר: דיברו פה על המגזר הערבי, אני שמח מאוד שזה עלה, כי באמת זה המגזר שסובל הכי הרבה.

גלעד בודנהיימר: אם המגזר החרדי עשה קפיצה אדירה סביב הרפורמה בהורדת הסטיגמה בכניסה לשירותים וצריכה של שירותים, התחושה היא שבאמת למגזר הערבי אנחנו לא נותנים מענים מספקים.

גלעד בודנהיימר: אני מדבר על המדינה בכלל, ויש צורך לייצר תוכניות לאומיות.

גלעד בודנהיימר: אנחנו במכבי עכשיו קולטים כמה מתמחים בפסיכיאטריה דוברי ערבית כדי לחזק את המקומות האלה, אבל באמת צריך לראות את הבעיה כבעיה לאומית ולראות איך נותנים את המענים.

גלעד בודנהיימר: המגזר הערבי בכלל, מזרח ירושלים בפרט, נמצאים במצוקה מאוד גדולה וצריך לחשוב ברמה לאומית איך נותנים את הפתרונות האלה, כי זו באמת בעיה.

גלעד בודנהיימר: אני אצטרף לאמירה לגבי המתמחים בפסיכולוגיה ואגיד שגם אנחנו נמצאים בתהליך של הרחבה של המרפאות שלנו שמוכרות להתמחות, והמהלך הזה ממש בא כחסם של שירות שנמצא בתנופה של התפתחות, וזה חבל.

גלעד בודנהיימר: כי יש עשרות מתמחים שיכולנו לקלוט ויכלו לתת מענים למטופלים שצריכים, וכרגע גם אם מדובר על שינוי שיטה, המשמעות שלה היא עצירה.

גלעד בודנהיימר: כי זה לא בטוח, לא יודעים איך בדיוק זה יהיה.

גלעד בודנהיימר: כשמדברים על מבחני תמיכה זה בדרך כלל נכנס בתכלול ביחד עם עוד מבחני תמיכה אחרים, ואז צריך תעדוף פנים קופתי.

גלעד בודנהיימר: זה מכניס את כל המערכת לאי ודאות מאוד קשה.

גלעד בודנהיימר: אנחנו מודאגים מאוד מהעניין הזה, כי אנחנו באמת נמצאים בתנופה.

גלעד בודנהיימר: מכבי עסוקה מאוד בלהכשיר מתמחים, הן בתחום הפסיכולוגיה והן בתחום הפסיכיאטריה, וזה בהחלט מאוד מטריד אותנו.

יוסף ג'בארין: ד"ר בודנהיימר, הערות חשובות מאוד.

יוסף ג'בארין: אפשר היה אולי לפתח עוד יותר, אבל הזמן דוחק כי המליאה תתחיל עוד מעט אז אנחנו צריכים לסיים.

יוסף ג'בארין: נעשה מעקב גם אחרי נושאים שהתייחסת אליהם ואני בהחלט רוצה לקדמם.

יוסף ג'בארין: אם הכנסת הזאת תמשיך, אנחנו לדעתי נהיה בקשר עוד חודשיים ואולי פחות למעקב אחרי הנושאים הללו.

יוסף ג'בארין: תודה רבה לך בינתיים.

יוסף ג'בארין: מר גיל רביב, סגן מנהל מערך בריאות הנפש בקופת חולים מאוחדת, בבקשה.

גיל רביב: צהריים טובים.

גיל רביב: בפרק הזמן הקצר שיש לא אחזור על כל דברי קודמיי.

גיל רביב: אני דווקא רוצה להתמקד באיזשהו נושא שהוא כאילו מובן מאליו, וזה סוג המענה.

גיל רביב: מדברים הרבה על נושא של תורים וקיצור תורים לאיזשהו מענה שבעיני הוא במובנים מסוימים יותר מסורתי או שמרני.

גיל רביב: זאת אומרת, מי שחושב בארץ שהדרך לשפר את המענה זה לשכפל עוד ועוד מטפלים שיטפלו באותה שיטה שבה אנחנו מטפלים בעשרות השנים האחרונות הוא טועה.

גיל רביב: אנחנו עוסקים רבות, ואני חושב שגם עמיתיי, במחשבות על איך אפשר לפתח ולהרחיב את השירותים בבריאות הנפש בכלל, ובפרט לגבי ילדים ונוער.

גיל רביב: אני חושב שהדוגמה של השירות הטלפוני שפותח בתקופת הקורונה, שגם אצלנו הוא זכה להצלחה רבה, היא דוגמה לכך שמה שעמד מול עינינו זה קודם כל הנושא של הזמינות.

גיל רביב: הבטחה לחזור לפונים בפרק זמן של תוך שלושה ימים היא הבטחה חסרת תקדים וזה מתקיים.

גיל רביב: גם אנחנו הופתענו לראות שטיפול מרחוק ושלוש שיחות טלפון, כאשר הוא פחות מתמקד בהבחנה ויותר מתמקד בבעיה של הפרק ובגישה של פתרון בעיות, משיג תוצאות, ולו גם אם זה לאיזשהו פרק זמן קצר של כמה חודשים.

גיל רביב: זאת אומרת, זה שאנחנו מבטיחים איזשהו סוג של שירות מעולה שבשבילו צריך להמתין 10 או 12 חודשים, וזה לא משנה איפה, אז ברור שמשהו כאן בשיטה לא עובד נכון.

גיל רביב: ככל שנפתח עוד ערוצי שיח, למשל בכל הנושא של טיפול בילדים אני חושב שהמוקד עובר יותר ויותר לנושא של הדרכת הורים.

גיל רביב: הקורונה אילצה אותנו ואפשרה לנו יותר ויותר לפתח את הנושא של הטיפול מרחוק.

גיל רביב: יותר קל לעשות הדרכת הורים מרחוק.

גיל רביב: הורים לא צריכים לבטל יום עבודה, הורים לא צריכים לשלם, לא צריכים לנסוע רחוק.

גיל רביב: אפשר לטפל באנשים שנמצאים בפריפריה.

גיל רביב: אני לא אומר שזה מתאים לכולם, אבל במרבית המקרים הדרכת הורים היא דבר שהוא עדיף על הטיפול.

גיל רביב: צריך לראות איך מציגים את העניין הזה.

גיל רביב: מי שמציג את זה כך שהילד ממתין עשרה חודשים לטיפול – לא כל הילדים צריכים להמתין עשרה חודשים לטיפול.

גיל רביב: לפעמים איזושהי התערבות קצרה וממוקדת מול ההורים עוזרת.

גיל רביב: הזכרת, אדוני היושב-ראש, הרבה יותר מוקדם את הנושא של הטיפול הקבוצתי כסוג של second best, וזה ממש לא כך.

גיל רביב: לא פעם קבוצות טיפוליות להורים של ילדים עם הפרעות קשב וריכוז יש להם אפקט מאוד משמעותי, או קבוצות טיפוליות לילדים.

גיל רביב: אלה דברים שבהחלט נעשו אצלנו ולא רק אצלם.

גיל רביב: הנושא של טיפול מרחוק באמצעות אתר, עוד פרויקט חדש שאנחנו עושים כרגע.

גיל רביב: אני לא מתיימר להגיד שזה מתאים לכל הילדים ולכל ההורים, אבל טיפול בהפרעות קשב, טיפול בהפרעות חרדה של ילדים, טיפול היברידי שנעשה מרחוק בעזרת אתר עם שיתוף משמעותי מאוד של ההורים זה עוד כיוון שאפשר להצביע עליו.

גיל רביב: אנחנו עמלים רבות על הנושא של פיתוח של בית מאזן.

גיל רביב: אמירה שלי לכל מבקרי הרפורמה למיניהם, ביישום של הרפורמה, שבאמת לא מכירים מקרוב ובאופן אינטימי את מה שנעשה בקופות החולים, את הפיתוח הגדול מאוד של השירותים.

גיל רביב: שירותים שלא היו לפני כן, לא שירותים מסורתיים.

גיל רביב: בית מאזן, שזה בא במקום אשפוז במחלקה פסיכיאטרית שהוא מאוד טראומטי, זה משהו שהוא חדש מהשנים האחרונות.

גיל רביב: אשפוז בית, להשאיר את המטופל עם משפחתו כאשר למשפחה יש הכוחות האלה והיא מקבלת את כל התמיכה המקצועית, זה משהו שהוא חדש לגמרי והקופות עסוקות כרגע בפיתוח שלו אל מול ספקי שירות כאלה ואחרים.

גיל רביב: אני חושב שבדיון כזה חייבים להעיר את כל השירותים החדשים האלה.

גיל רביב: אלה שירותים חדשניים שלא היו בשנת 2014 ובשנת 2015, וזה לוקח הרבה זמן לפתח אותם.

גיל רביב: אני אומר שוב, האתגר שלנו הוא לפתח שירותים חדשים שיהיו יותר זמינים ויותר רחבים.

גיל רביב: גם אנחנו מרחיבים את הנושא של קליטה של מתמחים, אבל לשכפל שירותים מסורתיים זה לא יהיה פתרון למה שקורה במדינה.

גיל רביב: תודה.

יוסף ג'בארין: תודה רבה על הערות המאירות בנושא.

יוסף ג'בארין: אנחנו נאלצים לסיים, ואני חושב שהדיון עדיין לא מוצה.

יוסף ג'בארין: יהיה חשוב לקיים גם דיון מעקב.

יוסף ג'בארין: אני מציין גם שמרכז המחקר של הכנסת ממשיך לעקוב ולקבל את הנתונים שאנחנו צריכים להשלמת תמונת המצב.

יוסף ג'בארין: אבל אין ספק שעולה כאן דאגה רבה מהדברים שנשמעו, שעדיין משקפים מחסור קשה במענים, באנשי טיפול לילדים ולבני נוער בתחום הזה של בריאות הנפש, במיוחד בפריפריה הגיאוגרפית וביישובים הערביים.

יוסף ג'בארין: לכן יש לנו קריאה מאוד ברורה להעלאת מספר הפסיכיאטרים, הפסיכולוגים והפסיכותרפיסטים המומחים בתחום הילדים.

יוסף ג'בארין: אין ספק שצריך להעלות את כוח האדם המקצועי שנותן את המענים הנדרשים.

יוסף ג'בארין: בהקשר הזה אנחנו קוראים למשרד הבריאות להבטיח שתוכנית המימון למתמחים תמשיך בתחום בריאות הנפש.

יוסף ג'בארין: אני חייב לציין שהייתי מודאג מהעמימות שבה הנושא טופל, וגם מההתייחסות של משרד הבריאות לא הייתה מספיק ברורה.

יוסף ג'בארין: זה בהחלט גם מדאיג את קופות החולים שדורשות, בצדק, הבהרות בנושא.

יוסף ג'בארין: הוועדה קוראת למשרד הבריאות גם לבחון מימוש התוספת התקציבית לנושא בריאות הנפש, כפי ששמענו בדיון, גם מנציג משרד הבריאות וגם מנציג האוצר, ואנחנו מבקשים לקצר את תקופת בחינת הנושא כך שהתשובות שיינתנו יהיו בתקופה הקרובה, בהתחשב גם בהחרפת הבעיות בצל משבר הקורונה.

יוסף ג'בארין: הוועדה גם קוראת למשרד הבריאות לעגן את המלצתו לגבי סטנדרט זמני ההמתנה, שיהיה מעוגן בחוזר של מנכ"ל וכמובן שצריך לדאוג ליישום הסטנדרט הזה בשטח.

יוסף ג'בארין: חלפו שנתיים ובינתיים אין שינוי משמעותי שניכר בשטח.

יוסף ג'בארין: הוועדה גם קוראת למשרד הבריאות לאפשר למרכזים להתפתחות הילד לטפל בילדים ובמשפחות עם בעיות רגשיות התנהגותיות, גם ללא קשר וגם ללא רקע של בעיה התפתחותית, כפי ששמענו גם בדיון.

יוסף ג'בארין: אנחנו נמשיך ללוות את הנושאים הללו.

יוסף ג'בארין: יכול להיות שנצטרך לקיים ישיבת עבודה עם גורמי משרד הבריאות בנושא, עם הפסיכולוג הראשי, ונקיים דיון מעקב עוד כחודשיים-שלושה.

יוסף ג'בארין: אני רוצה להודות לכולכם ולהתנצל בפני המשתתפים שלא יצא לנו לשמוע אותם.

יוסף ג'בארין: נשמח להיות בקשר גם איתם בדיונים הקרובים בנושא.

יוסף ג'בארין: תודה רבה לכולם.

יוסף ג'בארין: אני נועל את הישיבה.