הוועדה המיוחדת לעניין נגיף הקורונה החדש ולבחינת היערכות המדינה למגפות ולרעידות אדמה, כנסת 23, פרוטוקול מספר 84, 2020-11-23 12:45

יפעת שאשא ביטון: צהריים טובים לכולם, ברשותכם, אני פותחת את דיון הוועדה בנושא דיון מהיר: על הענקת מענקי קורונה לבעלי עסקים אשר פתחו את עסקם במהלך שנת 2019 ואינם עומדים בקריטריון של עסק חדש.

יפעת שאשא ביטון: מי שהגישה את ההצעה לדיון מהיר, היא בעצם חברת הכנסת היבה יזבק.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, חברת הכנסת היבה יזבק.

יפעת שאשא ביטון: מוזמנת להציג.

היבה יזבק: תודה רבה.

היבה יזבק: צהריים טובים לכולם.

היבה יזבק: בשבוע שעבר, התקיים כאן דיון על מדיניות המענקים.

היבה יזבק: הנושא שאני מעלה היום הוא בעניין של העסקים - גם עצמאים וגם עסקים, במיוחד, עסקים קטנים שנפתחו במהלך שנת 2019.

היבה יזבק: בעצם, הם לא מקבלים את התנאים והקריטריונים להכשרה, כדי שיוכלו לקבל גם את המענק, ואת התמיכה הנדרשת, התמיכה הממשלתית הנדרשת, כדי שיוכלו לשרוד.

היבה יזבק: בעצם, העסקים האלה, במיוחד, העסקים הקטנים.

היבה יזבק: אני באמת רוצה להודות גם למרכז המחקר והמידע של הכנסת, והצוות, על העבודה המהירה והמדהימה שהם עשו, ועל הנתונים שהם סיפקו לנו לדיון מהיר זה.

היבה יזבק: אנחנו רואים כי בשנת 2020, צפויים להיסגר כ-80 אלף עסקים, במיוחד, כאשר אנחנו מדברים על עסקים קטנים, או עסקים בינוניים, עד כ-100 מועסקים.

היבה יזבק: אנחנו מדברים בין היתר על מסעדות, על קבלני עבודות בנייה ושיפוצים, הסעדה ותחבורה, וחנויות אופנה והלבשה.

היבה יזבק: בעצם, אנחנו מדברים על פגיעה חמורה, וקריסה חמורה במשק, בקרב העסקים הקטנים והבינוניים.

היבה יזבק: אנחנו מדברים על עלייה של כ-80%, לעומת שנת 2019, אם זה יקרה, ולכן הדיון המהיר הזה, הוא בעצם נחוץ מאוד לבעלי עסקים קטנים, ועסקים בינוניים, שאין להם שום גב כלכלי, ממשלתי.

היבה יזבק: שהם פשוט נדרשים להתעמת עם המציאות שנקלעו אליה, ועם הקריסה הטוטלית שהם נקלעו אליה לבד, בלי שום גב כלכלי, בלי שום תמיכה ממשלתית.

היבה יזבק: חייבים לפצות גם עסקים אלה שלא באשמתם שיש משבר קורונה.

היבה יזבק: הם בסך הכול אנשים שרצו להתפרנס בכבוד, והקימו עסקים.

היבה יזבק: ופתאום, יש קורונה, ויש משבר, ופתאום הם לא עונים על תקופת ההכשרה, כדי שיוכלו לקבל את המענק.

היבה יזבק: ולכן, אני חושבת שאחת מההמלצות שצריכות לצאת מהדיון הזה – שינויים בכל מה שקשור לתקופות ההכשרה לתמיכה ולמענקים לעסקים הקטנים; ופיצוי מידי, גם ממשלתי לעסקים אלה, כדי שלא יקרסו בקרוב - אם לא תהיה תכנית הצלה מידית לעסקים האלה.

היבה יזבק: תודה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לך, חברת הכנסת היבה יזבק.

יפעת שאשא ביטון: מי שכתב את המסמך עבור מרכז המחקר והמידע, נמצא אתנו כאן.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, נועם.

יפעת שאשא ביטון: תציג חלק מהדברים.

יפעת שאשא ביטון: ואני מבקשת, אם אפשר לחדד, בנוסף למה שאתה רוצה לומר, את הנקודה של אותם מענקים של בעלי עסקים שפתחו את העסק ב-2019.

יפעת שאשא ביטון: כדי שנבין בדיוק על מה יושבת הבעיה, כי אנחנו נמצאים בדיון מהיר, כדי אנחנו גם נוכל לגעת בתכ'לס.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

נעם בוטוש: תודה רבה.

נעם בוטוש: כמו שחברת הכנסת אמרה, באמת, על-פי אומדנים, צפויים להיסגר בין 75 ל-80 אלף עסקים.

נעם בוטוש: אני רק אציין, שעל-פי נתונים רשמיים של רשות המסים, דווקא במחצית הראשונה של 20/20, ראינו ירידה במספר העסקים שנסגרים – ירידה של 33%.

נעם בוטוש: הם מציינים את זה, וכנראה, שאחד הסיבות העיקריות היא – שאם עסק סוגר את העסק במהלך שנת 20/20, הוא לא זכאי למענקים, בעצם, זו אי סגירה טכנית.

נעם בוטוש: מספר העסקים שייסגרו בפועל הם יהיו בגדול יותר.

נעם בוטוש: לגבי הניצול, כי ראיתי שדיברתם על זה בשבוע שעבר.

נעם בוטוש: רק אגיד, שלפני חצי שעה האוצר עדכן את הנתונים, אז הנתונים שמופיעים הם לא הכי מעודכנים.

נעם בוטוש: אבל לגבי המענקים הסוציאליים, ניתנו בסך 11.5 מיליארד שקלים.

נעם בוטוש: מספר הבקשות – 1.62 מיליון בקשות.

נעם בוטוש: כלומר, מענק ממוצע של 7,100 שקלים לבקשה, זה המענקים הסוציאליים.

נעם בוטוש: מבחינת מענקי הוצאות קבועות – ניתנו 8.4 מיליארד שקלים מענקים להוצאות קבועות.

נעם בוטוש: אושרו – 1.18 מיליון בקשות, כלומר, מענק ממוצע של בערך 7,150 שקלים.

נעם בוטוש: רואים שלאורך התקופות, כלומר, בהתחלה המענקים היו יותר נמוכים בתקופות מרץ אפריל, הפעימה השלישית, ולאחר מכן, המענקים הממוצעים האלה בחוק התכנית לסיוע כלכלי.

נעם בוטוש: מבחינת שיעור ניצול – ראיתי שדיברתם על זה שזה 55%.

רועי כהן: את הנתונים האלה אנחנו יודעים, מעדכנים אותם נציגי האוצר מהבוקר עד הערב.

רועי כהן: אני מדבר אתך על 2019.

יפעת שאשא ביטון: נועם, אני קוראת את הנקודות לדיון בסוף.

יפעת שאשא ביטון: קראתי אותן גם אתמול, ולא הצלחתי להבין איפה אנחנו נמצאים בתוך הגיזרה הזאת.

יפעת שאשא ביטון: עסק נפתח ב-2019, בסוף 2019 – זכאי למשהו?

נועם בוטוש: אני אגיד ממה שאני הבנתי ודיברתי עם הייעוץ המשפטי של ועדת כספים שהם אחראים לחוק.

נועם בוטוש: אני הבנתי שיש כמה קריטריונים מבחינת העניין של הזמן.

נועם בוטוש: אז יש את תקופת ההכשרה.

יפעת שאשא ביטון: לפי תקופת ההכשרה פה הם לא זכאים.

נועם בוטוש: לפי תקופת הכשרה, עסק צריך להיות שהוא נפתח עד 31 בדצמבר 2019, ופועל לפחות לחצי שנה, לפני תקופת הזכאות למענק.

יפעת שאשא ביטון: זה לא מתכתב עם המשבר, כי המשבר התחיל במרץ, אין חצי שנה, אז אנחנו פולטים אותם החוצה.

נועם בוטוש: בדיוק.

נועם בוטוש: אז עסקים שנפתחו בינואר, פברואר, לא יהיו זכאים.

יפעת שאשא ביטון: גם לא מי שבדצמבר.

רועי כהן: יש שני סוגי מענקים, אנחנו היינו שותפים, כתבנו את זה, אז אנחנו יודעים.

יפעת שאשא ביטון: אני אאפשר לך לומר את כל הדברים.

יפעת שאשא ביטון: נציגים של הכנסת כתבו את המסמך, שאנחנו נבין איפה אנחנו נמצאים, כי בסוף יכול להיות שהמסמך הזה הוא מצוין.

יפעת שאשא ביטון: אגב, הוא באמת מצוין, הוא גם מאוד מעמיק, רק שהוא לא נוגע במה שאנחנו יושבים כאן לשמו, וזה העניין של העסקים החדשים שנפתחו בסוף 2019.

נועם בוטוש: שוב, אני חוזר, ממה שאני הבנתי מהייעוץ המשפטי, עסקים שנפתחו בעצם בינואר, פברואר 20, לא יהיו זכאים מינואר, לא יהיו זכאים למענק הסוציאלי.

נועם בוטוש: עסקים שנפתחו מה-1 במרץ, לא יהיו זכאים למענק הוצאות קבועות.

יפעת שאשא ביטון: רועי, בבקשה.

רועי כהן: אני מכיר את הבעיה.

רועי כהן: אני שמח על הדוח שיצא – הוא בעצם שופך אור על הנתונים, אבל מאחורי הנתונים האלה, גברתי היושבת-ראש, יש אנשים.

רועי כהן: צודקת, חברת הכנסת היבה יזבק, שבעצם הציפה את הסוגיה שקשורה לאותם עסקים שפתחו את העסק שלהם בשנת 2019.

רועי כהן: צריך לחלק את זה לשניים.

רועי כהן: יש מענקים סוציאליים, שזה מענק שהיה אמור להיות דמי אבטלה לעצמאים, בדיוק כמו דמי אבטלה לשכירים, שבעצם, לתת להם את השכר שלהם – 70% בערך שכר - זה לא קרה.

רועי כהן: למה זה לא קרה?

רועי כהן: כי האנשים האלה היו אמורים לקבל בהתאם למחזור שלהם של 2018, אין להם מחזור ב-2018, ולכן, לגבי המענק הסוציאלי, אין בכלל, הם לא זכאים לקבל בצורה כזו או אחרת, פתחו לאחר ה-1 ליולי 2019, כי הם לא נמצאים בגדר חצי שנה של הבדיקה.

רועי כהן: הם לקחו מקדם ביטחון.

רועי כהן: הם אמרו – עד ה-1 ליולי, אחר-כך, בפעימה השנייה, האריכו לאוקטובר.

רועי כהן: ככה, לאורך כל הדרך, תמיד נתנו חצי שנה פער.

רועי כהן: לגבי מענק הוצאות קבועות, זה כן מאפשרים לקבל לאלה שפתחו בשנת 2019, אבל לגבי אלה שפתחו בשנת 2020, הם לא זכאים לקבל שום דבר, מלבד – אגיד לכם את הסכום ה"אסטרונומי" שמדינת ישראל הסכימה לתת לעסקים הקטנים ולעסקים בישראל - 1,500 שקל לחודש, או 2,000 שקל, אם אתה מעל 300 אלף שקלים.

רועי כהן: זה הסכום, שכרגע עסק חדש שפתח בינואר ובפברואר צריך להסתדר, מ-1,500 שקל לחודש, אין לו מענק סוציאלי – למה?

רועי כהן: הוא בירח.

רועי כהן: הוא אוכל מהירח, הוא מקבל משם גם מן, הוא מקבל כל מיני דברים, הוא צריך מ-1,500 שקל, כאשר פתח עסק, שהשקיע שם מיליוני שקלים, כי בינואר לא ידעו שיש פה קורונה, כנ"ל, גם בפברואר, וזה כרגע מה שהמדינה נותנת לו.

רועי כהן: באמת, אני בוש ונכלם מזה שכל המוח היהודי לא ידע לייצר אפשרות שאפשר יהיה לעשות השוואה.

רועי כהן: אנחנו נתנו את הפתרון.

רועי כהן: אנחנו אמרנו שיינתן מענק על-פי ממוצע ענפי.

רועי כהן: אתה יודע מה הממוצע שנמצא פה אלון סעדון?

רועי כהן: הממוצע של אולמות אירועים.

רועי כהן: אולם אירועים שפתח בינואר, פברואר - תראה את כמות ההשקעה שלו, קח אותו לאותה דוגמה של אולם אירועים שמקבל ממוצע כמה הוצאות הקבועות שלו.

רועי כהן: כמה יש לו ארנונה.

רועי כהן: כמה יש לו הלוואות.

רועי כהן: כמה יש לו בצורה או אחרת ביטוחים, כל מה שצריך.

רועי כהן: תן לו ממוצע ענפי.

רועי כהן: מה אתה צריך כל כך הרבה להסתבך?

רועי כהן: לא ביקשנו, גברתי היושבת-ראש, להמציא איזה משהו חדש.

רועי כהן: תן לו ממוצע ענפי – לא.

רועי כהן: החליטו 1,500 שקלים עסקים של עד 300 אלף שקלים.

רועי כהן: אבל אני גם הלכתי ובדקתי את המספרים.

רועי כהן: אני חושב שלך אפילו אין את המספרים האלה.

רועי כהן: יש 22 אלף עסקים כאלה.

רועי כהן: 18 אלף, הם עד 300 אלף שקלים, שהם מקבלים 1,500 שקלים.

רועי כהן: מעל 300 אלף שקלים, יש 4,000 עסקים כרגע, שמסתובבים כמו זומבים במדינת ישראל, כאשר המדינה לא יודעת לתת להם.

רועי כהן: הם כל אלה שכל הזמן מפרסמים בפייסבוק, ברשתות החברתיות, ובכל מקום שהמדינה זנחה אותם, כי היא ידעה לקחת מהם את כל ההיטלים, את כל האגרות כדי לפתוח את העסק.

רועי כהן: היא ידעה לקחת מהם את כל המסים, אבל בזמן אמת, כאשר העסק שלהם קרס – מה הוא אשם שהוא פתח?

רועי כהן: אני יודע על מקרים שמישהו פתח, ידע שהולך לעלות תכנית הריאליטי של הנינג'ה.

רועי כהן: פתח מתחם של נינג'ה בינואר, כי הוא אמר, עוד מעט הולך להיות באז מאוד גדול.

רועי כהן: אני השקעתי שם מאות אלפי שקלים.

רועי כהן: בניתי עסק לתפארת – מה אני אשם, שבאה קורונה, סגרה לי את כל האפשרות, ואני עכשיו צריך לחיות מ-1,500 שקלים?

רועי כהן: זה נראה הגיוני?

רועי כהן: מאות אלפי שקלים הוא השקיע שם.

רועי כהן: הוא השקיע ציוד, ביטוחים, באמת, כסף – הביא מהיקב ומהגורן, מהלוואות, וכרגע המדינה אומרת לו – להסתדר מ-1,500 שקלים.

רועי כהן: גברתי היושבת-ראש, הדרישה צריכה להיות חד משמעית.

רועי כהן: יש כסף.

רועי כהן: שלא יגידו לך, זה בתוך התקציב.

רועי כהן: את לא פורצת את התקציב.

רועי כהן: את לא כלום.

רועי כהן: יש את הכסף שהוקצה לטובת הוצאות קבועות, ויש גם לגבי המענק הסוציאלי.

רועי כהן: הכסף נמצא.

רועי כהן: צריך למצוא את הקריטריון שחס וחלילה, וחס ושלום, שמישהו לא ירמה את המערכת.

רועי כהן: אז אנחנו נלך אתכם.

רועי כהן: תעשו ממוצע ענפי.

רועי כהן: תעשו בצורה כזאת או אחרת, איזושהי בדיקה.

רועי כהן: תעשו הכול, אבל אל תשאירו את האנשים האלה בדד.

רועי כהן: אל תשאירו אותם לבד להתמודד – מן מהשמיים עוד לא התחיל לרדת.

רועי כהן: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לך רועי על הדברים החשובים.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, ניר שפר.

ניר שפר: תודה רבה ליושבת-ראש, רועי, היה מאוד עדין בדברים שלו.

ניר שפר: מדינת ישראל, הוציאה גזר דין מוות לעסקים החדשים.

ניר שפר: יושב לידכם בחור בשם אלון סעדון - הוא הקים אולם בהשקעה של מיליונים, הן מהכסף האישי שלו, והן מכספים שהוא לקח מהבנקים.

ניר שפר: הוא לא זכאי לקבל שקל אחד מהמדינה, בגלל שהוא פתח במרץ.

ניר שפר: אני מזכיר, שהמדינה מונעת ממנו לעבוד, מונעת ממנו להתפרנס.

ניר שפר: הוא נדרש לשלם ארנונה.

ניר שפר: תבינו, הוצאות של אולם כזה, ואלון יוכל להגיד את הדברים בעצמו, הם הוצאות של מאות אלפי שקלים בחודש.

ניר שפר: המדינה שלא מסייעת לו, ולו בשקל אחד, הוציאה עליו גזר דין מוות.

ניר שפר: צריך להבין, שעסק חדש הוא כמו תינוק.

ניר שפר: הוא נמצא במצב הכי רגיש.

ניר שפר: הוא רק מתחיל, או אפילו לא מתחיל פה ללכת על הרגליים שלו.

ניר שפר: ואם המדינה, לא מסייעת, לא מושיטה יד, במצב שהיא השיתה צווי סגירה בפועל על אותם עסקים, אין להם שום מקורות, ובטח, לא הבנקים יעזרו פה כדי לעזור להם לעמוד על הרגליים.

ניר שפר: צריך לקרוא לילד בשמו.

ניר שפר: יש פה גזר דין מוות על העסקים החדשים.

ניר שפר: אין מלה אחרת, אין תיאור אחר.

ניר שפר: אני אשמח מאוד אם נציגי האוצר התייחסו לזה.

ניר שפר: אני יכול להגיד שאולם, ולא צריך ממוצע ענפי.

ניר שפר: כל אולם כזה שפתח, או כל עסק שפתח, יידע להביא לרשות המסים את חוזה שכר הדירה שלו, את הארנונה שהוא צריך לשלם, את חשבונות החשמל, המים, זה הכול תשלומים בפועל, זה תשלומים בלתי נמנעים.

ניר שפר: אפשר להביא את זה בצורה מסודרת.

ניר שפר: אני מודה, ומבקש בכל לשון של בקשה.

ניר שפר: אל תעזבו את הנושא הזה.

ניר שפר: אני מודה לכם שהעליתם את זה, חייבים לעזור לאנשים האלה.

ניר שפר: זה משפחות, זה יזמים, זה עשרות ומאות בתחום שלנו.

ניר שפר: מאות אנשים שאין להם שום מוצא, פשוט מרסקים להם את היוזמה שהם עשו.

ניר שפר: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: דנה, בבקשה.

דנה זטלאוי: גברתי היושבת-ראש, אני רוצה להוסיף ולדייק גם חלק מהדברים שחברי, רועי, אמר פה ובצדק.

דנה זטלאוי: קודם כל, מעבר לעסקים הסגורים שאנחנו שומעים עליהם, אנחנו גם נחשפנו הבוקר לנתון של עלייה מעל 40% במבקשי פתיחת תיק של פשיטת רגל.

דנה זטלאוי: אנחנו אמנם מדברים פה כרגע על עסקים קטנים, ואנחנו צריכים לחלק את זה לכמה.

דנה זטלאוי: נכון שיש את התכנית הכלכלית.

דנה זטלאוי: קצת לא הסתדר לך עם החודשים, אבל יש את התכנית הכלכלית החדשה שמדברת על מאי, יוני, וכן הלאה.

דנה זטלאוי: אבל יש גם את המענקים הקודמים.

דנה זטלאוי: הפעימות הראשונות, שלמעשה, החריגו את אותם עסקים שפתחו מספטמבר, אוקטובר והלאה, פשוט, החריגו אותם מקבלת מענק.

דנה זטלאוי: בתכנית הכלכלית החדשה, למעשה, נכון שנתנו את התאריך של 31 לדצמבר 2019.

דנה זטלאוי: אנחנו צריכים גם לשים לב, שמי שפתח בדצמבר 2019, או 1 לינואר 2020, ים של שעות מבדילים בין מי שזכאי למענק, או מי שלא זכאי למענק.

דנה זטלאוי: העניין הוא לא רק העסקים הקטנים או לא.

דנה זטלאוי: גברתי היושבת-ראש, מדובר פה במדיניות כלפי בעלי העסקים באופן כללי.

דנה זטלאוי: מה שנראה החקיקה, וגם למעשה הביצוע והביורוקרטיה, והחקירות שבעלי העסקים עוברים, מתבססים על נקודת הנחה שהקורונה תהיה פה חודשים ספורים ותיעלם - זה לא כך.

דנה זטלאוי: בפועל, אנחנו רואים מה קורה.

דנה זטלאוי: עסקים סגורים, או פועלים במתכונת מצומצמת עוד מעט שנה.

דנה זטלאוי: כשאנחנו אומרים עסקים - אנחנו לא מדברים על חפצים.

דנה זטלאוי: אנחנו מדברים על ארבע קירות, שבתוכם יש נשמה, יש ילדים, יש משפחות.

דנה זטלאוי: יש אנשים שאיבדו את מטה לחמם, ונמצאים בחרדה קיומית.

דנה זטלאוי: ולא רק כי הם הגיעו לפת לחם, אלא, כי יש להם נושים על הצוואר, ומזה לרוב הם מאוד חוששים.

דנה זטלאוי: בעלי עסקים, אנחנו יודעים את זה, גברתי היושבת-ראש, הם עומדים על פי התהום כבר עשרות של שנים.

דנה זטלאוי: הם מחזיקים חזק לא ליפול.

דנה זטלאוי: הם לא מסכנים.

דנה זטלאוי: הם גיבורים, הם יציבים, הם חזקים, הם מחזיקים מעמד.

דנה זטלאוי: אבל אז באה הקורונה והצעידה את כולם צעד אחד קדימה, ומגזר עסקי שלם נפל לתוך התהום.

דנה זטלאוי: מה שמצופה מממשלה חזקה - זה לתת יד יציבה, ובעיקר ודאות.

דנה זטלאוי: אז חוקקו את חוק הקורונה, חוק המענקים, ועל פניו הוא נראה מאוד נחמד.

דנה זטלאוי: יש חוק סוציאלי.

דנה זטלאוי: יש מענק השתתפות בהוצאות, אבל ודאות אין בו.

דנה זטלאוי: אין בחוק הזה ודאות, הוא עמוס בסעיפים קטנים, הוא עמוס בקריטריונים.

יפעת שאשא ביטון: הם מקבלים משהו מזה?

יפעת שאשא ביטון: לי חשוב לדעת בסוף מה הם מקבלים מזה.

יפעת שאשא ביטון: המענקים שאת מדברת עליהם, הם מקבלים משהו חוץ מה-1,500 שקלים, 2,000 שאת יכולה לקרוא לזה - - -

דנה זטלאוי: העסקים שפתחו בינואר, פברואר, אם אנחנו לוקחים את בעלי האולמות, מסעדות וכו' – אני אתן דוגמה של לקוח שפתח מסעדה יפהפייה במושבה ציורית זיכרון יעקב, שעליו פניו זו הצלחה מובטחת.

דנה זטלאוי: אבל הוא פתח אותה בחודש פברואר, עם העמסה ועם מימון של הבנק – שלושה מיליון שקלים.

דנה זטלאוי: הבן הזה צריך לחיות מ-2,000 שקלים בחודש.

דנה זטלאוי: עכשיו, זה לא לחיות – זה לשלם את החובות שלו לבנקים.

דנה זטלאוי: זה לממן את עצמו.

רועי כהן: יודעים את חוזה השכירות שלו.

רועי כהן: יודעים כמה הוא צריך לשלם ארנונה.

רועי כהן: יודעים כמה הוא צריך לשלם ביטוח – הכול יודעים.

רועי כהן: הוא כאילו נפל מחללית מלמעלה, עצם זה שהוא פתח בפברואר, הוא לא זכאי לקבל.

רועי כהן: 2,000 שקלים, זה מה שאנחנו ניתן לו.

דנה זטלאוי: הוא עומד בקריטריון הזה של מעל 1,500 שקלים מחזור.

דנה זטלאוי: שהייתה לו ירידה במחזור וכו'.

דנה זטלאוי: זה גם 2,000 שקלים שהם לא מובטחים לו.

דנה זטלאוי: אז מדובר פה באבסורד שהוא לא יעלה על הדעת.

יפעת שאשא ביטון: אפילו לא ברמה של דמי כיס, זה יותר מעליב מאשר מסייע.

יפעת שאשא ביטון: זה כמו לשים להם אצבע בעיניים.

דנה זטלאוי: זה חודשי עד מאי יוני 2021, אחת לחודשיים.

יפעת שאשא ביטון: עזבי כל מה שהוא השקיע, והוא צריך להחזיר ולשלם.

יפעת שאשא ביטון: מה יעשה בן-אדם ב-1,500 שקלים לחודש כל חודש?

רועי כהן: הוא לא זכאי למענק סוציאלי.

הילה שי וזאן: אני רוצה לציין שבוועדת כספים אנחנו נלחמים איתם, עם אנשי האוצר, כל הזמן על זה.

הילה שי וזאן: הם לא מוכנים לוותר על עניין של מפתח השנה הקודמת, זאת אומרת של המקור ההשוואתי.

הילה שי וזאן: מוכנים, באמת, זה כל כך לא צודק.

יפעת שאשא ביטון: נשמע אותם, איך הם מצפים שהאנשים האלה ינשמו, יאכלו ישתו.

דנה זטלאוי: גברתי היושבת-ראש, אני רוצה רק להוסיף.

דנה זטלאוי: דיברנו קודם על עניין של חצי שנה הכשרה.

דנה זטלאוי: נקודת המוצא של זה, הייתה כששכירים מקבלים אבטלה, הם צריכים הכשרה של חצי שנת עבודה, ואז הם יהיו זכאים לאבטלה.

דנה זטלאוי: אבל אי אפשר להשוות דין שכיר לדין עצמאי.

דנה זטלאוי: כי כשעצמאי נכנס לעסק שלו, גם אם אין לו חצי שנה תקופת הכשרה, הוא נכנס אחרי שהוא שם את כל כולו על העסק הזה.

יפעת שאשא ביטון: המצב שם הרבה יותר מורכב.

יפעת שאשא ביטון: צריך לעזור לכולם בלי קשר.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, חברת הכנסת הילה שי וזאן.

הילה שי וזאן: כפי שכבר אמרתי, המצב הזה הוא אבסורד.

הילה שי וזאן: הוא נמשך יותר מדי זמן.

הילה שי וזאן: המדינה, למעשה, דיי מתנערת מאותם העסקים, ולא רואה את המציאות נכוחה.

הילה שי וזאן: כמו שכבר נאמר כאן, יש מבחנים אובייקטיבים שניתן למדוד אותם.

הילה שי וזאן: יבואו האוצר, ייקחו את אותם התבחינים, וייתן באמת משהו יותר סביר, יותר מתקבל על הדעת.

הילה שי וזאן: יותר מאפשר לאותם העסקים - צריך לזכור, לא בחרו להיות סגורים.

הילה שי וזאן: אני סבורה שמדינה שקיבלה את ההחלטה הזו - לסגור אותם, היא המדינה שצריכה לקחת את האחריות לדאוג שהם יהיו עם הראש מעל המים.

הילה שי וזאן: אנחנו רואים יותר ויותר עסקים שנסגרים.

הילה שי וזאן: ודווקא אותם העסקים שהתחילו את דרכם, ואני מקבלת באמת מאות פניות מעסקים כאלה, שהתחילו דרכם בחודשים האלה, דווקא הם נופלים בין הכיסאות.

הילה שי וזאן: אסור לנו לוותר.

הילה שי וזאן: גם פה, בוועדה, שאת מקדמת את זה באופן קבוע, גם בוועדת כספים, כלכלה וכל ועדה אחרת.

הילה שי וזאן: תודה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, חברת הכנסת הילה שי וזאן.

אימאן ח'טיב יאסין: בנוסף למה שאמרו חברותיי, אני רוצה להעלות מספר שאלות.

אימאן ח'טיב יאסין: השאלה הראשונה, שאחר כך תבוא המדינה, וכל האנשים שמחשיבים את עצמם חושבים, וישאלו למה המשק לא עובד?

אימאן ח'טיב יאסין: ולמה המשק קורס?

אימאן ח'טיב יאסין: ולמה בעלי העסקים מוגבלים?

אימאן ח'טיב יאסין: ולמה יש אנשים שפונים לשוק השחור והאפור?

אימאן ח'טיב יאסין: ולמה יש פשע ואלימות, ונשכח כאילו שהמדינה, הרשויות בנו, ושמו במו ידיהם תשתית פורייה לכל הדברים שנזכרים עכשיו.

אימאן ח'טיב יאסין: לכן אני חושבת שדיי - על מה אנחנו מדברים?

אימאן ח'טיב יאסין: באמת, כל פעם אני שואלת את עצמי עד מתי נמשיך לדבר את הדברים, והדברים הם כל כך ברורים.

רועי כהן: לא רק שהם ברורים, הם בתוך הכסף.

רועי כהן: גברתי היושבת-ראש, את צריכה להוציא להם את הערמונים כרגע מהאש?

רועי כהן: יש את הכסף, רק למצוא את התבחינים, בדיוק כמו שאמרה חברת הכנסת וזאן.

רועי כהן: צריך למצוא משהו שירצה אותם להבין שהם צריכים לעזור לאלון שנמצא כאן – זה כל מה שצריך לעשות.

רועי כהן: אין פה בעיה של כסף.

רועי כהן: אין פה בעיה תקציב.

רועי כהן: יש פה בעיה, שאולי יש מישהו שינצל את הפירצה וייקח.

רועי כהן: דיי, מספיק עם זה.

רועי כהן: מספיק.

רועי כהן: אנחנו לא רמאים וגנבים.

רועי כהן: כל הזמן שמים לנו איזה תווית של רמאים וגנבים כאילו עכשיו העסק החדש הוא פתח, הוא ידע מראש שיהיה קורונה.

רועי כהן: הוא ידע שהמדינה תסגור לו את העסק.

רועי כהן: הוא ידע שהוא חתם שכירות – אז עכשיו לא ניתן לו פיצוי.

רועי כהן: למה?

רועי כהן: הוא בינואר יכול לחזות שבמרץ יהיה פה קורונה.

רועי כהן: מספיק.

רועי כהן: דיי.

רועי כהן: האנשים האלה קורסים.

רועי כהן: הרי כמה עסקים זה?

רועי כהן: זה לא הרבה מעשרות אלפי עסקים.

רועי כהן: זה אלפים של עסקים שאפשר גם למדוד אותם בפינצטה לאתר אותם.

רועי כהן: אפשר לדעת עליהם הכול.

רועי כהן: יש את חוזה השכירות שלהם.

רועי כהן: יש את הכול.

רועי כהן: ההרגשה היא שאנחנו כל הזמן – אלה הרמאים, הגנבים.

רועי כהן: והנה, אנחנו באים לקחת את הכסף.

יפעת שאשא ביטון: שוטרים וגנבים.

יפעת שאשא ביטון: אמרנו את זה בדיון הקודם.

רועי כהן: אז דיי, מספיק.

רועי כהן: תשמעו את אלון, את הזעקה שלו.

רועי כהן: בן-אדם השקיע כסף.

רועי כהן: שם הלוואות.

רועי כהן: יש לו חוזה שכירות, מה יכול הבן-אדם להגיד לו?

רועי כהן: תשמע, יש קורונה, אני לא יכול לשלם לך.

רועי כהן: הוא יגיד לו – תשמע, אתה חייב, אם לא, אני אעקל לך, אני יעשה לך.

רועי כהן: מספיק.

אימאן ח'טיב יאסין: אני חושבת שאין יותר זעקה מהזעקה הזאת שנשמעת עכשיו, במיוחד כשאנחנו מדברים על היקפים מאוד גדולים, אי אפשר להתעלם מהסוגיה.

אימאן ח'טיב יאסין: זו תופעה, זה לא מקרה של פריטים.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, לחברת הכנסת אימאן ח'טיב.

יפעת שאשא ביטון: אלון סעדון.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

אלון סעדון: תודה רבה, שנתתם לי פה לדבר.

אלון סעדון: רועי ודנה, סיפרו פה את כל הסיפור הזה.

אלון סעדון: אני אספר את הסיפור בצורה קצת יותר פשוטה.

אלון סעדון: הקמנו גן אירועים.

אלון סעדון: מחודש ינואר, התחלנו לשפץ אותו ולהקים אותו בהשקעה של כמעט 12 מיליון שקלים.

אלון סעדון: למעשה, בחודש מרץ, היינו אמורים לפתוח את המקום, והופסקו האירועים.

אלון סעדון: היינו כמו כולם, מצפים.

אלון סעדון: אתה יודע, חודש זה קורה, חודשיים – עוד יש אופטימיות כזו שהכול בא והולך.

אלון סעדון: כולם יודעים מה קרה כרגע, והופסקו למעשה האירועים.

אלון סעדון: אנחנו, כרגע לא עובדים.

אלון סעדון: השקענו המון כסף בפרויקט.

אלון סעדון: בעלי הנכסים רוצים את השכירות שלהם.

אלון סעדון: נהיה איזה מין טרנד כזה, שאומרים לך – טוב, אתה לא רוצה לשלם, אין בעיה, אל תשלם, אז בוא ותצא מהנכס.

אלון סעדון: איך אני יוצא מהנכס כאשר השקעתי 12 מיליון שקלים בהלוואות מפה עד אילת למיליון ואחד גורמים, ומפנה את הנכס כביכול, ותן להשתמש בנכס, אני אהפוך אותו לקאנטרי, לא יודע, כל מיני קשקושים שמקשקשים בעלי הנכסים.

אלון סעדון: אנחנו מבקשים עזרה.

אלון סעדון: הייתי מזמין גם את ידידינו מהאוצר אם זה קשור אליו, לבוא לראות את המקומות.

אלון סעדון: אולי לחוות את החוויה לראות איך הם סגורים ואלה מקומות של אלפי מטרים.

אלון סעדון: לא נכנס עכשיו לוויכוח למה אנחנו לא עובדים.

אלון סעדון: למה חנויות פתוחות עובדות ואנחנו לא עובדים, הסטוקים וכו', לא נכנס עכשיו לזה, כי לא נראה המקום לדבר עליו פה.

אלון סעדון: אבל הייתי כן מבקש מהאוצר לבוא ולמצוא את הנוסחה הזאת, כמו שרועי אמר – זו נוסחה מאוד פשוטה.

אלון סעדון: תנו לנו רק את השכירות, לא מבקשים שקל.

אלון סעדון: את השכירות, את הארנונה, רוצים לשלם מה שצריך.

אלון סעדון: לא רוצים תביעות.

אלון סעדון: לא רוצים הוצאות לפעול.

אלון סעדון: לא רוצים עיקולים.

אלון סעדון: יש המון עסקים שקיבלו עיקולים, הוצאות לפועל, לבתי משפט.

אלון סעדון: צריך עכשיו להתמודד עם בתי משפט ועורכי דין של 30, 40 אלף שקל לדיונים.

רועי כהן: אלון, קיבלת שקל מהמדינה?

רועי כהן: תגיד את זה.

אלון סעדון: האמת, תנו לי לעבוד, לא רוצה כלום.

אלון סעדון: לא רוצה עזרה מאף אחד.

אלון סעדון: לא רוצה שקל, לא רוצה שום דבר.

רועי כהן: עד עכשיו קיבלת?

אלון סעדון: לא קיבלתי כלום.

רועי כהן: כרגע, אתם מתמודד לבד עם כל המציאות, כאילו אתה אשם בקורונה.

רועי כהן: אתה, בצורה כזו או אחרת, החלטת לפתוח, לסגור כאילו הוא אשם.

רועי כהן: הוא אשם בכל הקורונה הזאת.

רועי כהן: זה אלון סעדון שפתח עסק בשורש.

רועי כהן: הוא אשם שהוא פתח את העסק שלו, כאילו הוא ידע שזה מה שיקרה.

רועי כהן: חברים, הנה, הוא נמצא, הוא חי וקיים.

רועי כהן: זו לא המצאה, לא שלי, לא של דנה - הנה, הוא חי וקיים, תראו, הנה הוא בא.

רועי כהן: נבקש ממנו, תביא את חוזה השכירות שלך, אפשר לראות, הנה, הוא פה, לא צריך יותר מזה.

רועי כהן: הנה, תקראו לו, ראיתם.

רועי כהן: יש כאלה עוד כמה אלפים, תקראו להם, שבו איתם, תפתרו את הבעיה, הרי הכסף נמצא.

רועי כהן: חברת הכנסת שאשא ביטון, הכסף נמצא.

רועי כהן: אני מוכן להראות לך גם איפה הוא.

רועי כהן: הוא הוקצה, הוא נמצא.

רועי כהן: כל הכסף הזה נמצא, ויש אותו בסעיפים.

רועי כהן: מה הבעיה לעזור לאלון?

רועי כהן: מה, הוא רמאי?

רועי כהן: הוא גנב?

רועי כהן: מה, הוא חתם חוזה פיקטיבי?

יפעת שאשא ביטון: רועי, נשמע את האוצר.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נדרוש תשובות מהאוצר.

היבה יזבק: אחר-כך תוהים למה אנשים פונים לשוק השחור.

היבה יזבק: הם דוחפים אותם לשם.

יפעת שאשא ביטון: המורכבות ברורה, לא צריך לשכנע פה אף אחד.

יפעת שאשא ביטון: אתה גם אמרת – מקבלים 1,500, 2,000, זה כאילו לא מקבלים זו באמת בדיחה.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, חברת הכנסת ע'דיר כמאל מריח.

ע'דיר כמאל מריח: גברתי היושבת-ראש, אני מקשיבה לרועי, דנה ולאלון, ואני חייבת לומר - אני מתביישת.

ע'דיר כמאל מריח: אני מתביישת שהממשלה לא מצליחה לחלץ את כולכם מהבוץ הזה שנקלעתם אליו בעל כורחכם.

ע'דיר כמאל מריח: אתם אנשים בסך הכול יזמים - קריאטיב, יצירתיות, פתחתם.

ע'דיר כמאל מריח: ואני בכוונה מזכירה אתכם כשמות, כי מאחורי כל מספר יש שם, יש משפחה, יש פרנסה, יש חלום שהתרסק.

ע'דיר כמאל מריח: באופן תדיר נהיה טרנדי שבכל שבוע, בכל ועדה, לפני שבוע בוועדת הכספים, דנים, מזהים את הבעיה, הכול ידוע.

ע'דיר כמאל מריח: ואנחנו עדיין לא מצליחים לספק פתרונות.

ע'דיר כמאל מריח: אני אתמקד בשלוש לקונות.

ע'דיר כמאל מריח: דבר ראשון – להגביל בגיל.

ע'דיר כמאל מריח: פנתה אליי בחורה בשם נוי בוטנויזר, בחורה צעירה, שאפתנית.

ע'דיר כמאל מריח: בת 20, שכל העוול שלה - - -

יפעת שאשא ביטון: העלינו את המקרה שלה בדיון בשבוע שעבר.

ע'דיר כמאל מריח: כן, בת 20 – שמתנים כל מי שנולד מ-1999 – למה?

ע'דיר כמאל מריח: אין לנו תשובות.

יפעת שאשא ביטון: הם נתנו תשובה.

יפעת שאשא ביטון: הם אמרו, כי הם בדרך כלל, נסמכים לשולחנו של מישהו.

יפעת שאשא ביטון: אין יותר ניתוק מזה.

יפעת שאשא ביטון: שככל שיש פה אנשים שאם הם לא מתפרנסים, גם המשפחה שנתמכים על שולחנה לא מתפרנסת.

ע'דיר כמאל מריח: ודאי.

ע'דיר כמאל מריח: והסוגיה מבחינתי הכי אקוטית – זה כל העסקים שנפתחו בסמוך לסוף 2019, שגם תציג דוחות שלא קיימים.

ע'דיר כמאל מריח: יותר ניתוק מזה אני מתקשה לקבל.

ע'דיר כמאל מריח: דבר שלישי, כל העסקים שכביכול, אנשים שיש להם יותר מעסק אחד – נתקבלתי בבחורה מדהימה – אלין אבו-פארס מעוספיה, אני בכוונה מזכירה שמות, שכל העוול שלה שפתחה עסק שלישי בפברואר, לא רואים חזתה שיש משבר.

ע'דיר כמאל מריח: אומרים לה, תציגי לי, מה הרווחת, מה קיבלת.

ע'דיר כמאל מריח: לא רואים שנפגעה בהפסדים – למה?

ע'דיר כמאל מריח: כי יש עסק שלישי שנכנס לתמונה.

ע'דיר כמאל מריח: כלומר, לא מפרידים עסק אחד, שתיים, שלוש.

ע'דיר כמאל מריח: שתיים מפסידים, אחד, בקושי מצליח להרים את הראש.

ע'דיר כמאל מריח: ואומרים לה, בסך הכול לא נפגעת.

ע'דיר כמאל מריח: לא קיבלה אף מענק.

ע'דיר כמאל מריח: אז לקונות – באסמה הינה, הוא ישב כאן.

ע'דיר כמאל מריח: אנחנו מסיירים בשטח כולנו.

ע'דיר כמאל מריח: פוגשים אנשים מכל הדתות – פריפריה, לא פריפריה, בכל מקום.

ע'דיר כמאל מריח: בחורה פתחה בית קפה לתפארת בג'וליס, חיה ונושמת אוכל, נותנת מכל הלב.

ע'דיר כמאל מריח: אלמנה, אלמנת צה"ל, שכל חייה זה נור בנה.

ע'דיר כמאל מריח: אומרת לי ע'דיר, שקל אחד לא קיבלתי.

ע'דיר כמאל מריח: ואני שואלת אתכם, אני שואלת את הוועדה, את הממונים, את הממשלה, לאן עוד נמשיך לגרור את זה?

ע'דיר כמאל מריח: נחכה לשוק אפור, שחור, נחכה להתאבדויות?

ע'דיר כמאל מריח: הכוונה שלי שאנחנו מחויבים לעקוב, להדק את הביקורות; פיקוח; כדי למנוע כל מקרה.

ע'דיר כמאל מריח: זה לא מספרים, זה שמות, זה אנשים, זה משפחות.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, חברת הכנסת ע'דיר.

יפעת שאשא ביטון: את אמרת, הממשלה לא מוציאה אותם מהבוץ.

יפעת שאשא ביטון: לפי מה שאנחנו שומעת פה – מטביעים אותם.

דנה זטלאוי: התשובות שאנחנו מקבלים על כל מקרה כזה שאת מתארת, שזה מקרה קצה.

דנה זטלאוי: אבל כל מקרה, אם אנחנו את כל מקרה קצה האלה, ואנחנו אוספים אותם ביחד, אנחנו מבינים שהחקיקה לא תקינה, משהו פה לא בסדר.

ע'דיר כמאל מריח: וגם מי שקיבל 6,000 שקלים, שבקושי מכסה חשמל, הוצאות, זה כלום.

דנה זטלאוי: מקרים כמו של אלון, לצורך העניין, הם מאוד נפוצים.

דנה זטלאוי: הם לא רבים.

דנה זטלאוי: אפשר למצוא להם פתרון, אבל הם נורא נפוצים.

אלעזר שטרן: עכשיו, חשבתי שאני לא שומע טוב - את הטיעון הזה של נסמכים על מישהו, אז יש מי שיעזור להם.

אלעזר שטרן: אם זאת התשובה, אני מודה שהיא תשובה עצובה מאוד בעיניי.

רועי כהן: אתה היית ראש אכ"א – חיילים עובדים כדי שלהורים שלהם יהיה פרנסה.

אלעזר שטרן: כן.

אלעזר שטרן: דרך אגב, היום בוועדת הרווחה, החליטו עכשיו שהם מפצים את האברכים שעובדים, ועכשיו העסקים שלהם סגורים.

אלעזר שטרן: ולא את החיילים שבדיוק בשביל זה קיבלו היתר עבודה פרטי – אותם זרקו הצידה.

יפעת שאשא ביטון: טוב.

יפעת שאשא ביטון: זה שייך לדיון אחר.

יפעת שאשא ביטון: למה הם יוצרים כלל, אז הוא לא נוגע לכולם - מה זה משנה עכשיו אם הוא אברך, אם הוא חייל וכו'.

אלעזר שטרן: נכון.

אלעזר שטרן: אגיד לך את ההבדל.

אלעזר שטרן: דרך אגב, עכשיו אם יבוא חייל חרדי, לשכונה חרדית, יש אחד שלא הלך לצבא, הלך לשרות אזרחי – הוא יקבל על זה שהעסק שהוא עבד בו נסגר, החייל לא יקבל.

אלעזר שטרן: גם היתר עבודה.

יפעת שאשא ביטון: וגם הבחורה מג'וליס.

אלעזר שטרן: אני רוצה להגיד משהו על האירוע הזה.

אלעזר שטרן: דוגרי, אני ביקרתי בעסקים כאלה.

אלעזר שטרן: הייתי בנתניה, לא משנה איפה, בכל מיני מקומות.

אלעזר שטרן: זה עוול צועק.

אלעזר שטרן: אני מודה שמה שאני חשבתי, חוששים שעשו להם תרגילים לאוצר.

אלעזר שטרן: פתאום מישהו יגיד, התחיל הקורונה, אני פותח עסק, דוחף השקעות, יודע שזה לא יעבוד, ואני אקבל כסף.

אלעזר שטרן: אבל את הדברים האלה אפשר לבדוק.

אלעזר שטרן: זה בדיוק העניין.

אלעזר שטרן: למה אני מחבר?

אלעזר שטרן: אני לא מכיר מערכת שלא בודקת.

אלעזר שטרן: זאת אומרת, להגיד, תביא עכשיו את המאזנים שלך משנים קודמות, אין לך מאזנים, זה הכי קל.

אלעזר שטרן: אבל תביא עכשיו את הקבלות שהשקעת, ובוא נראה את הציוד בעין, אני אגלה לך משהו, גברתי, כשאני הייתי באזרחות, יום אחד מתקשרים אליי ממס הכנסה, אומרים לי – עלית אצלנו בגורל.

אלעזר שטרן: אנחנו יכולים לבוא לבקר אצלך בבית.

אלעזר שטרן: אז אמרתי, כן.

אלעזר שטרן: הם אמרו לי – אנחנו רוצים לעשות את זה מהר.

אלעזר שטרן: אמרתי – בסדר.

אלעזר שטרן: אמרו לי – עוד שלושה ימים, כדי שלא אתארגן.

אלעזר שטרן: אמרתי – למה שלושה ימים?

אלעזר שטרן: אתם יכולים מחר?

אלעזר שטרן: אמרו – זה צום תשעה באב, לא כולם עובדים פה.

אלעזר שטרן: אמרתי – תבואו בצום אליי, תבדקו.

אלעזר שטרן: למה אני אומר את זה?

אלעזר שטרן: אם יודעים לבוא אליי הביתה לבדוק, לראות ציוד שהשקעתי, שלא היה כלום.

אלעזר שטרן: דוגרי, אני חי בסדר.

אלעזר שטרן: יש לי פנסיה, אני לא רעב ללחם.

אלעזר שטרן: אבל האנשים האלה, אם אתה חושב שעשו לך תרגיל, וקנו ציוד והשקיעו, לא משנה למה, לך, תסתכל בעיניים.

אלעזר שטרן: תסתכל אצל אלון, הוא אומר – 12 מיליון.

אלעזר שטרן: אל תגיד, תראה לי רק קבלות, לא יודע מה, תבוא, תראה את זה בעין, ותבין שעכשיו חייבים לעזור להם.

אלעזר שטרן: זה מה שאני אומר.

אלעזר שטרן: משפט אחרון.

אלעזר שטרן: יכול להיות שיש דברים שהיה נוח לאוצר או למדינה להגיד, בתחילת התהליך, אני רוצה להזרים הכי מהר לכולם, אז אני הולך לפי הנתונים שיש בידי.

אלעזר שטרן: אנחנו כבר לא בתחילת התהליך.

אלעזר שטרן: מי שמקבל, מקבל.

אלעזר שטרן: אלה שלא מקבלים, עכשיו, הם בדיוק אלה שצריכים את הטיפול אם צריך פרטני בהקשרים האלה.

אלעזר שטרן: תודה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לך, חבר הכנסת אלעזר שטרן.

יפעת שאשא ביטון: נציגי האוצר.

יפעת שאשא ביטון: מי עונה לנו על הפרסה הזאת, של עסקים חדשים שהשקיעו את כל כספם.

יפעת שאשא ביטון: אגב, במצב יותר גרוע, יסלחו לי אחרים, מאלה שכבר התחילו להרוויח גרוש וחצי, הם אפילו עוד לא במקום הזה.

יפעת שאשא ביטון: הם - מי עוזר להם?

עידו סופר: אתחיל בהתייחסות.

עידו סופר: לפני התשובות.

עידו סופר: נתחיל רגע באמירה.

עידו סופר: אני מסכים אתך לגמרי, שעסקים חדשים נמצאים בקושי רב, חלק יותר מעסקים אחרים.

עידו סופר: חלקם ביצעו השקעה, ברגע שרצו להתחיל לעבוד, למעשה, הקורונה פגשה אותם והם לא יכולים להחזיר את ההשקעה.

עידו סופר: יש פה קושי.

עידו סופר: אני שומע את אלון, ואני מאחל שהוא יחזור לעבוד.

עידו סופר: שיוכל להתחיל לעבוד, ושהעסק שלו יצליח וישגשג.

עידו סופר: נתחיל באמירה הכי כנה, ואני חושב שכולם פה במשרד חושבים אותו דבר.

עידו סופר: נרד קומה אחת למטה.

עידו סופר: כל כלל או מדיניות שנקבעת בחקיקה, או לא בחקיקה, יש מישהו שנמצא בפנים ונמצא בחוץ, ומפסיד מהדבר הזה.

עידו סופר: זאת מורכבות שיש בכל תכנית סיוע, בכל חקיקה, ובכל דבר אחר שהוא קשור למדיניות, בין אם זה דבר שאנחנו יוזמים, או אתם יוזמים וקובעים, זה בכלל לא משנה.

עידו סופר: עסקים חדשים, יש להם מורכבות.

עידו סופר: אני אגיד מה פתרנו, ואני אגיד מה טרם פתרנו ונמצא בבחינה.

עידו סופר: לחלק מהם אין בכלל בסיס.

עידו סופר: אמנם הם ביצעו השקעה, אמר נכון חבר הכנסת שטרן, אין להם איזשהו בסיס של הכנסות שעל בסיסו אתה יכול להגיד האם זה עסק של 100 מיליון שקל, או שזה עסק של 100 אלף שקלים, אין למעשה יכולת לקבוע.

עידו סופר: חלקם, אני מסביר את המורכבות, רק ביצעו את ההשקעה, ולא הפעילו את העסק אפילו יום אחד.

עידו סופר: יש כאן קושי.

עידו סופר: אגיד מה כן קיים, ועל מה אנחנו מסתכלים.

עידו סופר: אותם עסקים שלמעשה ביצעו את ההשקעה, וכעת יש להם קושי להכניס כסף כדי להחזיר את ההלוואות, סביר להניח שהם לקחו, נמצאים קודם כל במתווה הדחייה של בנק ישראל, שנתן דחייה שישה חודשים.

יפעת שאשא ביטון: זה עוד רגע נגמר.

עידו סופר: הסדרנו את זה לאחרונה.

עידו סופר: זה עניין של הכנסה לקרן הלוואות בערבות מדינה, הם יכולים לגשת לכלל המסלולים, בין אם זה מסלול הכללי או המוגבר, ולקבל מהמדינה את ההלוואה, עם הגרייס לשנה, וסבסוד ריבית והכול.

עידו סופר: דבר שלישי, הם מקבלים גם מענק הוצאות קבועות – 3,000, 4,000 שקל, זה נכון.

עידו סופר: אגב, יש עסקים מסוימים שעבורם זה יותר טוב מהוצאות קבועות במידה ואין להם הרבה בעלי מקצועות חופשיים או אחרים.

עידו סופר: מהצד השני, במקרה כמו אלון, סביר להניח שהדבר הזה הוא לא מספיק לו.

יפעת שאשא ביטון: למי זה מספיק 1,500 שקלים לחודש?

יפעת שאשא ביטון: יש מישהו שזה מספיק לו?

עידו סופר: את צריכה להבין שזה על בסיס הצהרה כללית.

עידו סופר: כלומר, אין כאן שום בחינה על שום דבר.

עידו סופר: ונכון שיש כאלה שזה לא מספיק להם, ויש אחרים שכנראה זה נותן להם סיוע שהם לא בהכרח נדרשים, וגם אם הפסדת אחוז, אתה מצהיר על זה שהייתה לך ירידה של אחוז – בלי הבדיקה, אתה זכאי.

יפעת שאשא ביטון: 2,000 שקלים?

עידו סופר: אני אסיים ואענה על כל שאלה.

עידו סופר: מעבר לכך, וזאת הטבה שיש לעסקים הללו.

עידו סופר: במידה ואתה זכאי לאותם 3,000 או 4,000 שקלים, כלומר, קיבלת את האסמכתא מרשות המסים, אתה זכאי גם להטבות בארנונה, וזאת כבר הטבה משמעותית.

עידו סופר: אגב, אתה לא צריך להגיע לרף של ה-40%, 60%.

עידו סופר: 25% בחודשים האלה, אלא, החל מפגיעה מינימלית שאתה מצהיר עליה, וזאת הטבה משמעותית לעסקים האלה.

עידו סופר: לעסקים שהם כן זכאים.

רועי כהן: זה רק מספטמבר ואילך, צריך להגיד.

רועי כהן: לגבי כל הארנונה הוא לא זכאי.

עידו סופר: בכנות, גם לעניין בדיקת הבסיס במענקי הוצאות קבועות, וגם לעניין מי שפתח אחרי 29 בפברואר, נעשית בחינה אצלנו משותפת.

עידו סופר: כל גורמי המקצוע, וכאן באה הנהלת המשרד, וגם כמובן, שזו גם חשיבה רחבה יותר - האם יש מקום לבצע שינוי.

עידו סופר: כמה דברים נמצאים.

עידו סופר: אם יש שאלות ספציפיות, אני אשמח מאוד לענות.

יפעת שאשא ביטון: עידו, אני יודעת שלא אתם קובעים את המדיניות.

יפעת שאשא ביטון: בסופו של דבר, אתם מבצעים ומשתדלים לעשות הכי טוב כפי שאתם יכולים.

יפעת שאשא ביטון: אומר לך מה הסיפור.

יפעת שאשא ביטון: זו לא השאלה, יש פה אבסורד.

יפעת שאשא ביטון: הרי אם יש מישהו אחד, אחד משרי הממשלה, או אם שר האוצר חושב שמישהו במדינת ישראל יכול לחיות מ-1,500 שקל, אחרי השקעה כל כך גדולה שיקום ויגיד.

יפעת שאשא ביטון: אם הם יגידו, תקשיבו, זאת תפיסת העולם שלנו, אז בוא נתווכח על תפיסת העולם, אבל אי אפשר לצפות שהם יגידו לא – אלון יכול להסתדר, או אולי אלון לא יכול להסתדר, אבל האחרים, יש אחרים שזה מספיק להם.

יפעת שאשא ביטון: אני לא מכירה בעל עסק שהשקיע מיליונים בעסק שלו, ומספיק לו לחיות מ-2,000 שקלים.

יפעת שאשא ביטון: העלה רועי את העניין של ספטמבר.

יפעת שאשא ביטון: גם ההנחה בארנונה שאתה אומר שהיא הנחה משמעותית, ואני מניחה שהיא עוזרת להם, למה בספטמבר?

יפעת שאשא ביטון: למה לא נותנים את זה רטרו-אקטיבי, כדי שהם יוכלו לקבל את האוויר אחורה?

יפעת שאשא ביטון: זה דבר שני.

דנה זטלאוי: - - - אם לא נמצאת זכאית, לא תקבלי את ההנחה הזאת.

עידו סופר: ארנונה זה לא רטרו-אקטיבי.

עידו סופר: בארנונה, מרץ, אפריל, מאי, כולם כמובן לא שילמו ארנונה.

עידו סופר: אמנם המסלול עצמו, אפשרות ההגשה הייתה יחסית מאוחרת, אבל הם היו זכאים מהפעימה הראשונה לגשת.

עידו סופר: בואו נגיד הסוגיה של הארנונה היא מכוסה.

עידו סופר: האם יש מקום לסיוע נוסף, כן או לא, זו סוגיה שניתן לדון בה, אפשר לומר כך, אפשר לומר אחרת.

עידו סופר: אני מנסה להסביר את המורכבות.

יפעת שאשא ביטון: אבל מתי?

אלעזר שטרן: למה צריך להגיד אחרת?

היבה יזבק: עד מתי צריך לחכות?

היבה יזבק: חוץ מזה, אני שמעתי מרועי שמביאים פתרון של לתת ממוצע.

היבה יזבק: ברשותך, אתה נתת גם פתרון והצעה לעשות ממוצע ענפי פשוט.

היבה יזבק: אז למה האוצר לא מתייחס להצעות שבאות מהשטח, ובאות מהאנשים עצמם שהם במצוקה ומביאים לכם פתרונות?

היבה יזבק: - זה ממצה והולם.

רועי כהן: לשבחו של עידו, שהוא באמת קשוב, ובאמת מנסה לעזור.

רועי כהן: אני שואל שאלה שרק מהתשובה שלו תבינו את הבעיה.

רועי כהן: אלון, כמה יש לך שכירות לשלם כל חודש לפני חוזה?

אלון סעדון: 150 אלף שקלים.

רועי כהן: עידו, אני שואל אותך מאוד פשוט.

רועי כהן: יש לאלון כרגע שכירות של 150 אלף שקל, העסק שלו סגור.

רועי כהן: אנחנו, בצורה כזו או אחרת, יצרנו מנגנון של פיצוי על הוצאות קבועות.

רועי כהן: הוא לא זכאי לקבל כרגע את ההחזר הזה.

רועי כהן: אתה מצפה שמ-1,500 שקלים שאתה נותן לו, הוא הצטרך לשלם שכירות של 150 אלף שקלים.

רועי כהן: בוא תענה רק על השאלה הזאת.

רועי כהן: כרגע יש לו שכירות, העסק סגור, כי אתם – מדינת ישראל, סגרתם לו את העסק.

רועי כהן: הוא לא יכול לעבוד, יש לו הסכם שכירות.

רועי כהן: מה אתה מצפה ממנו שיעשה?

רועי כהן: שיילך לבתי משפט להיאבק מול אותו משכיר ויתחיל לריב אתו האם הוא כן חייב לו, או לא חייב לו.

רועי כהן: אתם שולחים את בעלי העסקים להתקוטט אחד עם השני, למצוא, אולי זה יסתדר – זה לא מסתדר.

רועי כהן: יש לו חובות, החובות נערמים.

רועי כהן: בסוף, הוא יפסיד את הבית שלו, הוא יפסיד את הבית של ההורים שלו, זה מה שקורה בדרך כלל.

רועי כהן: כי הוא יתפתה חס וחלילה ללכת לשוק אפור, זה מה שיקרה.

יפעת שאשא ביטון: עידו, למה באמת, אם יש לו את כל האישורים לכך שהוא משלם שכירות, הרי הוא לא משלם את זה לרוח.

יפעת שאשא ביטון: הוא משלם כי הוא חייב.

יפעת שאשא ביטון: אני מניחה שזה לא מהתענוג הגדול שלו.

יפעת שאשא ביטון: אם יש לו את כל האישורים על התשלומים של ההוצאות הקבועות, למה לא להתייחס לזה בצורה ריאלית?

עידו סופר: אני אסביר.

עידו סופר: סוגיית השכירות היא סוגיה מורכבת מאוד שנידונה גם בצוות במשרד המשפטים.

עידו סופר: אסביר את הסוגיה ובאופן כללי.

עידו סופר: זאת התפיסה שלנו, ואני אומר עוד פעם, אפשר גם לערער עליה.

עידו סופר: אבל כאשר מדינה מתערבת בין גורם פרטי ובין גורם פרטי אחר בחוזה שהם כרתו, זה צריך להיות במשורה.

עידו סופר: אגב, הרבה פעמים כשאין את ההתערבות, אנחנו יודעים שיש הרבה מאוד הסדרים בעניין השכירות, בין אם זו דחייה, בין אם זו הפחתה, בין אם זה הסדרים אחרים שניתן להגיע, שגם, אני חייב להגיד, שגם מי שמשכיר את הנכס, לא בהכרח היה רוצה עכשיו לפנות את אלון מהנכס שלו, ולהכניס מישהו אחר.

עידו סופר: סביר להניח שהדבר הזה יסב גם לו נזקים כספיים.

יפעת שאשא ביטון: לא משנה, אבל גם אם הוא משלם חצי מזה.

דנה זטלאוי: הוא עדיין מחויב לשלם את זה בסופו של דבר, גם אם דחו לו.

עידו סופר: במידה ויש כאן שיפוי או שיפוי חלקי העיקרי של המדינה, יניב לתוצאה אחרת בין הצדדים, שלא בהכרח תהיה יותר טובה.

עידו סופר: הדבר הזה הוא בעל מורכבות רבה, עם כל הצדדים שלו - המשפטיים, המקצועיים, הכלכליים וכו', וזאת התשובה שלי.

עידו סופר: רועי, אתה יודע שבסופו של דבר, אתה לא יכול - - - את האמירה הבודדת הזאת ולהכליל אותה - - -

רועי כהן: לא.

רועי כהן: אני אומר, אתה יכול לבחון את ההוצאות הקבועות שלו.

רועי כהן: אתה לא עושה את זה, כי כרגע החוק לא מאפשר לך.

רועי כהן: אתה צריך לחזור לפה, לוועדה, להגיד, למה אתה לא בודק לו את ההוצאות הקבועות ונותן לו פיצוי.

עידו סופר: - - - בהוצאות קבועות יש גם הלוואות, והדבר הזה מטופל.

עידו סופר: לגבי מענק הוצאות קבועות, אז אני אומר, הדבר הזה בבחינה.

אלעזר שטרן: עידו, אני מבין למה לא להתערב ביחסים בין שני גורמים פרטיים, זה דיי ברור.

אלעזר שטרן: השאלה היא למה לא להתערב לצד אחד.

אלעזר שטרן: ההבדל הוא לא צריך לנסות לעשות משא ומתן מחודש בינך ובין שני האנשים הפרטיים.

אלעזר שטרן: אלא אם יש תעודות, יש הוכחות, לא אומר לך גם לתת את הכול, אמרו פה גם, אבל תשתתפו.

אלעזר שטרן: הרי ברור שגם אם היית משא ומתן יותר טוב מאלון, לא היית מוריד את זה לאפס.

אלעזר שטרן: בהתנהלות, אתם מורידים את זה לאפס.

עידו סופר: חבר הכנסת שטרן, אני אומר עוד פעם.

עידו סופר: אני מסביר את המורכבות.

עידו סופר: לבוא בסוף ולהסתכל על ההוצאות או על ההשקעה - אנחנו מדברים על אלון, כי הוא הדוגמה כרגע.

עידו סופר: להסתכל על ההשקעה שהוא ביצע, ולגזור מזה איזושהי תמיכה בין אם היא חד פעמית, או לא חד פעמית, האם הוא פועל או לא פועל, האם הוא עבד במרץ, או לא עבד במרץ.

עידו סופר: אני אומר יש כאן אלף ואחד מורכבויות.

עידו סופר: אנחנו מסתכלים מה כן ניתן לעשות.

עידו סופר: הנקודה שאלון לא יכול להתקיים שנה שלמה בלי הכנסות, במידה וזה המצב - אז הקושי הזה ברור לנו.

עידו סופר: ניתנו פתרונות, אנחנו בוחנים גם שינויים נוספים, אין כאן לא אדישות, ולא איזושהי תפיסה שהוא יסתדר.

עידו סופר: יש כאן מורכבות, הנושא הזה הוא לא שחור ולבן כפי שמנסים לצייר אותו.

עידו סופר: גם את זה אני מבקש מכם להבין.

יפעת שאשא ביטון: עידו, אני יודעת שזה לא במגרש שלך, אני לא יודעת גם על איזה פתרונות אתם מדברים.

יפעת שאשא ביטון: אבל ברור לנו לחלוטין פעם אחת – שלא רק שאנחנו לא נותנים להם חבל הצלה ומצוף, אנחנו שמים להם אבן ומטביעים אותם.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו אומרים להם - יש דחייה של תשלומים, לצורך העניין של הלוואות בבנקים, אבל אנחנו יודעים שגם זה תיכף מסתיים.

יפעת שאשא ביטון: מציעים להם הלוואה בערבות מדינה, כאילו לא מספיק כל נטל ההלוואות שיש עליהם, אנחנו מוסיפים להם הלוואה נוספת.

יפעת שאשא ביטון: ההשתתפות בהוצאות היא 1,500 שקלים, עד 2,000 שקלים, למי שהוא ממש בר מזל לחודש, ואנחנו מצפים שמזה הם יחיו כשיש להם כל כך הרבה לשלם מהצד.

יפעת שאשא ביטון: אין שאלה שאנחנו לא מצפים שהמדינה תתערב בהסכמים שיש בין בעל האולם לבין המשכיר.

יפעת שאשא ביטון: אבל גם אם יש לו בסוף קבלות, הוא משלם רבע מזה, אפילו לא חצי, צריך לסייע לו בצורה ריאלית, והתחושה שלי, שמישהו שם במקבלי ההחלטות פשוט החליט לגלח את השדרה הזאת של העסקים החדשים, ואנחנו נתמודד בהמשך עם מה שיש, כי אני לא מוצאת פה שום הגדרה אחרת.

יפעת שאשא ביטון: אין פה שום עזרה.

יפעת שאשא ביטון: מי שחושב שמישהו מהם יכול להתקיים ב-2,000 שקלים בחודש, אני לא יודעת, שיבוא לפה לוועדה, יסתכל לאלון בעיניים ויגיד לו – כן אלון.

יפעת שאשא ביטון: אני חושב שאתה יכול להסתדר, אתה והילדים שלך והמשפחה שלך עם 2,000 שקלים בחודש – שיבואו.

ע'דיר כמאל מריח: יותר מזה נגיד, שזה ממחיש שהקריטריונים שדרכם בוחנים ומודדים בשטח, הם מוטעים.

ע'דיר כמאל מריח: ואיך בודקים את זה?

ע'דיר כמאל מריח: כי אין כמו מבחן התוצאה בשטח.

ע'דיר כמאל מריח: אם יש כל כך הרבה מקרים של אנשים שנופלים בין הכיסאות, זה ממחיש שהמדדים שלכם לוקים בחסר.

ע'דיר כמאל מריח: כלומר, לבוא ולבחון אך ורק על-פי הספדים באחוזים, ולא לבדוק כל מקרה בצורה דיפרנציאלית של מה יש לך, כמה עובדים, שכירות, כמה אתה משלם, זו מורכבות שהיא אכן לא פשוטה.

ע'דיר כמאל מריח: אבל אם אתם לא מצליחים לרדת ברזולוציה גבוהה, לבחון כל מקרה לגופו, וכשאני אומרת כל מקרה לגופו, זה לא בצורה רוחבית העיקר לפזר כסף לכל האזרחים, מי שצריך, ומי שלא צריך – אז זה כישלון שלכם.

ע'דיר כמאל מריח: אנחנו מבקשים מדי שבוע, פעם אחר פעם, בכל ועדה אפשרית, לבחון כל מקרה לגופו.

ע'דיר כמאל מריח: לשנות קריטריונים, לרענן, לחדד נהלים.

ע'דיר כמאל מריח: אנחנו מקבלים אותן תשובות, אותו ניתוק.

דנה זטלאוי: אחת הבעיות הבולטות שצריך לשים לב אליהן, שהוראת הביצוע של רשות המסים, שונה לחלוטין מהמצגת היפה שעוטפים אותה בנייר צלופן של משרד האוצר, ועידו הוא אדם מאוד מוערך, ואנחנו מבינים שהוא לא מתווה פה את המדיניות.

דנה זטלאוי: אבל מה שעידו אמר, לגבי ההוצאות הקבועות של השכירות, רשות המסים יודעת לעשות טוב מאוד, ואנחנו יודעים שהיא יודעת לעשות טוב מאוד את הבחינה הזאת של הוצאות השכירות.

דנה זטלאוי: אני לא רואה שום הבדל בין אלון, לבין אותו אדם שפתח באוקטובר, או בשנה שעברה, או אתם יודעים מה, לפני עשר שנים, זה ממש לא משנה.

דנה זטלאוי: אותם אנשים חייבים להיות מוכללים בתוך חוק הוצאות קבועות בדיוק כמו כולם.

דנה זטלאוי: איך אמרת, גברתי היושבת-ראש, אני לא מצליחה להבין למה שמים תווית על כל בן-אדם?

דנה זטלאוי: זה או שהוא עסק, או שהוא לא עסק, או שיש לו הוצאות, או שאין לו הוצאות, זה ממש לא משנה מתי הוא פתח את העסק.

דנה זטלאוי: אנחנו אפילו לא מדברים על אותם אנשים שפתחו במרץ, או אותם אנשים שהיו אמיצים ופתחו באוגוסט.

דנה זטלאוי: או אותם אנשים כפי שאמרת, שפתחו עסק נוסף.

יפעת שאשא ביטון: ניר שפר, ביקש לשאול שאלה את נציגי האוצר.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

ניר שפר: עידו, אני רוצה לשאול אותך בצורה ישירה.

ניר שפר: יושב שם בשם אלון סעדון.

ניר שפר: הוא פתח במרץ, הוא לא מקבל שקל אחד.

ניר שפר: ארנונה, הוא לא מקבל.

ניר שפר: את ההוצאות שלו אתם יכולים לבדוק.

ניר שפר: אתם יכולים להקים ועדת חריגים.

ניר שפר: תבקשו ממנו כל מסמך בעולם.

ניר שפר: דרך אגב, הוא שוכר את הנכס שלו ממושב שורש, אז זה בטח לא איזו קומבינה שמישהו עשה.

ניר שפר: אתם יכולים לבדוק בפינצטה.

ניר שפר: תבקשו ממנו לתעד, לצלם, להראות.

ניר שפר: תבקרו בנכס שלו.

ניר שפר: תקימו ועדת חריגים.

ניר שפר: לא ייתכן שבחור כזה, שהשקיע מיליונים, הקים מקום, באמת לתפארת, לא מסוגל היום לעמוד על הרגליים - זה לא ייתכן.

ניר שפר: לא מבקשים שתיכנס בין השוכר לבעל הנכס, זו לא הסוגיה.

ניר שפר: מבקשים בסך הכול שתתייחסו להוצאות הקבועות.

ניר שפר: תאמין לי, אמיר דהן, שנמצא כרגע בזום, הוא יידע לתת לכם פתרון מקצועי, איך לבדוק את אלון בצורה הכי יסודית והכי מסודרת.

ניר שפר: לא ייתכן שאתם מתעלמים מאנשים כאלה.

ניר שפר: אתם חייבים להקים ועדת חריגים לתת לאותם אנשים פתרונות.

ניר שפר: הבן-אדם השקיע 12 מיליון, ברור שבעל הנכס ירצה לזרוק אותו לכל הרוחות.

ניר שפר: אם לך היה נכס שהיו משביחים אותו ב-12 מיליון, היית בועט בבן-אדם ולוקח את הנכס אליך.

ניר שפר: תיגמר הקורונה עוד חצי שנה, עוד שנה, ה-12 מיליון יישארו אצלך.

ניר שפר: אי- אפשר לזרוק את הבן-אדם הזה לרחוב.

ניר שפר: תקימו ועדת חריגים, תטפלו באותם אנשים.

ניר שפר: אין לכם שום בעיה לבדוק את זה.

עידו סופר: הפתרון לטעמי הוא לא ועדת חריגים.

עידו סופר: ועדת חריגים לעיסוק פרטני, אני חושב שזה דבר שהוא לא נכון.

עידו סופר: מה שכן, אני אומר עוד פעם.

עידו סופר: אנחנו בוחנים שינויים בקריטריונים בהתאם למציאות.

עידו סופר: השיח הזה גם עם הוועדה, וגם עם בעלי עסקים – אנחנו מקפידים לעשות את זה.

ע'דיר כמאל מריח: בינתיים אנשים מתקשים לסיים את החודש – מתי?

ניר שפר: הדברים האלה יכולים להיתרגם לשינויים.

רועי כהן: עידו, איך אלון יכול להתמודד עם המצב הזה.

רועי כהן: הוא חודשים יושב בבית.

עידו סופר: אמרתי ואני אומר פעם נוספת.

עידו סופר: זה לא יעזור אם תמשיך להגיד את אותם דברים.

עידו סופר: אז אמרתי.

עידו סופר: במדיניות מסוימת יש נקודות שבהן עוצרים מכאן ולשם.

עידו סופר: אלון נמצא בצד שהוא לא זכאי.

עידו סופר: זה לא מנקודה של אדישות.

עידו סופר: השיח המתמשך איתכם, עם הוועדה ועם כל הגורמים הרלבנטיים, אנחנו בוחנים ורואים איך אפשר לבוא ולעדכן באופן תמידי את המדיניות ואת הקריטריונים כדי לעזור למי שצריך והכול במסגרת המגבלות.

עידו סופר: אני מבין היטב את מה שאתה אומר, תאמין לי.

יפעת שאשא ביטון: עידו מה הצפי לשינוי או לתוצאות הבחינה המחודשת עכשיו שאתם עושים לגבי התבחינים?

עידו סופר: אני לא יודע להגיד.

עידו סופר: אבל אני כן אומר, שהבחינה הזאת מתבצעת בימים אלה.

עידו סופר: אני לא יכול להתחייב לך על תהליך.

היבה יזבק: מה בעלי עסקים אמורים לעשות כרגע?

יפעת שאשא ביטון: אין תשובות.

יפעת שאשא ביטון: גם אנחנו מבקשים את התשובות במקום שהן לא נמצאות.

יפעת שאשא ביטון: זה ברמה של מי שיוצא עם שלטים למסיבות עיתונאים, ומציג את הסיוע לבעלי עסקים - שם צריך לשאול.

יפעת שאשא ביטון: אם מישהו שם באמת חושב בחיוך גדול שאלון או שכמותו יכולים להתמודד עם 2,000 שקלים בחודש.

יפעת שאשא ביטון: מסוגלים להחזיר את אותן הלוואות על 12 מיליון שקלים מדי חודש בחודשו, בלי להביא לחם הביתה.

יפעת שאשא ביטון: אלה השאלות שצריך לשאול שם למעלה.

יפעת שאשא ביטון: ומקבלי ההחלטות צריכים רגע לעשות סוויץ' ולהתנתק.

יפעת שאשא ביטון: התחושה שלי שיש ממשלה, יש עם, ובאמצע יש איזשהו מסך שחור כזה שלא רואים למטה.

יפעת שאשא ביטון: אז כשלא לא רואים למטה לא רואים את הכאב של אלון ושל כל האחרים שנמצאים באותה סיטואציה.

יפעת שאשא ביטון: זו התחושה.

יפעת שאשא ביטון: ופקידות האוצר, בסופו של דבר, עושה את המקסימום שהיא יכולה, בתוך המתווה שנותנים לה כמתווה מדיניות.

יפעת שאשא ביטון: אני רק יכולה להצטער על זה.

יפעת שאשא ביטון: עידו, ברמה האישית, המון תודה.

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שידיך כבולות בעניין הזה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו כן מבקשים לקבל עדכונים לוועדה, ככל שיש חשיבה על תבחינים חדשים, כדי שלפחות נוכל להישאר בתוך התמונה, וללחוץ איפה שצריך לשינוי המתווה.

עידו סופר: אני כן אגיד משפט אחרון.

עידו סופר: אני חושב שלא נכון לצייר את זה כלפי הציבור.

עידו סופר: יש כאן איזו שרירות לב, או מדיניות שאומרת – הוא כן והוא לא.

עידו סופר: בכל מדיניות, יש גם נקודות כאלה, ויש שיח מתמשך.

עידו סופר: זה לא שמישהו אומר – הם לא, והם כן.

עידו סופר: יש בחינה מתמשכת ויודעים גם לבוא ולעדכן, וגם לשנות כשצריך.

עידו סופר: אבל הדברים האלה הם לא מידיים לרוב, והם תהליכים, והדבר הזה מתבצע.

עידו סופר: אני חושב שצריך גם להגיד את הדברים האלה.

עידו סופר: ושאף אחד לא ייצא עם איזושהי תפיסה שמישהו מתנכל, או עושה, או חושב שהוא לא זכאי.

יפעת שאשא ביטון: עידו, אף אחד לא חושב שמישהו מתנכל ברמה האישית.

יפעת שאשא ביטון: באמת, אומרים תהליך.

יפעת שאשא ביטון: אנשים קורסים.

יפעת שאשא ביטון: עסקים מדממים.

יפעת שאשא ביטון: אין להם כסף להביא הביתה.

דנה זטלאוי: האוצר עדיין אומר - מנהלים שיח, איזה שיח?

יפעת שאשא ביטון: זה לא שיש להם זמן לחכות שמישהו שם למעלה ישנה את זה.

היבה יזבק: אין שיח.

היבה יזבק: את מי זה מעניין את השיח שמנהלים?

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת היבה יזבק.

היבה יזבק: תודה, כבוד היושבת-ראש, על קיום הדיון, ועל ההיענות, ועל הסבלנות מול האוצר, וההתנהלות והמדיניות המתמשכת באוצר.

היבה יזבק: אנחנו רואים את זה בכל הסוגיות, לא רק כלפי עסקים, ועסקים שנפתחו לאחרונה ב-2019, או 2020.

היבה יזבק: זו מדיניות כללית, כנראה לגרום לאנשים כאן במדינה לקרוס טוטלית, ובלי שום גב כלכלי, וזה מאוד מצער.

היבה יזבק: אני מבטיחה שאנחנו נמשיך לעקוב אחרי הנושא.

היבה יזבק: זה נושא שפשוט נוגע לאלפים.

היבה יזבק: משפחות קורסות, אנשים קורסים.

היבה יזבק: עסקים קורסים.

היבה יזבק: אנחנו רואים שהממשלה והאוצר מעלימים עין, זה מה שהם עושים פשוט, הם עדיין מדברים על שיח.

היבה יזבק: אנחנו כבר סיימנו שנה בתוך הקורונה, בתוך המדינה, והם עדיין מדברים על שיח, איזה שיח?

היבה יזבק: את מי מעניין השיח שהם מקיימים שם?

היבה יזבק: בואו, תנו את מה שצריך, את הפיצויים שצריכים לעסקים, לעצמאיים, כדי שהאנשים יוכלו לנשום, זה מה שאנחנו דורשים – לנשום וזהו.

היבה יזבק: תודה, כבוד היושבת-ראש.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לך, חברת הכנסת היבה יזבק, וגם על כך שיזמת.

יפעת שאשא ביטון: תודה למרכז המחקר והמידע של הכנסת על המסמך שאתם הבאתם.

יפעת שאשא ביטון: נדמה לפעמים שמחכים שאנחנו נתייאש, אבל אנחנו לא נתייאש.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נמשיך להשמיע את קול הזעקה.

יפעת שאשא ביטון: ואנחנו כמו הטיפות בסלע, בסוף משהו יהיה חייב לחלחל, ואנחנו נמשיך לעשות את זה.

יפעת שאשא ביטון: גם אם זאת לא מדיניות מכוונת, מי שחושב שעסקים חדשים יכולים להתקיים מ-1,500 שקלים, או 2,000 שקלים לחודש, זה לא יותר מאשר לעג לרש, ואנחנו נעשה הכול כדי שזה יתוקן.

יפעת שאשא ביטון: אמירה למקבלי החלטות – אם סגרתם – תפצו.

יפעת שאשא ביטון: אתם לא מסוגלים לפצות, אל תסגרו.

יפעת שאשא ביטון: אבל אתם לא יכולים להשאיר את האנשים האלה עם העסקים שלהם, ועם המשפחות שלהם לדמם במשך תקופה כל כך ארוכה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו דורשים כוועדה למצוא מתווה פיצוי לעסקים הקטנים שנפתחו ב-2019, ותחילת 2020, גם מבחינת המענק הסוציאלי שהם בכלל לא מקבלים, וגם מבחינת ההוצאות הקבועות, שיהיו ריאליות כמו כל עסק במדינת ישראל.

יפעת שאשא ביטון: זה לא צריך להיות תלוי רווחים, זה תלוי הוצאות, שהתייחסו להוצאות כמו לכל אחד מהעסקים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נמשיך לעקוב.

יפעת שאשא ביטון: גם אם נצטרך לשבת פה כל שבוע, ולהגיד את אותם דברים, ולזעוק את אותה זעקה – אנחנו נמשיך לעשות את זה עד שנמצא פתרון.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לכולם.

יפעת שאשא ביטון: הישיבה נעולה.