ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 23, פרוטוקול מספר 93, 2020-11-15 12:00

חיים כץ: צוהריים טובים, היום יום ראשון בשבוע, כ"ח בחשוון תשפ"א, 15 בנובמבר 2020, ואני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות בנושא:

חיים כץ: הצעת חוק התכנית לסיוע כלכלי (נגיף הקורונה החדש) (הוראת שעה).

חיים כץ: זאת הצעת חוק ממשלתית שהוצמדה להצעת חוק של חברת הכנסת קרן ברק, שהבן שלה יהיה פה, וכל השאר.

חיים כץ: בדיון האחרון העלינו כמה סוגיות, ויחד עם האוצר עשינו כמה שינויים שנראים בסדר.

חיים כץ: אני רוצה להראות איך אנחנו מחשבים ואיך זה יוצא.

חיים כץ: היו פה שאלות לגבי שישי ושבת.

חיים כץ: יש שני ימי מנוחה קבועים, ולא מעניין אותי אם זה שישי או שבת.

חיים כץ: בשבוע יש שני ימי מנוחה.

חיים כץ: אין קשר לשישי-שבת.

חיים כץ: זה נגמר.

חיים כץ: העובד ישלם על יום אחד, או ביום חופשה או ביום מחלה.

חיים כץ: יש לו בררת מחדל.

חיים כץ: אם הוא ישלם ביום מחלה, לא יהיו לו הפרשות פנסיוניות, וזה לא חכם.

חיים כץ: היום השני, שהיה אמור העובד לשלם – זה היה חצי יום ביום השני וחצי יום ביום השלישי – כולו ישולם על ידי המדינה.

חיים כץ: כולו ישולם על ידי המדינה.

חיים כץ: מה יוצא?

חיים כץ: נתתי שתי דוגמאות חישוב.

חיים כץ: נניח שאדם נכנס לבידוד לחמישה ימים ביום חמישי.

חיים כץ: חמישה ימים פחות שני ימי חופשה – שישי-שבת, פחות אחד שהעובד משלם, פחות אחד שהמדינה משלמת, ונשאר יום אחד שהמעסיק צריך לשלם.

חיים כץ: מה משלם המעסיק?

חיים כץ: אם הוא מעסיק מתחת ל-20 אנשים, הוא משלם 0.25% מזה, כלומר רבע יום או שעתיים ורבע.

חיים כץ: אם הוא מעסיק מעל 20 אנשים, הוא ישלם חצי יום.

חיים כץ: ניקח לדוגמה שמונה ימי בידוד – זה הממוצע – ונחשב.

חיים כץ: שמונה ימים פחות שני ימי המנוחה השבועיים, פחות יום אחד שהעובד משלם, פחות יום אחד שהמדינה משפה, נשארו לו ארבעה ימים.

חיים כץ: כלומר, אם הוא מפעל קטן מתחת ל-20 עובדים, הוא משלם יום אחד.

חיים כץ: זהו.

חיים כץ: אם הוא מפעל גדול עם למעלה מ-20 עובדים, הוא משלם יומיים.

חיים כץ: זה שיפור למעסיקים, לתעשיינים וכולי.

חיים כץ: זה שיפור דרמטי.

קרן ברק: אתה מדבר על 8 ימי בידוד ועל פי החוק יש 12 ימי בידוד.

חיים כץ: זה הממוצע בארץ.

חיים כץ: אני אתן דוגמה על 10 ימים, ויש בהם רק סוף שבוע אחד.

קרן ברק: אתה מדבר על 10 ימים כי מגלים שהוא חלה רק אחרי יומיים-שלושה?

קרן ברק: הרי החוק לא אומר 10 ימי בידוד; החוק אומר 12 ימי בידוד.

חיים כץ: אדם נכנס לבידוד מרגע שמודיעים לו שהוא נכנס לבידוד, ובדרך כלל זה אחרי יומיים-שלושה.

חיים כץ: נניח 10 ימי בידוד, פחות שני ימי מנוחה, נשארו 8 ימים והוא משלם עליהם 0.25%, כלומר יומיים.

יוראי להב-הרצנו: מה עם מורות, למשל, שעובדות שישה ימים?

חיים כץ: זה לא מעניין.

חיים כץ: אין יום שישי, יש ימי מנוחה.

חיים כץ: במסגרת ימי העבודה, יש יומיים שהם ימי מנוחה.

חיים כץ: אל תיכנס לשאלות ויהיה לנו יותר טוב.

חיים כץ: מה שאתה לא אומר, אתה לא מצטער עליו אחר כך.

חיים כץ: זה יותר נכון.

יוראי להב-הרצנו: איך אתה מתייחס לעובדת, למשל - - -

חיים כץ: אני לא מתייחס; אני לא סופר ימים.

חיים כץ: אני לא מכיר את ימי השבוע.

חיים כץ: אני יודע שבשבוע עבודה יש יומיים מנוחה, יום אחד על חשבון המעסיק ויום אחד על חשבון העובד ביום חופשה.

חיים כץ: נשארו שלושה ימים.

חיים כץ: בשלושת הימים האלה, אם זה מפעל עם פחות מ-20 עובדים, זה שלושת רבעי יום; אם זה מעל 20 עובדים, זה יום וחצי.

חיים כץ: הם לא חלמו על זה, אבל מה מרגיז אותם?

חיים כץ: לפני זה לקחנו לעובדים את כל מכסת ימי הבידוד, והורדנו את זה מצבר ימי המחלה – אני לא מדבר על תשלום.

חיים כץ: אני מדבר על מכסת הימים השנתית שנצברת לעובד.

חיים כץ: פתאום לקחו להם את זה, אבל זה לא צעצוע שלהם.

חיים כץ: זה צעצוע של העובד.

חיים כץ: בגדול, גם אם לא יודו, הם מאוד מרוצים.

חיים כץ: תאמין לי.

חיים כץ: גם המעסיקים, גם התעשיינים וגם העסקים הקטנים.

חיים כץ: מאוד מרוצים, מאוד.

חיים כץ: לא סתם מרוצים, מאוד מרוצים.

חיים כץ: גם אם הם לא יודו.

חיים כץ: אם לא נעים להם להגיד, כשאדם הולך עם עצמו, הוא אומר: מרוצה אני.

חיים כץ: זה לא מושלם, לא מושלם.

חיים כץ: עם זאת, כל ההסדר הזה הוא עד סוף מרס.

חיים כץ: זה מעין פיילוט.

חיים כץ: הקורונה לא תיעלם, לצערי, עד סוף מרס.

חיים כץ: בפיילוט הזה אנחנו נראה מה אנחנו יודעים לשפר, וכנראה שצריך יהיה לשפר.

חיים כץ: אם יש לכם שאלות, בבקשה, אתי.

חוה אתי עטייה: אני מברכת על הדיון וברכות על ההישג הכביר שהשגת.

חוה אתי עטייה: אין עוררין על כך שמצאת את האיזון בין המדינה, למעסיקים ולעובדים.

חוה אתי עטייה: יש לי שלוש שאלות: הראשונה, במתווה שקיבלנו הבוקר, ובהמשך לדיון הקודם, אין התייחסות לעצמאים בעניין ימי הבידוד.

חוה אתי עטייה: המענק על ההוצאות הקבועות והמענק הסוציאלי לא מפצים באמת על ימי הבידוד.

חיים כץ: את מי המענק לא מפצה?

חוה אתי עטייה: את העצמאים.

חיים כץ: את העצמאים, אבל את המעסיקים הוא מפצה.

חיים כץ: כי הימים הם לא ימי השכר בפועל של העובד, אלא עלות המעסיק.

חיים כץ: אם עובד מרוויח 500 שקל, ולמעסיק זה עולה 650, השיפוי הוא על 650 על עלויות המעסיק, ולא על יום המשכורת של העובד.

חיים כץ: בדרך כלל, המעסיק משלם הפרשות סוציאליות שעולות לו כסף וכל מיני קופות שעולות לו כסף, והוא משופה על העלות שלו.

חיים כץ: זה יותר מיום התשלום.

חוה אתי עטייה: בסדר.

חוה אתי עטייה: מה לגבי עובדים שמקבלים שכר לפי שעות עבודה בפועל, עובדים שעתיים כמו בחברות סיעוד שמעסיקים בהן מטפלים, והמשרה שלהן היא שעתית?

חוה אתי עטייה: שלישית, כאשר מדובר בעסקים קטנים עם למטה מ-20 עובדים, האם ההתייחסות לעובדים בפועל או למספר המשרות?

חיים כץ: הכול יחסי לעבודה של העובד.

חיים כץ: אם אדם עובד 6 שעות ביום, הוא יקבל את היום שלו.

חיים כץ: הכול יהיה יחסי.

חיים כץ: העובד יקבל את החלק היחסי.

חיים כץ: אם אדם עובד 6 שעות, ביום העבודה הוא ישלם 6 שעות, והמעסיק ישופה על מה שהוא עובד בפועל.

עידן רול: אולי פספסתי, אבל זה מה שאני מכיר בנוסח.

עידן רול: הנושא של עובד שנכנס לבידוד בחו"ל עקב עבודתו – נושא זה הוסדר; עובד שנכנס לבידוד עקב עבודתו בארץ – לא ראיתי שזה מוסדר בנוסח.

חיים כץ: עובד שנשלח לחו"ל על ידי המעסיק, הכול על חשבון המעסיק והוא לא משלם כלום.

עידן רול: אבל לא ראיתי שזה מוסדר בארץ.

עידן רול: סעיף 26ב.

נעה בן שבת: אתה מתכוון שבארץ הוא נבדק במקום העבודה?

עידן רול: נכנס לבידוד בגלל עבודה בארץ, לדוגמה, הלך ללקוח ונכנס לבידוד.

עידן רול: זה לא מוסדר.

נעה בן שבת: זה באמת לא נמצא כאן.

חיים כץ: אני לא מבין את השאלה.

עידן רול: עובד, שבעקבות עבודתו בארץ נכנס לבידוד, לא נכנס לחוק.

קרן ברק: עובד הלך לתקן מחשב, בעל המחשב היה חולה.

חיים כץ: הוא כמו כל עובד אחר.

עידן רול: זה לא מופיע בלשון החוק.

עידן רול: זה לא מוסדר.

חיים כץ: זה כמו מבודד רגיל.

קרן ברק: לא הבנתי למה זה לא מוסדר?

עידן רול: כי אז הפיצוי מלא על המעסיק.

חיים כץ: לא, רק אם הוא נשלח לחו"ל.

עידן רול: בחו"ל ובארץ זה לא אותו סיפור?

חיים כץ: הוא נדבק, מישהו הדביק אותו.

חיים כץ: הוא לא יודע אם הוא נדבק בעבודה או לא.

עידן רול: כמו כל הציבור הרגיל.

חיים כץ: כן.

עידן רול: בנושא עובדים זרים, מסתננים.

עידן רול: כמו שאני רואה את הדברים, כשעובד יודע שהוא לא יכול להיכנס לבידוד, והוא יודע שלא יקבלו עבורו שיפוי, זה תמריץ שלילי לא להיכנס לבידוד.

עידן רול: אנחנו רוצים שאנשים ייכנסו לבידוד, אם הם צריכים, מה גם שהענפים שמסתמכים על מסתננים, כמו ענף המלונאות וענף המסעדות, הם ענפים שהם ממילא במצב מאוד קשה.

עידן רול: אם הם לא יקבלו שיפוי, אנחנו פוגעים במעסיקים.

עידן רול: אין לענפים האלה אלטרנטיבה; אין להם עובדים ישראלים שיעשו את זה.

עידן רול: אנחנו לא רוצים נטל נוסף על ענף המסעדנות.

חיים כץ: עידן, הבנתי.

חיים כץ: לא נכנסתי לסוגיה הזאת, ועם זאת, בהסדר שעשו התעשיינים, המעסיקים, המדינה וההסתדרות, הם התייחסו לזה.

חיים כץ: מה ההתייחסות?

נעה בן שבת: ההתייחסות אומרת שהעובד זכאי לדמי בידוד מהמעסיק שלו, אבל המעסיק לא זכאי לשיפוי על הימים האלה.

עידן רול: אז יוצא שהמעסיקים נדפקו, והמסתנן מקבל דמי בידוד.

קרן ברק: עניי עירך קודמים.

עידן רול: זה לא עניי עירך קודמים, עסקים נדפקים.

חיים כץ: עידן, איך אמרנו?

חיים כץ: אמרנו שזה לא מושלם.

עידן רול: אבל בעלי עסקים נדפקים מזה.

חיים כץ: לא מושלם.

עידן רול: למה לא נעשה את זה?

חיים כץ: כי לא הצלחנו.

קרן ברק: כי אנחנו רוצים שהם יעסיקו ישראלים.

חיים כץ: כי אני רוצה לגמור את החוק.

עידן רול: אין כרגע ישראלים בקורונה.

חיים כץ: עידן, עידן, אין חוק מושלם.

חיים כץ: אין.

חיים כץ: שום דבר לא צריך להיות משולם כדי שתהיה אפשרות לתקן בפעם הבאה.

חיים כץ: איך אמרתי לך?

חיים כץ: אין ציון 100.

עידן רול: אם הייתי חושב שהם יכולים למצוא עובדים אחרים, בתור מי שפועל למען זה כבר חודשים, הייתי - - -

חיים כץ: הם לא צריכים למצוא עובדים אחרים כי המלונות סגורים.

עידן רול: החקלאות, המסעדנות.

קרן ברק: המסעדות סגורות.

עידן רול: לא, המסעדות עובדות.

חיים כץ: הרצנו, בבקשה.

יוראי להב-הרצנו: קודם כל, אני רוצה לברך אותך כי אני יודע שאתה עובד לילות כימים, ואמרתי לך את זה הבוקר בשיחה בינינו.

יוראי להב-הרצנו: אני חושב שהחוק שמובא לכאן לא מושלם.

חיים כץ: אין מושלם, אבל הוא מחוקק הרבה יותר טוב מכל חוק, שיוצא מפה.

יוראי להב-הרצנו: אדוני, אני בזכות דיבור.

יוראי להב-הרצנו: אתה נתת לי אותה.

יוראי להב-הרצנו: אני חושב שהבשורה המרכזית בחוק הזה, היא שלראשונה המדינה מכניסה את היד לכיס ונותנת דמי בידוד, ולא מסתמכת רק על הכיס של העובדים ושל המעסיקים.

יוראי להב-הרצנו: בכך יש בשורה חשובה.

יוראי להב-הרצנו: שלושה נושאים שחשובים בעיניי, וצריך לקחת אותם בחשבון.

יוראי להב-הרצנו: הראשון, כמו שאמרתי לך הבוקר, הוא העובדים שנמצאים תחת מוסדות מל"ג.

יוראי להב-הרצנו: בכל האוניברסיטאות והמכללות ביחד מדובר בדיוק ב-50 עובדים, ואני חושב שאפשר לתקן את הסעיף ולהכניס אותם.

יוראי להב-הרצנו: אני פונה לאוצר, לא מדובר בהרבה מאוד עובדים, לא מדובר בסכום גבוה, ואני חושב שראוי להכניס גם את העובדים של המל"ג לתוך זה.

יוראי להב-הרצנו: אני אשמח מאוד שזה יתוקן.

יוראי להב-הרצנו: אתה אומר שהחוק לא מושלם, אבל פה באמת לא מדובר בהיקפים גדולים, ובעיניי זאת אמירה שחשוב לתת גב למוסדות האלה, שנמצאים בגירעונות.

טלי ארפי: אם אפשר להבין על איזה מוסדות אתה מדבר.

יוראי להב-הרצנו: מל"ג, אוניברסיטאות ומכללות.

יוראי להב-הרצנו: כרגע הם הוחרגו מסעיף 26, ואני מבקש להכניס אותן.

יוראי להב-הרצנו: לא מדובר בהרבה מאוד כסף, מדובר ב-50 עובדים בלבד ומוסדות המל"ג נמצאים בגירעון.

יוראי להב-הרצנו: הות"ת העביר הרבה מאוד כספים שלא מספיקים לכל המעבר של הדיגיטציה.

יוראי להב-הרצנו: לא מדובר במאות עובדים אלא בכמה עשרות.

יוראי להב-הרצנו: זה כסף קטן ואפשר לסדר את זה.

יוראי להב-הרצנו: המסר לשוק ולמשק, וגם למוסדות האלה חשוב.

טלי ארפי: אני לא רואה איך אפשר להבחין בין גופים מתוקצבים כאלה לגופים אחרים.

טלי ארפי: אתה יוצר פה אפליה.

יוראי להב-הרצנו: על איזה גופים אחרים את מדברת, למשל?

טלי ארפי: על כל ההגדרה של גופים מתוקצבים.

טלי ארפי: נכנסות שם רשויות מקומיות וכל מיני.

יוראי להב-הרצנו: אלה גופים לא מדינתיים אלא דו-מהותיים במובן שלהם, ואפשר להחריג אותם כגופים שהם תחת המל"ג.

יוראי להב-הרצנו: אין הרבה גופים דו-מהותיים כדוגמת מכללות מתוקצבות ואוניברסיטאות.

יוראי להב-הרצנו: אלה דברים מובחנים.

אתי גבאי מורלי: יש קופות חולים.

חיים כץ: אותו הדבר היה עם אופיר סופר, שדיבר על עמותות ומדריכים.

יוראי להב-הרצנו: אלה גופים שבהגדרה שלהם הם שונים, ויש להם גם הגדרה חוקית שונה.

יוראי להב-הרצנו: ניתן לבצע את ההחרגה הזאת.

טלי ארפי: אני מזכירה שהתכלית של ההחרגה הזאת, נובעת מזה שהמוסדות האלה, כאשר הם נקלעים לאיזושהי מצוקה, דווקא בגלל שהם גופים שקרובים למדינה, המדינה נמצאת שם.

יוראי להב-הרצנו: מאחר ומדובר בכמה עשרות עובדים, זה לא מה שיפיל את המוסדות האלה מהרגליים.

יוראי להב-הרצנו: אנחנו מדברים פה על בשורות, ובעיניי הבשורה להשכלה הגבוהה בהקשר הזה – נכונה.

אתי גבאי מורלי: מי שמוחרג, הוא בדרך כלל מי שהממשלה משתתפת בתקציבו, בעקיפין או במישרין, בפחות מ-40%.

אתי גבאי מורלי: יש הרבה מאוד גופים דומים לאלה, שם הם יבקשו שיפוי.

יוראי להב-הרצנו: אני בעד להכליל את כולם.

חיים כץ: הבנת מה אני אמרתי לך?

חיים כץ: לאט לאט.

יוראי להב-הרצנו: שנית, אני רוצה להצטרף למה שאמר חברי, עידן רול.

יוראי להב-הרצנו: אתה אומר שזה לא מושלם.

חיים כץ: אני אומר שזה לא מושלם.

יוראי להב-הרצנו: אנחנו שנינו משפטנים.

יוראי להב-הרצנו: אתה משפטן, אדוני היושב-ראש?

חיים כץ: לא.

יוראי להב-הרצנו: לא כולם מושלמים.

יוראי להב-הרצנו: זה לא יעמוד במבחן בג"ץ.

חיים כץ: זה בדיוק מה שאני מצפה ממך.

יוראי להב-הרצנו: מה, לעתור או ללמוד משפטים?

חיים כץ: לעתור.

יוראי להב-הרצנו: אני לא אעתור בשום מקום.

חיים כץ: למה לא?

יוראי להב-הרצנו: כי אני חושב שההחלטה הראויה צריכה להתקבל פה.

חיים כץ: אבל היא לא יודעת להתקבל פה.

חיים כץ: כל הדיון הזה בא בעקבות בג"ץ.

חיים כץ: עד שהייתה החלטת בג"ץ באה המדינה, אמרה - - -

יוראי להב-הרצנו: לא.

יוראי להב-הרצנו: בג"ץ אמר לנו לקבל החלטה.

חיים כץ: תקשיב, אני אתפוס איתך שיחה אישית.

חיים כץ: אני רוצה לתת לאיימן עודה, בבקשה.

חיים כץ: רצית להגיד משהו.

איימן עודה: אדוני היושב-ראש, קודם כל אני חייב להגיד שאני מעריך את פועלך.

איימן עודה: אנחנו צריכים לשבת יחד בשביל לשכנע אותך לעזוב את המפלגה שלך, ולהיות במקום יותר חברתי.

איימן עודה: לגבי ימי הבידוד, אכן הכי קל לי ממקום של אופוזיציה לדבר מאידאלים וממקום שאפשר להגיד בו רק מה חושבים.

איימן עודה: אני מבין את המורכבות של זה, אבל בכל זאת חשוב לי להבין למה אדם שנכנס לבידוד בגלל נגיף עולמי, צריך לאבד מימי המחלה שלו.

איימן עודה: למה לא צריך להחשיב את היום הראשון?

קרן ברק: כי משהו צריך להיות גם על העובד.

איימן עודה: וגם למה צריך לאבד ארבעה ימי מחלה?

איימן עודה: הרי זה לא בגללו, זה בגלל בעיה כלל עולמית.

חיים כץ: אתה יודע מכמה זה התחיל?

חיים כץ: התחלנו מיום אחד וארבעה ימים.

איימן עודה: אני מעריך את זה מאוד מאוד מאוד.

איימן עודה: בכל זאת, האם אפשר עוד לקדם כדי שיהיה צדק, כמה שיותר קרוב למוחלט?

איימן עודה: זאת השאלה שלי.

חיים כץ: אני בטוח שאתה מאמין שאני רציתי להביא תוצאה שאומרת שהכול חל על המדינה, נכון?

חיים כץ: אתה מאמין בזה.

איימן עודה: נכון, אני מאמין.

חיים כץ: זה מה שהצלחתי להביא בשלב הראשון.

חיים כץ: מאחר וזה בא לחמישה חודשים, עד סוף מרס, יש עוד שלב.

חיים כץ: אתה יכול להתקדם, נפתור את הבעיות, נראה מה המחלוקות ונמשיך הלאה.

חיים כץ: אני רוצה לתת את זכות הדיבור לקרן ברק, שהיא יוזמת החקיקה, וזה לכאורה מאחר שהיא הצמידה את הצעת החוק לממשלה.

חיים כץ: חוק ימי הבידוד יירשם כחוק שלה בספר החוקים של מדינת ישראל, אחרי שהוא יעבור.

חיים כץ: ואני מברך את הבן שלה שנוכח בוועדה ומסתכל על אימא שלו ואומר, וואלה, אימא שלי עושה עבודת קודש ואולי גם אני אגיע פעם לכנסת.

חיים כץ: קרן, בבקשה.

קרן ברק: קודם כל, תודה רבה חיים.

קרן ברק: אני מצטרפת פה לברכות של כולם.

קרן ברק: כל מי שמכיר אותך, יודע שאתה עובד סביב השעון וחושב על פתרונות יצירתיים.

קרן ברק: אין מישהו שמכיר כמוך איך נראה מבנה תלוש שכר, מה זכויות העובד, מה זכויות המעסיק ומה זכויות הפנסיה בכל שעה ביממה.

קרן ברק: באמת, אף אחד לא יכול להתווכח איתך, בטח לא על המספרים ולא על הידע בתחום הזה.

קרן ברק: כל הכבוד שנרתמת כדי למצוא את הפתרון היצירתי הזה.

קרן ברק: אני רוצה לומר לחלק מהאנשים, שהחוק שאני כתבתי וכתבנו בזמנו, ברגע שיצא בג"ץ, רצינו מלכתחילה פשוט למצוא פתרון גם לעובדים וגם למעסיקים, כך שזה יהיה כמו ימי מילואים.

קרן ברק: עם הזמן הבנו שיש קשיים, וכל אחד צריך לשאת באיזשהו נטל.

קרן ברק: גם העובד צריך לדעת שעולה לו קצת, גם המעסיק צריך לדעת שעולה לו קצת.

קרן ברק: המדינה היא זאת ששולחת את העובדים הביתה, ולכן הרוב כאן צריך ליפול עליה.

קרן ברק: אני חושבת שהנוסחה שמצאת מאזנת בין כל הדברים האלה.

קרן ברק: אני מחזירה שאלה למשרד האוצר, ואני מבקשת מכם כמי שיושבת פה תמיד על התקן של נציגת העסקים הקטנים והבינוניים, שהניסיון הזה יביא לכך שלהבא, בכל הסדר שבו תרצו לקבל הסדר כלל משקי, סביב השולחן תהיה גם נציגות של המגזר הזה.

קרן ברק: לעשות הסדר גדול בלי שהם יהיו חלק משולחן העבודה, בעיניי זה חסר ויכול להיות שהיינו יכולים להימנע מהכול ולקצר תהליכים.

קרן ברק: יושב-ראש הוועדה, אני מברכת, ומקווה שבא לציון גואל היום.

קרן ברק: תודה רבה ואני מקווה שמפה נמשיך הלאה.

חיים כץ: אני רוצה להעלות בזום את חבר הכנסת אופיר סופר.

חיים כץ: הוא בבידוד.

חיים כץ: אם הוא לא היה בבידוד, לא היה עולה.

חיים כץ: לא הייתה לו הפריווילגיה לעלות.

אופיר סופר: בוקר טוב, קודם כל אני רוצה לברך אותך על העבודה הנפלאה.

אופיר סופר: אין ספק, לקחת משהו שנראה היה שבכלל קשה לצאת ממנו, והבאת אותו למקום מצוין.

אופיר סופר: אני מזכיר לכולנו, ירדנו מ-14 ימי בידוד ל-12 ימי בידוד, וזה עוד רווח שמישהו עשה השבוע בלי להרגיש.

אופיר סופר: אני מעלה את הסוגיה של מוסדות החינוך.

אופיר סופר: רבים מהם מוסדות פרטיים, ואני מדבר בעיקר על הרשתות – אורט, עמית ואחרות.

אופיר סופר: חלק נכבד מהמוסדות נמצאים במשבר כלכלי רציני, ואני מדבר בעיקר על המוסדות הפנימייתיים, אבל לא רק.

אופיר סופר: שלחתי לך בסוף השבוע איזשהו נייר בהקשר הזה, כפי שביקשת, ואני מבין שעוד לא הצלחנו לעשות עם זה משהו.

חיים כץ: שלחת לי, תשתף את הוועדה.

אופיר סופר: מהחשבון שעשינו, הואיל ואנחנו מדברים על 40,000 עובדי הוראה בבתי ספר על-תיכוניים, מדובר על עלות של כ-8 מיליון שקלים.

אופיר סופר: עלות כזאת באירוע כזה היא ממש זעירה.

אופיר סופר: חשוב לי לומר שאלה מוסדות שמוצאים את עצמם מתמודדים עם קושי.

אופיר סופר: איך מישהו אמר קודם לכן?

אופיר סופר: שהמדינה תירתם.

אופיר סופר: המדינה לא נרתמת; המדינה לא נמצאת במצוקה של העובדים.

אופיר סופר: יותר מזה, המדינה מחייבת את המוסדות האלה להעסיק את העובדים בגלל איזשהו הסכם קיבוצי, כך שבפועל המדינה גם מחייבת אותם לעבוד – היא חייבה אותם לא להוציא את העובדים לחל"ת בגלל ההסכם הקיבוצי – ויש גם בעיה קשה בסוגיית תשלומי ההורים.

אופיר סופר: בקיצור, המוסדות נמצאים במשבר גדול מאוד.

אופיר סופר: הדבר הזה יכול להועיל להם קצת, ולמדינה זה לא יעלה הרבה כסף.

חיים כץ: תודה רבה.

חיים כץ: דובי, בבקשה.

דובי אמיתי: אני יושב-ראש נשיאות המגזר העסקי.

דובי אמיתי: חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, מלכתחילה החוק הופיע כחוק הסיוע הכלכלי, ולטעמי זה היה חוק הנטל הכלכלי.

דובי אמיתי: אתה, אדוני היושב-ראש, יחד עם חברי הכנסת, עשיתם שינוי מהפכני לטובת כלל המגזר העסקי, בין אם אלה עסקים קטנים ובין אם אלה עסקים גדולים.

דובי אמיתי: זה מהפך.

דובי אמיתי: בתחילת הדרך הייתי מאוד מוטרד, ואני יכול לומר שיש כנסת בירושלים.

דובי אמיתי: אני רוצה להודות לכל אחד מחברי הכנסת הנוכחים וגם אלו שלא נוכחים היום, שסייעו לנו, ובמיוחד לך, אדוני היושב-ראש על עבודה לא פשוטה.

דובי אמיתי: על זה באמת תודה.

דובי אמיתי: זה לא מושלם, ואין מושלם.

דובי אמיתי: אני מניח שניפגש במרס, אם המגפה הזאת לא תעזוב אותנו, וכמו שאמרת, נשלים את התיקונים.

דובי אמיתי: אני יכול להלין על כך שלא מצאנו פתרון לעצמאים.

דובי אמיתי: מתחילת האירוע, ממשלת ישראל לא מצאה פתרון ראוי לעצמאים במדינת ישראל.

חיים כץ: אני לוקח את זה כפרויקט עכשיו.

דובי אמיתי: אם אתה לוקח את זה כפרויקט - - -

חיים כץ: לוקח את זה כפרויקט, לוקח את זה כפרויקט.

דובי אמיתי: עשית לי את היום.

דובי אמיתי: אני מתרגש ושמח.

דובי אמיתי: אני רוצה לומר לאנשי אגף התקציבים, גם לאסף וגם לאיציק, שהם אנשים מדהימים.

דובי אמיתי: - - -

חיים כץ: עוד לא אישרנו את החוק בוועדה.

חיים כץ: אתה מברך כאילו החוק עבר.

דובי אמיתי: אני קורא בין השורות, וכנראה אני מבין מה כתוב שם.

דובי אמיתי: אני אומר גם לאסף וגם לאיציק שלא היה קל, היו עליות ומורדות, ואני מקווה שנמצא את הדרך להבא לעבוד בצורה הגונה וישרה.

דובי אמיתי: אין הפרד ומשול, יש מגזר עסקי אחד.

דובי אמיתי: מנכ"ל ביטוח לאומי מפריע לי עכשיו, כרגיל.

חיים כץ: הבנת מה הוא אומר?

חיים כץ: אתה מסתובב פה ומפריע לו.

חיים כץ: זה מה שהוא אומר לפרוטוקול.

דובי אמיתי: תודה רבה על הסיוע ועל העזרה.

חיים כץ: רועי, בבקשה.

רועי כהן: אני נשיא לה"ב – לשכת ארגוני העצמאים והעסקים בישראל.

רועי כהן: אני רוצה להתחבר לדברים של ידידי וחברי דובי, ולהגיד לאדוני היושב-ראש כל הכבוד על העבודה המאומצת מסביב לשעון.

רועי כהן: הבאת את כל הידע והניסיון שלך לאורך כל השנים.

רועי כהן: גם המחשבה על הנושא של עלות המעביד, ההפרשות והחשיבה איך לנסות לצמצם למינימום את הפגיעה בזכויות של העובדים – אני חייב להגיד על זה כל הכבוד, ומה שמגיע – מגיע.

רועי כהן: כמו שאתה שומע, אני מדבר בצורה רגועה.

קרן ברק: פעם ראשונה בחיים שאני שומעת אותך רגוע.

רועי כהן: אני מבין שהזעקה אולי נכנסה ללבבות של האנשים, אבל לחלק לא.

רועי כהן: העצמאים נושמים וחיים פה בדיוק כמו ציבור השכירים, אבל משום מה, הפכנו להיות הפראיירים של המדינה, ושוב ושוב רומסים את הזכויות שלנו.

רועי כהן: אני אתן לכם דוגמה, המדינה צריכה לקבל החלטה – או שהיא לוקחת אחריות על ציבור העצמאים, או שהיא מפקירה אותם לגורלם.

רועי כהן: מה זה אומר?

רועי כהן: כל נהג מונית, מדביר, טכנאי מיזוג אוויר, שיפוצניק, ספר, קוסמטיקאית וטכנאי – כל אחד מהם יצטרך לקבל החלטה: האם המדינה משלמת לו על הבידוד או לא.

רועי כהן: אם היא לא משלמת לו על הבידוד, בגלל כסף – צריך להגיד את זה כאן על השולחן – אנשים יקבלו החלטה האם הם נכנסים לבידוד או לא.

רועי כהן: מה שיקרה הוא שרמת התחלואה תעלה והוצאות המדינה יגדלו, רק בגלל שהם לא ידעו לתת לאותו אדם את מה שמגיע לו מבחינת הזכויות שלו.

רועי כהן: הרי ברגעים אלה אנחנו הופכים את העצמאים לאזרחים סוג ב'.

רועי כהן: שכיר כן זכאי לקבל תשלום על ימי הבידוד, ועצמאי לא.

רועי כהן: הוא אומר: אם המדינה מתייחסת אליי כאזרח סוג ב', למה שאני אשמע להוראות של המדינה?

רועי כהן: למה שאני אכנס לבידוד?

רועי כהן: אני צריך להביא אוכל לילדים שלי.

רועי כהן: מה יותר חשוב לי, להביא אוכל לילדים שלי?

רועי כהן: בחוק הזה יהיה תמריץ שלילי לא להיכנס לבידוד, אבל זאת לא המטרה שלנו.

רועי כהן: המטרה שלנו היא לבוא לאותם אנשים ולומר להם: נכנסתם לבידוד כי המדינה החליטה, ואתם לא אזרחים סוג ב'.

רועי כהן: יש לך ירידה של 25% אנחנו נפצה אותך.

רועי כהן: אדוני היושב-ראש, זה מאוד פתיר.

רועי כהן: שיבוא האוצר ויגיד שעצמאים שנכנסים לבידוד, לא יהיה להם חישוב של ה-25% והאוצר יכיר בירידה בהתאם להכנסות שלהם.

רועי כהן: מה כל כך מסובך לעשות את זה?

רועי כהן: אני אומר שוב שהמדינה צריכה לעזור בזמן אמת.

רועי כהן: חבר הכנסת חיים כץ, אדוני היושב-ראש, לעזור בזמן אמת זה לבוא עכשיו לעצמאים ולהגיד להם: אתם נכנסתם לבידוד?

רועי כהן: אנחנו רוצים לעזור לכם עכשיו ולא בדיעבד.

רועי כהן: אנחנו כלה"ב נצטרך לעתור לבג"ץ כדי שהוא ישאל בדיוק את השאלה הזאת.

חיים כץ: מבחינתי, אני אפנה יחד איתך לאסף וסרצוג ולאיציק, שמדבר כל הזמן עם שפיגלר – הוא כבר יודע כל מה שנעשה פה – כדי שיסבירו את הנושא: מענקים, חל"ת, כסף, תלוש.

חיים כץ: נעשה חשבון, נרד לפרטי פרטים וננסה לפתור את הבעיה.

חיים כץ: קרן ברק היא עסקים קטנים, נביא גם אותה.

חיים כץ: נראה איך אנחנו מרבעים את המעגל ואיך אנחנו מנסים לעזור.

חיים כץ: אני אומר לך, שאם אנחנו ננסה, אנחנו גם נצליח.

רועי כהן: הלוואי.

רועי כהן: בדיוק כמו שהוא שאל למה מוכרים מוצרים לא חיוניים במקום של מוצרים חיוניים ופוגעים בעסקים הקטנים, הוא ישאל את אדון אסף וסרצוג על אותו נהג מונית.

חיים כץ: אין לו מה לשאול את אסף וסרצוג למה מוכרים תחתונים במקום שאסור.

רועי כהן: הוא ישאל.

רועי כהן: נהג המונית הרוויח 10,000 שקל, וכתוצאה מהבידוד הוא ירד ב-2,000 שקלים ל-8,000 שקלים.

רועי כהן: האם הוא יקבל פיצוי?

רועי כהן: התשובה שלו תהיה לא, כי צריך קריטריון של 25% ירידה בהוצאות קבועות, או 40% במענק סוציאלי.

חיים כץ: עכשיו אתה מלמד אותי כל מה שאני צריך ללמוד ממך אחר כך.

רועי כהן: באותו רגע, עיקרון השוויון הופר ונרמס ברגל גסה, כי אותו שכיר כן יקבל פיצוי על ימי הבידוד שהוא נמצא בהם, כן יקבל משכורת מלאה.

רועי כהן: והעצמאי לא.

רועי כהן: השאלה היא למה מאפשרים את זה פה, בבית המחוקקים?

רועי כהן: זה מה שכואב לי.

קרן ברק: מה הפיצוי שמקבל מדביר לפי החוק הנוכחי?

רועי כהן: על פחות מ-25% אין לו פיצוי.

רועי כהן: כרגע יש פה אפליה בעיקרון השוויון.

רועי כהן: אנחנו אומנם מאור הגולה, אבל בריטניה, שוודיה, דנמרק, לטביה, פורטוגל, אוסטרליה, ספרד – כל אלה קיבלו החלטה שעצמאים זכאים לקבל עזרה בימי הבידוד.

רועי כהן: למה במדינת ישראל לא?

רועי כהן: אנחנו שונים מהם?

רועי כהן: כל המדינות האלה אמרו שהעצמאים הם מנוע הצמיחה של המשק; הם אנשים שצריך לעזור להם אם הם נכנסים לבידוד, כי הם נושאים לבד בנטל הזה.

רועי כהן: באה ממשלת ישראל ומביאה פה חוק מפלה, שיש בו פגיעה בעיקרון השוויון; שרומס את זכויות העצמאים ואומר להם: אנשים, אתם זומבים.

רועי כהן: למה?

רועי כהן: כי אתם מתים מבחינת הזכויות, ואתם חיים מבחינת החובות.

רועי כהן: מבחינת הזכויות אתם מתים.

רועי כהן: אין לכם זכויות.

חיים כץ: משפט מצוין לסיום.

חיים כץ: רון תומר, בבקשה.

רון תומר: שלום חבר הכנסת כץ, שלום חברי הכנסת הנכבדים, קודם כל, היו לנו לא מעט שיחות ומצד אחד אני באמת מעריך את העומק שבו נכנסת לעניין, אבל אני מבקש שתיתן לי כמה דקות להרוס קצת את המסיבה.

רון תומר: המתווה הזה, מבחינתי, יש בו לא מעט כשלים, שבחלקם כשלים הרבה יותר עמוקים מאשר רק במתווה הזה.

רון תומר: אנחנו בתור מעסיקים חתמנו על מתווה עם הממשלה, אחרי שאנחנו, התעשיינים, זכינו בבג"ץ, כי אמרנו שאנחנו לא רוצי להילחם עד הסוף.

רון תומר: אנחנו מבינים שצריך למצוא איזונים; אנחנו רוצים לדאוג לעובדים שלנו.

רון תומר: אני יודע שהם מאוד חשובים גם לך, חבר הכנסת כץ.

רון תומר: באנו עם מתווה ראוי, שחטף לא מעט אש כולל מחלק מהנציגים שיושבים פה, ודיברו בשם מעסיקים אחרים.

רון תומר: לא בצדק, לטעמי, אבל זכות כל אדם להחזיק את דעתו.

רון תומר: המתווה הזה נחתם במכתב של מנכ"לית האוצר דאז, קרן טרנר, ובעצם כתוב במכתב בסעיף 14, ש"הוא יוגש כמקשה אחת".

רון תומר: זה נכון ואני לא פוגע בזכות הכנסת.

רון תומר: זכותכם, חברי הכנסת היקרים, לשנות כל מתווה.

רון תומר: זאת זכותכם, בשביל זה יש כנסת, וכדמוקרט אני מאוד גאה בכך.

רון תומר: אבל לא יכול להיות שהאוצר לא יעמוד מול שינויים שאתם עושים ולא ישפה אותי בצורה מלאה.

רון תומר: אני גם שמח, חבר הכנסת כץ, שמצאת כל מיני מקומות והצלחת להגן על העובדים.

רון תומר: שאפו, ואני אומר את זה בכנות ולא בציניות, אבל זה לא יכול להיות על חשבוני, כמעסיק.

רון תומר: הדבר שהכי סומר את שערותיי, הוא שהמתווה שעולה כאן גרוע למעסיקים משמעותית מהמתווה הרגיל, כולל גם העסקים הקטנים – תכף אני אפוצץ את הבועה שהטבנו איתם.

רון תומר: ידידיי האחרים מהמגזר העסקי שתקפו אותי על המתווה הקודם, פתאום מברכים, נופת צופים.

רון תומר: משהו קרה פה, ואני רוצה לדעת מה הם אכלו לארוחת הבוקר.

רון תומר: אני אסביר למה המתווה הזה לא טוב מבחינתנו, כמעסיקים.

רון תומר: זה נכון שהרמת את הדגל, חבר הכנסת כץ.

רון תומר: כל ימי הבידוד נחשבו ימי מחלה, ויש לזה ערך למעסיק תמורת אותו שליש שהמעסיק נותן, או קצת יותר משליש.

רון תומר: עכשיו צמצמתם את זה רק לארבעה, הורדתם את שישי-שבת.

רון תומר: אני לא אומר שזה לא צודק, ויכול להיות שהמהלך שלך נכון, אבל הוא לא צריך להיות על חשבוני, אחרי שכבר נתנו הרבה.

חיים כץ: שילמת על שישי-שבת?

רון תומר: יש פה עניין של ימי מחלה רטרואקטיביים.

חיים כץ: לא שילמת על שישי-שבת.

רון תומר: עובד שנגמרה לו מכסת ימי המחלה, הסיכום עם האוצר היה שהמדינה היא זאת שתכסה את התשלום לעובד במתווה שסוכם.

רון תומר: אני כמעסיק לא רוצה להיות בנק של העובדים שלי.

רון תומר: אני לא רוצה לתת לו ימי מחלה רטרואקטיביים, ובטח לא רוצה לרוץ אחריו ביום שהוא פוטר או מתפטר, חלילה, ולהתחיל איתו בקיזוזים שיביאו אותי לבתי משפט אחר כך.

רון תומר: חבר הכנסת כץ, אין לזה אח ורע בחקיקה וביחסי עבודה.

רון תומר: יש פה עוד סוגיות שלא ברורות לי, כי לא ראיתי את הנוסח, כגון האם זה יכול להיות רטרואקטיבי מה-1 באוקטובר.

חיים כץ: כשנקריא את החוק נראה לך שמצאנו פתרון, ואני מקווה שהוא יניח את דעתך.

חיים כץ: אני מקווה.

רון תומר: אני מקווה.

חיים כץ: אתה תשמע, ואני מקווה שזה יניח את דעתך.

רון תומר: הייתי שמח, חבר הכנסת כץ, להיות אצלכם בוועדה, כי גם אני מאמין בדיונים פנים אל פנים.

רון תומר: היה לי יום מורכב היום, ועליתי לקבר של אבי אחרי שבוע.

רון תומר: לכן לא יכולתי להגיע.

חיים כץ: בדיון האחרון הביעה הוועדה את השתתפותה בצערך, על פטירתו של אביך.

רון תומר: אני יודע, וגם עדכנו אותי.

רון תומר: תודה רבה.

רון תומר: חברת הכנסת ברק, נכון שתמיד צריך לדון עם כולם במשק, אבל בהחלט הרגשנו את החובה לייצג את העסקים הקטנים, וגם בסיכום המתווה קראנו להיטיב איתם.

רון תומר: איך אומרים?

רון תומר: אני רוצה להיות הילד שצועק "המלך עירום".

רון תומר: הטבתם עם העסקים הקטנים בזה שיש השתתפות של 75%, אבל הרעתם את המתווה.

רון תומר: אז הם מקבלים יותר השתתפות, על מתווה שיותר גרוע להם.

רון תומר: עסק קטן ייפגע יותר במתווה הזה לעומת המתווה הקיים, אבל יקבל שיפוי גדול יותר.

רון תומר: עסקים עד 20 עובדים, נשארו במתווה הקודם, פחות או יותר, לפי חשבונות כלכליים שלנו, ועסקים עם מעל 20 עובדים – נפגעו.

רון תומר: אז בואו לא נעשה פה חגיגה.

רון תומר: נגיד אמת אמת ולא צריך לברך ולהתפרס בעיניים עצומות, כמו ששמעתי קודם.

רון תומר: בואו נגיד את האמת – עסקים קטנים נשארו בערך כמו במתווה הקודם, ועסקים עם מעל 20 עובדים, ביניהם גם עסקים קטנים שיש להם 40-30 עובדים – נפגעו.

רון תומר: לכן אני מבקש מהוועדה דבר אחד, אני חושב שזכותכם לבוא ולהיטיב עם העובדים, ואני אפילו מברך על כך שאתם מוצאים דרך להיטיב איתם.

רון תומר: אני רק מבקש שזה לא יהיה על חשבוננו.

רון תומר: אנחנו נתנו שמונה חודשים מלאים, והסכמנו שאם יהיה מתווה, לא נתחשבן על העבר.

רון תומר: זה ויתור מאוד גדול מהמעסיקים בשביל מתווה, שאתה אמרת, חבר הכנסת כץ, שאולי הוא בסדר למעסיקים.

רון תומר: ספגנו את הפגיעה אחורה ועכשיו אתם מיטיבים לעובדים על חשבוננו, וזאת צריכה להיות הטבה לעובדים על חשבון המדינה.

רון תומר: בסוף, המדינה חייבת לקחת את זה כי המעסיקים לא יכולים יותר.

רון תומר: באנו בנדיבותנו, הגענו למתווה הוגן, רצינו להגיע בהסכמה כדי שלא נצטרך את הוויכוחים האלה, ובסוף יצא שנידרש לשלם יותר בגלל חברי הכנסת, בגלל חבריי האחרים במגזר העסקי, שפתאום מברכים על התשלום הנוסף הזה.

רון תומר: בשורה התחתונה, עסקים קטנים קיבלו צ'ופר, אבל קיבלו גם נסיגה, ובממוצע הם כמו במתווה הקודם, פחות או יותר.

רון תומר: בעסקים עם מעל 20 עובדים, נפגעו המעסיקים, וזה לא יעלה על הדעת.

רון תומר: אני אגיד מילה אחרונה מול חבריי באוצר, שבאמת ניסו לפתור את זה.

רון תומר: מבחינתי, הבטחה שלטונית צריך לקיים.

רון תומר: אני ידעתי תמיד שאם מעסיק יושב במשרד האוצר וסוגר עסקה, משרד האוצר צריך לעמוד מאחוריה.

רון תומר: אני מצפה שבכל שינוי שהכנסת הנכבדה תעשה, ואני מכבד אותו, משרד האוצר ישפה אותנו מלא מלא כי אנחנו לא יכולים יותר.

רון תומר: תודה.

חיים כץ: אני רוצה להגיד לך משהו, רון.

חיים כץ: אני מאוד מעריך אותך, מאוד מכבד אותך.

חיים כץ: במתווה שחתמת עליו, אתה כמעסיק פגעת בעובדים שלך.

חיים כץ: לא ראית אותם בעיניים.

חיים כץ: למה לא ראית אותם בעיניים?

חיים כץ: אני מחלק את התשובה לשני חלקים: 1.

חיים כץ: התשלום.

חיים כץ: אתה מקבל בדיוק מה שקיבלת במתווה.

חיים כץ: על השקל.

חיים כץ: 2.

חיים כץ: בצבירה של ימי מחלה, שלא נתנו לך לשדוד אותם.

רון תומר: לא, לא.

חיים כץ: אין סיבה שתרצה לקחת את ימי המחלה של העובד שלך, שלא שילמת בגינם.

חיים כץ: אין סיבה שתיקח לו יומיים על שישי-שבת.

חיים כץ: אין סיבה שתיקח לו את ימי המחלה שהמדינה משפה.

חיים כץ: אין סיבה.

חיים כץ: מה שאתה משלם, אתה מקבל עליו.

חיים כץ: את הימים קיבלת ולא קרה כלום.

חיים כץ: יכול להיות שהיינו יושבים והייתי מסביר לך, אבל לצערנו, מסיבות שגם אתה לא רצית שיקרו, לא יכולת להגיע.

חיים כץ: לא יכולת כי ככה זה, מה לעשות.

חיים כץ: עם זאת, אני חושב שבשביל ההתחלה יצאת בסדר.

חיים כץ: יהיה לך מענה לשאלות ששאלת על אלה שייכנסו ליתרה שלילית.

חיים כץ: בחוק אנחנו ניתן לך להוריד להם את הימים, ואם, חלילה, לא תוריד להם את הימים, אתה תדע לספוג 600-500 שקל חד-פעמי לתקופת עבודתו של עובד.

חיים כץ: שמע, ניסינו בלב פתוח ובנפש חפצה להגיע להסדר שיהיה טוב לכולם.

חיים כץ: לא באנו מצד אחד.

חיים כץ: אני רואה את ההסדר כהסדר מאוזן, ואף אחד פה לא יצא מרוצה.

חיים כץ: אף אחד.

חיים כץ: כל אחד – מי יותר ומי פחות – קיבל.

חיים כץ: עם זאת, ההסדר הזה הוא לחמישה חודשים.

חיים כץ: נלמד אותו ואם נראה שהוא לא עונה לצרכים, נלך הלאה.

חיים כץ: נכון שבתקופה הראשונית, מי ששילם את המתווה, זה יותר העובדים והמעסיקים.

חיים כץ: אתה שילמת בתזרים, הם שילמו במכסה של הימים.

חיים כץ: המדינה לא השתתפה עד אוקטובר, וזה לא בסדר.

חיים כץ: אני מקווה שהלכנו צעד גדול קדימה, ולצערי, אם להיות ריאליים, הקורונה לא תיעלם.

חיים כץ: נראה אם יש לנו השגות, מחלוקות, ויש עובדים זרים ויש מורים ויש משופים ויש לא משופים.

חיים כץ: ניכנס יותר לעניין, כי אנחנו רוצים להפסיק את מה שקורה עכשיו, שהיחידים שנושאים בנטל הם העובדים.

חיים כץ: המעסיק לא חייב לשלם להם כי אין להם ימי מחלה, והמדינה לא צריכה לשלם כי זה לא משופה.

חיים כץ: אנחנו רוצים לגמור את זה כי אנחנו גם לא מחוקקים רטרואקטיבית בדרך כלל.

חיים כץ: אין חוקים רטרואקטיביים.

חיים כץ: וזה כן יחול לתקופתו של הבג"ץ.

חיים כץ: יהיה פה משהו רטרואקטיבי, ולו גם סממן.

חיים כץ: אם תגיד לי שהתקופה לא ארוכה, נכון, התקופה לא ארוכה, אבל אני מקווה שגם אתה תבין שהלכנו למהלך נכון.

רווית גרוס: אני מנכ"לית התאחדות המלאכה והתעשייה.

רווית גרוס: אנחנו מייצגים תעשיינים זעירים, עסקים קטנים, פרי לאנסרים ועצמאים.

רווית גרוס: אנחנו 89% מהתעשייה הישראלית בארץ.

רווית גרוס: אני מופתעת, אדוני, כי שמעתי עכשיו את רון תומר, ואני מרגישה שכמו תמיד שכחו אותנו.

רווית גרוס: אני לא מתכוונת לכך שהאוצר והמדינה שכחו אותנו, אלא גם חברינו, התעשיינים הגדולים שכחו אותנו.

רווית גרוס: הגשנו בג"ץ יחד עם התעשייה הגדולה, אבל כנראה הם סגרו עסקאות מאחורי הגב, ושכחו אותנו.

רווית גרוס: את אוסם, את תנובה ואת שטראוס לא מעניין משה כהן המסגר, או בעל המפעל הקטן.

רווית גרוס: פשוט מרגישים את זה.

רווית גרוס: בישיבה הראשונה שהתקיימה בנושא ימי הבידוד עשינו הפגנה.

רווית גרוס: יוסי אלקובי, הנשיא שלי, היה כאן, ואנחנו היינו בחוץ עם כמה אנשים והפגנו.

רווית גרוס: שמענו אז את הדברים שלך בוועדה, ואני רוצה להגיד לך שנפחת בנו תקווה.

רווית גרוס: אמרנו: איזה כייף, סוף סוף יש מישהו ששומע אותנו; מישהו שמשמיע את הקול שלנו, העסקים הקטנים.

רווית גרוס: אנחנו רואים שגם התעשיינים הגדולים לא משמיעים אותנו, וגם האוצר לא סופר אותנו.

רווית גרוס: סוף סוף יש מישהו ששומע אותנו.

רווית גרוס: הדברים שלך פשוט נגעו לליבנו וחזרנו הביתה שמחים.

רווית גרוס: אני מבינה את המאמצים שעשית, אבל לצערנו, גם המתווה הזה מבחינתנו לא מספיק טוב.

רווית גרוס: אנחנו מבינים את כל המאמצים ואין ספק, שהוא הרבה יותר טוב מהמתווה הראשון.

רווית גרוס: מבחינתנו הוא לא מספיק טוב כי העסקים שלנו לא יכולים לשלם בכלל.

רווית גרוס: הם בקושי שורדים, הם בקושי מרימים את הראש.

רווית גרוס: חייבים להבין שאנחנו נמצאים לפני חורף ארוך, וכנראה רמת התחלואה תעלה.

רווית גרוס: בעל העסק הקטן לא שורד את זה בעצמו.

רווית גרוס: לא נשמע לי הגיוני שמצד אחד, האוצר מבין את הקושי של העסקים הקטנים, ולראיה, הוא מחלק מענקים, ומצד שני, באותה נשימה, את אותם מענקים שהוא מחלק, הוא מבקש מאיתנו להחזיר כמתווה ימי הבידוד.

רווית גרוס: אני לא מבינה את הרציונל הזה.

רווית גרוס: אני לא מבינה למה עובד שהלך לאירוע או לדודה שלו, למה המעסיק הקטן צריך לשלם את זה.

רווית גרוס: אני חייבת להגיד, שהעסק הקטן, אדוני, הוא כמו עובד.

רווית גרוס: הוא גם מוחלש.

רווית גרוס: אם העסק הקטן ייסגר – הם פשוט נסגרים כמו פטריות אחרי הגשם – לא יהיה לעובד לאן להגיע.

רווית גרוס: מאוד נחמד שנותנים לעובד זכויות, אבל לא יהיה לעובד לאן להגיע, כי העסק פשוט ייסגר.

רווית גרוס: זה המצב.

רווית גרוס: דבר אחרון שחשוב לי להגיע, פסק הדין ניתן ב-30 ביוני.

רווית גרוס: אנחנו נמצאים היום באמצע נובמבר.

רווית גרוס: מ-30 ביוני עד היום, המעסיקים משלמים את התשלומים האלה.

רווית גרוס: אני יודעת שהיה מתווה שאומר, שהמדינה התחייבה להחזיר מתאריך מסוים בחודש אוקטובר, אבל לעסק הקטן, אדוני, אין אשראי.

רווית גרוס: אתה יודע שאם הוא מנסה לקחת אשראי מהבנק, הוא צריך לעבור שבעה מדורי גיהינום.

רווית גרוס: העסק הקטן, המוחלש, שכביכול נותנים לו מענקים, הוא צריך לתת אשראי למדינה הגדולה.

רווית גרוס: איפה נשמע הדבר הזה בכלל?

רווית גרוס: באים אליי אנשי עסקים ואומרים לי: למה אני צריך לשלם את מה שהמדינה מבקשת, ולא משנה איזה מתווה יוסדר כאן.

רווית גרוס: שתשלם את זה המדינה עכשיו, אנחנו לא שורדים.

רווית גרוס: אנחנו לוקחים הלוואה מהבנק, והבנק בדרך כלל לא נותן לנו.

רווית גרוס: אנחנו נאלצים לקחת משאבים מהבית.

רווית גרוס: למה בתקופה הזאת אנחנו צריכים לממן את המדינה לתקופה של ארבעה או חמישה חודשים?

רווית גרוס: זה נשמע לי לא הגיוני.

רווית גרוס: תודה, אדוני.

חיים כץ: תודה רבה.

חיים כץ: חנה שניצר, תעלו אותה בזום.

חנה שניצר: בוקר טוב, אני מההסתדרות.

חנה שניצר: שאלה ראשונה שיש לנו היא לעניין הדיווח לגבי מי שהילד שלו נכנס לבידוד.

חיים כץ: אנחנו נענה לך על זה בהקראת החוק.

חיים כץ: הלאה.

חנה שניצר: בסדר.

חנה שניצר: דבר נוסף שרצינו להבין הוא לגבי סעיף התחולה.

חיים כץ: נענה לך על זה גם בהקראת החוק.

חנה שניצר: בסעיף השיפוי נוספו החברות הממשלתיות, והיו כתובות החברות המעורבות.

חנה שניצר: אבל הסעיף של ההסדר המיטיב, שניתן לצאת ממנו, כלומר לגביו המעסיק יכול להודיע שהוא לא יחול, מפנה לסעיף 26ט.

חנה שניצר: האם זאת הייתה הכוונה?

חיים כץ: יענו לך על זה בהקראה.

חיים כץ: תודה רבה.

חיים כץ: תעלו את אלינה פרנקל.

אלינה פרנקל רונן: כבוד היושב-ראש, רציתי להגיב על נושא המענקים, וזה לא קשור לימי הבידוד.

אלינה פרנקל רונן: אני אמתין בסבלנות, תודה.

חיים כץ: נעלה אותך שוב כשנדבר על המענקים.

חיים כץ: תודה.

חיים כץ: עורך הדין אלעד כהנא מקו לעובד, בבקשה.

אלעד כהנא: שלום, תודה רבה, אני אדבר בקצרה.

אלעד כהנא: אנחנו שמחים מאוד על השינויים שהיו לטובת העובדים, בהצעה של הוועדה.

אלעד כהנא: אני רק רוצה להגיד משהו לגבי ההסדר שבו עובדים אמורים לקבל 70% מהשכר, ככל שאין להם ימי מחלה.

אלעד כהנא: קודם כל, צריך לזכור שזה מתייחס למצב של עובד, שאמור להיות בבידוד ולא נותרו לו ימי מחלה, והמדינה בעצם מפצה אותו.

חיים כץ: נתנו לו זכות להיכנס ליתרה שלילית.

אלעד כהנא: על איזה עובדים אנחנו מדברים?

אלעד כהנא: חלק גדול מהעובדים שההצעה הזאת עוסקת בהם, הם עובדים שלא יכולים לעבוד מהבית, והם באים במגע עם קהל.

אלעד כהנא: או שמדובר בעובדים בעבודות פיזיות.

אלעד כהנא: כלומר, בדרך כלל אלה עובדים חלשים יחסית, מה שאומר שצבירת ימי המחלה שלהם מלכתחילה מאוד נמוכה, וגם השכר שלהם נמוך יחסית.

אלעד כהנא: לכן, כשאנחנו שואלים מה יקרה אם לא יישארו להם ימי מחלה פשוט לצורך מחלה, כי הם יחלו באיזושהי מחלה כמו שקורה בלי קשר לקורונה או עם קשר לקורונה, מה עושים איתם?

אלעד כהנא: גם אם אנחנו מדברים לא על מחלה אלא על בידוד במצב שבו אין ימי בידוד, אנחנו חושבים שצריכה להיות איזושהי דיפרנציאליות לאותם 70% החזר.

חיים כץ: אם תעשה את החשבון, ההבדלים לא מהותיים.

חיים כץ: תודה לך.

חיים כץ: שרון הראל, בבקשה.

שרון הראל: שלום לכולם, תודה על ההזדמנות לדבר.

שרון הראל: אני נציגה של נציגות האו"ם לפליטים.

שרון הראל: אני אומר את דבריי בקצרה, והם נאמרים בהקשר לסוגיה של מבקשי המקלט והפליטים ששוהים כאן.

שרון הראל: חבר הכנסת עידן רול הזכיר את הסוגיה לעניין זכויותיהם וחשיבות העסקתם.

שרון הראל: אנחנו, כגוף שמייצג את הפליטים, קורא למדינת ישראל לא להחריג את האוכלוסייה הזאת מתוכנית הסיוע.

שרון הראל: הם נמצאים כאן מתוקף הגנה בין-לאומית שהם מקבלים; הם שוהים כאן כחוק ויש להם אשרות.

שרון הראל: אנחנו מצפים מישראל שבאמת תפעל על פי סטנדרטים בין-לאומיים ותעניק להם הגנה גם בתחום הזה, הכלכלי והקיומי.

שרון הראל: אנחנו מדברים על תקופה מאוד מאתגרת, שכן מרבית מהאוכלוסייה הזאת מועסקת בבתי מלון ובמסעדות.

שרון הראל: מאז תחילת המשבר הם בעצם חווים טלטלה כלכלית עמוקה וקשה מאוד.

שרון הראל: אי שיפוי המעסיקים יפגע, כמובן, במעסיקים, אבל גם יהווה תמריץ שלא להעסיק אותם ולא ליצור רצף תעסוקתי שלו הם זקוקים.

שרון הראל: לכן, בהיעדר זכויות סוציאליות אחרות, שהם לא זכאים להן, כמו דמי אבטלה וזכויות אחרות, אנחנו בעצם קוראים להחיל עליהם את התיקון הזה, ולהוסיף אותם כאוכלוסייה שהמעסיקים יהיו זכאים לקבל את השיפוי האמור.

שרון הראל: תודה.

חיים כץ: תודה רבה.

חיים כץ: תעלו לזום את עופר בן אליעזר.

עופר בן אליעזר: בוקר טוב, אדוני היושב-ראש, אני חושב שהצעד הזה מבורך ונכון, ואני, כיושב-ראש ועדת עבודה והסכמי שכר של מרכז השלטון המקומי, מאוד מעריך את מה שעשית.

עופר בן אליעזר: באמת כל הכבוד, ואני חושב שזה צעד נכון.

עופר בן אליעזר: גם נכון למצוא את האיזונים בין אחריותו של העובד למקומות שבהם הוא מסתובב, כדי שישמור על עצמו.

עופר בן אליעזר: ברשותך, שתי הערות קצרות.

עופר בן אליעזר: הראשונה, הרשויות המקומיות לא מקבלות שיפוי.

עופר בן אליעזר: אנחנו מתחת לאלונקה, מובילים מהלכים, נושאים בנטל, ואני חושב שגם הרשויות המקומיות צריכות להיות משופות בדיוק כמו שאר המעסיקים, בדיוק כמו החברות הממשלתיות ועוד.

עופר בן אליעזר: שנית, חשוב שבמקומות שבהם אנחנו יכולים להעסיק עובדים בבידוד מהבית, שתהיה לנו את האפשרות לעשות את זה, ולא שעובד יגיד: בבידוד אני לא עובד.

עופר בן אליעזר: אם שתי ההסתייגויות האלה ייכנסו פנימה, זה יהיה גם מבורך, גם נכון וגם צודק.

עופר בן אליעזר: תודה.

חיים כץ: תודה רבה.

חיים כץ: האוצר – אסף – אתה רוצה להגיד משהו?

חיים כץ: בקצרה, כי אנחנו צריכים לעבור להקראה, אחרת זה לא ייגמר גם היום.

אסף וסרצוג: אם תרצה, אני אתייחס לסוגיית העצמאים בנפרד.

חיים כץ: לא, אני לא רוצה שתייחס.

חיים כץ: אני רוצה להיכנס לזה בצורה מקיפה ומסודרת, כדי לנסות לפתור את הבעיה.

חיים כץ: לא רוצה שכלאחר יד תדבר לפרוטוקול.

אסף וסרצוג: אני רק מזכיר את הצעתנו, לגבי הנושא של ההורדה מהיום ה-10.

חיים כץ: אין דבר כזה.

חיים כץ: תודה.

אתי גבאי מורלי: אני מהממונה על השכר.

אתי גבאי מורלי: רק כדי להסב את תשומת ליבכם, אני מבינה שהיו אינטרס וחשיבה לבוא לקראת המעסיקים והעובדים, אבל אנחנו צריכים לחשוב גם על משהו הגיוני בנוגע לארבעת הימים.

אתי גבאי מורלי: במודל הקודם בנינו על עבודה מהבית, עבודה מאוד מאוד ענפה מהבית.

אתי גבאי מורלי: אנשים שנמצאים בבידוד יוכלו לעבוד מהבית גם בשירות האזרחי עבור האזרחים ועבור העסקים, וגם בסקטור הפרטי.

אתי גבאי מורלי: במודל הזה, בחלוף ארבעה ימים, אני אקבל את ימי המחלה על חשבון המדינה והמעסיק, ולא יוכל אף מעסיק לבקש ממני לעבוד מהבית, משום שזה יהיה לא כלכלי אפילו מבחינת הרציונל של כלכלה התנהגותית.

חיים כץ: את יכולה לתת לי את קורות החיים שלך?

אתי גבאי מורלי: אני אתן לך שוב.

חיים כץ: את עבדת פעם במקום פרטי?

חיים כץ: את מבינה מה מרגיש העובד למקום העבודה שלו?

חיים כץ: את מבינה שאם צריך, גם בערב כיפור אני עובד?

חיים כץ: את מבינה שהמחשבה שלך - - -

אתי גבאי מורלי: גם אני עובדת, ולפני שהייתי עובדת בכירה גם עבדתי.

חיים כץ: עובד שיוכל לעבוד מהבית, יעבוד מהבית כי זאת הפרנסה שלו והוא תלוי בבוס שלו, והוא רוצה שיעריכו אותו.

חיים כץ: והוא לא חושב כמוך.

חיים כץ: מזל של המעסיקים, שהעובדים לא חושבים כמוך על מקום העבודה שלהם.

חיים כץ: כשהוא הולך הביתה הוא חושב על העבודה, וכשהוא שם את הילד בגן הוא חושב על העבודה.

חיים כץ: ומחר הוא יחשוב על העבודה, ולא כל העובדים גנבים.

אתי גבאי מורלי: אף אחד לא אמר את המילה גנב, אפילו לא ברמז.

חיים כץ: כמעט, כמעט, ברמז.

אתי גבאי מורלי: לא, לא.

אתי גבאי מורלי: אני לא חושבת שעובדים הם גנבים.

אתי גבאי מורלי: לא אמרתי את זה ולא רמזתי על זה.

אתי גבאי מורלי: אני רק אומרת שלא נוכל להעסיק עובדים מהבית.

אתי גבאי מורלי: לגבי עניין המטיבים, יש בעיה לעשות אפליה בין שני סוגי עובדים, וצריך לחשוב על זה.

אתי גבאי מורלי: יש שני סוגי עובדים, אחד שיקבל את ההסדר המיטיב אוטומטית, והשני לא.

חיים כץ: לצערך הוא יקבל את ההסדר המיטיב.

חיים כץ: במכתב שנתת לי התייחסת, חשבת שאנחנו פסיכים.

אתי גבאי מורלי: אני לא מצליחה להשלים משפט, אדוני.

חיים כץ: כי אני רואה את הדעות שלך.

אתי גבאי מורלי: הדעות שלי הן לא הדעות שלי.

חיים כץ: עוד יותר גרוע.

אתי גבאי מורלי: הדעות שלי צריכות להיאמר פה לא כי הן הדעות שלי.

אתי גבאי מורלי: הדעות שלי צריכות להיאמר פה כי אתם אלה שמצביעים, אבל הדברים צריכים להיות מונחים בפניכם.

אתי גבאי מורלי: כשיש שני עובדים שמופלים אחד מהשני, בגלל משהו שקשור בשיפוי המעסיק, זאת אפליה קשה לעשות בחוק.

אתי גבאי מורלי: אני שואלת אם אתם לא רואים את הדברים האלה.

אתי גבאי מורלי: האם העובדה שהמעסיק שלי משופה או לא, זה הצידוק לתת לעובד כזה או אחר את ההסדר המיטיב אוטומטית?

אתי גבאי מורלי: האם זאת טענה מספיקה כדי להפלות בין שני עובדים?

אתי גבאי מורלי: אם הכנסת סבורה שכן, חובתי רק לשים את זה בפניך, אדוני, ולא מעבר לזה.

חיים כץ: אני מצפה שעובדים, היכן שהמעסיקים יחליטו בשבילם, ילכו לבג"ץ, ואתם תשלמו גם את הימים האלה.

חיים כץ: זה מה שאני מצפה, כי אתם לא בקלות ומשפים את המעסיקים.

אתי גבאי מורלי: אפרופו בג"ץ, אנחנו סבורים שהבחירה לתת לעובד לבחור בין 70 ל-100, עלולה לשים אותו בסיטואציה מאוד מורכבת.

אתי גבאי מורלי: נניח שאני עובדת אצלך ונגמרו לי הימים.

אתי גבאי מורלי: אם אני אעזוב בשנה הבאה או שאני ארצה את ה-100, כש-50 על חשבונך ו-50 על חשבון המעסיק, לעומת 70, אם לא נמצא איזשהו מנגנון מסודר איך מחליטים, יהיה לי לחץ כעובד.

חיים כץ: למי יהיה?

חיים כץ: לעובד?

חיים כץ: את מדברת אליי ואני לא מבין מה שאת מדברת.

חיים כץ: מה מעניין ה-50?

חיים כץ: אין 50.

חיים כץ: יש מתכון אחד שבו העובד מקבל - - -

אתי גבאי מורלי: לא, דיברתי על מינוס, כשעובד מגיע לאין ימים.

חיים כץ: יש לו שתי אפשרויות.

אתי גבאי מורלי: יפה, אבל המעסיק יהיה נגדו.

אתי גבאי מורלי: יש לו אינטרס הפוך מזה של המעסיק.

אתי גבאי מורלי: אנחנו שמים פה את העובדים בסיטואציה מאוד מורכבת ביחסי עבודה בתוך הגוף שלהם.

אתי גבאי מורלי: בוודאי שאני או אתה בתור מעסיקים, היינו אומרים לעובד: קח 70%, זה על חשבון המדינה.

אתי גבאי מורלי: זה קל יותר.

אתי גבאי מורלי: העובד יגיד: אני רוצה 50-50.

אתי גבאי מורלי: זה ישים את העובדים בסיטואציה עם קונפרונטציה מול המעסיק.

חיים כץ: עכשיו אני מבין למה הדיונים שלך לקחו שנים.

חיים כץ: בואי תעשי את זה על עובד שמרוויח 30 שקל לשעה, מה ההבדל.

חיים כץ: תעשי את החשבון של 70% לפי 30 שקל לשעה.

חיים כץ: את יודעת כמה זה יצא?

חיים כץ: 3 שקלים.

חיים כץ: הקונפרונטציה מול המעסיק, כמה זה יצא בכסף?

אתי גבאי מורלי: לא סגרנו את עניין החוב העתידי, אדוני.

אתי גבאי מורלי: יש חוב עתידי על השנה הבאה, ומאחר ולא מנכים את זה, זה יוצר את הקונפרונטציה.

אתי גבאי מורלי: אולי לא אמרתי את זה ולא הובנתי.

חיים כץ: אתי, אמרת את מה שאמרת.

חיים כץ: תודה רבה.

חיים כץ: אנחנו נעבור להקראה?

דובי אמיתי: אני יכול להגיד משפט?

חיים כץ: לא.

חיים כץ: עזוב, מספיק.

דובי אמיתי: אני רוצה להגיד משפט.

חיים כץ: מספיק.

דובי אמיתי: לפרוטוקול.

חיים כץ: לפרוטוקול תגיד.

דובי אמיתי: מכיוון ששמי שורבב, אני רוצה לומר לפרוטוקול - - -

חיים כץ: שמך לא שורבב.

דובי אמיתי: שורבב.

חיים כץ: לא שורבב.

דובי אמיתי: אז אני אגיד לפרוטוקול.

חיים כץ: לא, אל תגיד.

חיים כץ: עזוב.

חיים כץ: בכביש תהיה חכם, אל תהיה צודק.

חיים כץ: תעברי להקראה.

נעה בן שבת: "הצעת חוק התוכנית לסיוע כלכלי (נגיף הקורונה החדש) (הוראת שעה) (תיקון מס' 3 ), התשפ"א-2020.

נעה בן שבת: 1.

נעה בן שבת: הוספת פרק ו'.

נעה בן שבת: 1.

נעה בן שבת: בחוק התוכנית לסיוע כלכלי (נגיף הקורונה החדש) (הוראת שעה) התש"ף-2020, אחרי סעיף 26, יבוא: פרק ו'1 הגדרות.

נעה בן שבת: סעיף 26א הגדרות, פרק ו'1.

נעה בן שבת: בחוק זה – בידוד, כמשמעותי בצו בידוד בית.

נעה בן שבת: "דיווח" – דיווח למשרד הבריאות על קיום הוראות צו בידוד בית כאמור בסעיף 3 לאותו צו;" אני אקדים ואומר שצו בידוד בית מחייב דיווח למי שמצוי בבידוד, שזה אדם שהיה חשוף לחולה מאומת או חוזר.

נעה בן שבת: אנחנו מדברים כאן על הדיווח ומבקשים למסור דיווח לפי אותו סעיף 3 לצו, גם על מי שאין עליו חובת בידוד, אבל הוא שוהה בבידוד מסיבות אחרות.

נעה בן שבת: למשל, אם ילדו חייב בבידוד.

נעה בן שבת: זה דבר שצריך לשים לב אליו, לכן ההגדרה קצת יותר רחבה.

איה דביר: אני ממשרד המשפטים.

איה דביר: רק לחדד שהוא חייב בבידוד, אלא שהוא לא חייב בדיווח, כבוד היועצת המשפטית.

נעה בן שבת: לפי הצו הוא לא נקרא חייב בבידוד.

נעה בן שבת: אין עליו חובת בידוד לפי הצו.

נעה בן שבת: האדם הזה בחר להיכנס לבידוד בגלל שהוא לא יכול לשהות בבידוד בנפרד מילדו.

נעה בן שבת: "דמי בידוד – תשלום לעובד לפי פרק זה, השווה לדמי מחלה לפי סעיפים 5 ו-6 לחוק דמי מחלה".

נעה בן שבת: גם פה נעיר שאנחנו מדברים פה על דמי הבידוד.

נעה בן שבת: דמי הבידוד שיחושבו לאורך כל הצעת החוק, הם אותם דמי בידוד שמחושבים לפי סעיף 5 ו-6, גם אם יש הסדר מיטיב שמציע דמי בידוד שעולים על כך.

נעה בן שבת: אנחנו מדברים על דמי בידוד לפי החוק, ולפיהם גם ייקבע השיפוי.

נעה בן שבת: "הסכם קיבוצי – כהגדרתו בחוק דמי מחלה".

נעה בן שבת: זה כולל גם הסדר קיבוצי, למשל.

נעה בן שבת: "חובת בידוד – חובת בידוד לפי צו בידוד בית.

נעה בן שבת: חוק דמי מחלה – חוק דמי מחלה, התשל"ו-1976.

נעה בן שבת: חוק יסודות התקציב – חוק יסודות התקציב, התשמ"ה-1985.

נעה בן שבת: ימי עבודה – ימי עבודה שהעובד עובד בהם בפועל במשרתו הרגילה".

נעה בן שבת: יושב-ראש הוועדה הקדים ואמר שאנחנו לא מביאים בחשבון שני ימים על כל תקופת בידוד אנחנו לא מביאים את ימי המנוחה השבועית.

נעה בן שבת: אבל יש עובדים שעובדים במקומות עבודה של שישה ימים; יש עובדים בשכר שעובדים באופן משתנה.

נעה בן שבת: לכן, במקום לדבר ממש על שני ימי עבודה, התוצאה תהיה כפי שהציג יושב-ראש הוועדה.

נעה בן שבת: לפעמים, כדי להבטיח את המהות, אנחנו מדברים על דמי בידוד שמשולמים בעד יום עבודה.

נעה בן שבת: בעצם העובד היה אמור לעבוד בו, והוא נעדר ממנו.

נעה בן שבת: זה יכול להיות שונה לגבי עובד בשכר, שעובד חלק מהימים, ולכן הדבר הזה שונה ממה שהיושב-ראש דיבר עליו בהתחלה.

נעה בן שבת: חשוב לי להבהיר.

קרן ברק: את אומרת שהיה לו חשוב שינוכו יומיים.

קרן ברק: לא היה אכפת לו אם זה שישי ושבת.

קרן ברק: הוא דיבר על יומיים.

נעה בן שבת: נכון.

נעה בן שבת: היה חשוב לו שבעד ימים שהעובד לא עובד בהם, לא זכאי בהם לשכר והם לא באים בחשבון, לא ינכו מהעובד ימים על זה.

נעה בן שבת: לא ישלמו לעובד על הימים האלה, כלומר הם לא יהיו במשוואה.

נעה בן שבת: אנחנו עושים את אותו הדבר על ידי הגדרה של ימי עבודה, ואמירה שדמי הבידוד משולמים בעד ימי העבודה.

איה דביר: ולא בעד ימי מנוחה.

נעה בן שבת: בדיוק.

נעה בן שבת: זה העניין.

קרן ברק: זאת אותה תוצאה?

נעה בן שבת: זה בעצם אותה תוצאה, רק שלפעמים יש עובד, שיש לו היתר לעבוד ביום המנוחה השבועי.

נעה בן שבת: יום המנוחה השבועי, הוא יום שהוא עובד בו.

נעה בן שבת: אנחנו לא מדברים על ימי מנוחה וימי עבודה, ואנחנו לא אומרים שהם תמיד שניים מול שבעת ימי השבוע, כי זה לא תמיד נכון לגבי כל העובדים.

נעה בן שבת: אנחנו אומרים שדמי הבידוד הם בימי עבודה.

קרן ברק: זה בסדר?

קרן ברק: מישהו רוצה להעיר?

איה דביר: אני מצטרפת לדברים של היועצת המשפטית של הוועדה.

איה דביר: זה מאתגר מבחינת ניסוח, והיה לנו קשה לתפוס את הסיטואציות.

איה דביר: ימי מנוחה – לעיתים יש מגזרים שלמים שעובדים רק בהם כל הזמן, ולכן, לתפוס בהגדרה את שישי-שבת עלול להדיר חלק מהאוכלוסייה.

איה דביר: הנוסחה הכי קרובה למה ששיקף היושב-ראש כרצונו היא ללכת אחר מבנה שבוע העבודה של העובד, וכל יום שהוא מפסיד, לפצות אותו בעדו.

קרן ברק: יש עוד הערות?

יוראי להב-הרצנו: כן.

יוראי להב-הרצנו: בהקשר הזה, זה התחיל עם מורות שעובדות ביום שישי, אבל יום החופש שלהם ביום שלישי.

קרן ברק: אז אתה אומר שזה הנוסח הנכון.

יוראי להב-הרצנו: אני מחזק את מה שהיא אמרה.

הגר יהב: אני מנכ"לית נשיאות המגזר העסקי.

הגר יהב: אפשר לתת דוגמה?

הגר יהב: אם יש עובדים בתחום המסחר, למשל, ויום המנוחה שלהם הוא יום שלישי והוא יום בידוד, אף אחד לא מממן את היום הזה?

הגר יהב: בגעש, למשל, במקומות שעובדים בהם בימי שישי ושבת, ויום המנוחה הוא יום שני, ובהנחה שזה יום בידוד, לא יממנו אותו?

נעה בן שבת: אם לא היה אמור לעבוד בהם, הוא לא אמור לקבל בהם דמי בידוד.

קרן ברק: יש עוד הערות?

נעה בן שבת: "ילד – מי שטרם מלאו לו 16 שנים, או ילדו של העובד שהוא אדם עם מוגבלות, הנזקק לסיוע אישי כאמור בסעיף 1ב לחוק דמי מחלה – היעדרות בשל מחלת ילד, התשנ"ג-1993, ובכלל אלה, ילד כאמור במשפחת אומנה".

נעה בן שבת: למעשה, אנחנו הולכים להגדרת ילד שבחוק דמי מחלה, היעדרות בשל מחלת ילד.

נעה בן שבת: אנחנו מצרפים לו גם ילד, שהוא אדם עם מוגבלות.

נעה בן שבת: יכול להיות שהוא מעל גיל 16, אבל הוא אדם עם מוגבלות שזקוק לסיוע אישי.

נעה בן שבת: אנחנו מצרפים לשניהם ילדים במשפחת אומנה, גם אם הם לא ילדיו הביולוגיים של העובד, אבל הם נמצאים איתו.

נעה בן שבת: "המוסד – המוסד לביטוח לאומי.

נעה בן שבת: עובד השוהה בבידוד – עובד שמתקיימים לגביו כל התנאים בפסקאות 1 עד 3 שלהלן, למעט מי שחלה עליו חובת בידוד בשל הגעתו לישראל ממדינה אחרת, או שהוא חולה כהגדרתו בצו בידוד בית.

נעה בן שבת: 1.

נעה בן שבת: הוא נעדר מעבודתו בשל כך שחלה עליו חובת בידוד או בשל כך שהוא שוהה בבידוד בשל חובת בידוד שחלה על ילדו.

נעה בן שבת: 2.

נעה בן שבת: הוא מסר דיווח על הבידוד, לפי צו בידוד בית, והמציא למעסיקו העתק מהדיווח האמור.

נעה בן שבת: 3.

נעה בן שבת: הוא שהה בבידוד לפי צו בידוד בית".

נעה בן שבת: יש פה כמה מרכיבים, ופירטנו את הדרישות המצטברות.

נעה בן שבת: אנחנו מדברים על מישהו שנעדר, או בגלל שהוא חב בחובת בידוד לפי הצו, או שהוא שוהה בבידוד בגלל שילדו חייב בבידוד.

נעה בן שבת: הוא צריך לדווח למשרד הבריאות על הבידוד.

קרן ברק: אני רוצה להבין, ילד בן 15 שנמצא בבידוד, ההורה נשאר איתו?

נעה בן שבת: תלוי מה הנסיבות.

נעה בן שבת: הוא לא חייב להישאר איתו, הנחנו שיכול להיות שהוא נשאר איתו כי הוא צריך להישאר איתו.

קרן ברק: אם כן, הוא מקבל על זה?

קרן ברק: הוא בן 15.

דובי אמיתי: חייבים להגביל את זה למשהו הגיוני.

קרן ברק: נכון.

קרן ברק: הוא בן 15, הלך למסיבה.

קרן ברק: אני יכולה להבין עד גיל יותר קטן, אבל 15?

נעה בן שבת: לקחנו את ההגדרות האלה מתוך חוק דמי מחלה – היעדרות בשל מחלת ילד.

קרן ברק: זאת מחלת ילד, כי הוא צריך לסעוד את הילד.

דובי אמיתי: בידוד זה לא מחלה, ומפה נתקדם.

דובי אמיתי: זה לא מחלה.

איה דביר: כדאי שנציגת בריאות שנמצאת בוועדה גם תשתתף.

איה דביר: הזכות שמוקמת היא רק במצב שבו ההורה והילד שוהים יחדיו בבידוד, ולא במצב שהילד בבידוד מעבר לדלת של חדר, וההורה יושב בחוץ.

איה דביר: במצב כזה, אין להורה זכות.

קרן ברק: לא הבנתי.

איה דביר: אני מנסה להסביר מה שכתוב בתוך הנוסח.

רועי כהן: והמעסיק ישלח חוקרים לבדוק את זה?

רועי כהן: איך המעסיק יידע?

רועי כהן: הוא ישלח חוקר לראות אם הילד וההורה באותו מקום?

איה דביר: הזכות של ההורה קמה רק אם הוא שוהה בבידוד יחד עם ילדו.

רועי כהן: הוא יגיד שהוא שוהה יחד עם ילדו.

איה דביר: הוא צריך לדווח על הבידוד, לשהות בבידוד.

איה דביר: זאת לא גזרה קלה.

איה דביר: לא כל ילד שלא צריך את זה, ההורה יקפוץ פנימה ויבחר לשהות עם ילדו בבידוד כי זה בידוד מלא.

איה דביר: זאת המשמעות של מה שמופיע כרגע בנוסח.

איה דביר: לכן, ההנחה היא שהזכות קמה רק במצבים האלה, שבהם ההורה בחר או לא הייתה לו ברירה, אלא להיכנס יחד עם ילדו לבידוד.

איה דביר: רק במקרים האלה הזכות תקום.

רועי כהן: ילד בן 3 חזר מהגן והוא צריך להיות בבידוד.

רועי כהן: האבא לא צריך להיות בבידוד.

קרן ברק: זה מה שקורה בפועל.

קרן ברק: ילד בן 3, ההורה מכניס את עצמו לבידוד.

אתי גבאי מורלי: אם הוא לא בבידוד, הוא צריך להכניס את כל מי שסביבו לבידוד.

אתי גבאי מורלי: מן הסתם, מה זה בידוד?

אתי גבאי מורלי: זה פצצה מתקתקת שיכולה להתפוצץ בכל רגע נתון.

אתי גבאי מורלי: אם אתה נשאר איתו 24 שעות ביממה, אין לך מושג מתי הדבר הזה יתפוצץ ומתי הוא חלה בקורונה.

אתי גבאי מורלי: לכן, גם אתה צריך להיות בבידוד.

רועי כהן: אבל יכול להיות שהילד נשאר בבידוד וההורה לא נשאר בבידוד.

אתי גבאי מורלי: אם זה בחדר סגור.

קרן ברק: אצל ילד בן 3 אין דבר כזה.

קרן ברק: בגלל זה אני מדברת על הגיל.

רוית גרוס: יש מצב ששני ההורים יהיו בבידוד, כי שניהם רוצים לשמור על הילד?

אתי גבאי מורלי: מה זה רוצים?

אתי גבאי מורלי: אם לא צריך, לא צריך.

אתי גבאי מורלי: משרד הבריאות לא רוצה לעודד שכל המשפחה תיכנס לבידוד ותידבק.

קרן ברק: בואו נשמע את אסתי, היועצת המשפטית של משרד הבריאות.

קרן ברק: אני מסכימה לכך שילד בן 3 חייב שההורה שלו יהיה איתו, אבל ילד בן 15 – כאן כתוב 16 – זה כבר לא האירוע.

קרן ברק: בואו נשמע קודם את אסתי.

רועי כהן: זה צריך להיות הורה אחד ולא שניים.

נעה בן שבת: מה זה הורה אחד או שניים?

נעה בן שבת: יכול להיות שכולם יחידה אחת ואין הפרדה ביניהם.

נעה בן שבת: בואו נשמע מה הדרישות של משרד הבריאות.

אסתי ורהפטיג: אני מהלשכה המשפטית במשרד הבריאות.

אסתי ורהפטיג: צו בידוד בית אומר שאדם שחייב בידוד, יהיה בבידוד.

אסתי ורהפטיג: לכן, מצב שבו ילד בן 3 נחשף לגננת שחולה, יש עליו חובת בידוד.

אסתי ורהפטיג: במקרים של ילד קטן, שלא יכול להיות לבד בחדר, אחד ההורים יכול, כחלק מהחובות הרגילות שלו של טיפול בילד, יכול להצטרף אליו לבידוד.

אסתי ורהפטיג: משעה שהוא מצטרף אליו, מבחינתנו חלות עליו כל החובות שחלות על אדם שחייב בידוד, ובכלל זה גם חובת הדיווח.

אסתי ורהפטיג: הסעיף הזה מבהיר כך שיהיה ברור לאנשים, שמצטרפים לילד שלהם בבידוד.

אסתי ורהפטיג: שלא יהיה מצב שאי הבהירות תמנע מהם לקבל דמי בידוד, כשהם חייבים בעצמם לדווח על כניסה לבידוד.

אסתי ורהפטיג: רק כך הם יקבלו דמי מחלה.

אסתי ורהפטיג: הם צריכים לדווח בטופס שלנו, כמו דיווח של אדם שחייב בבידוד.

אסתי ורהפטיג: באותו טופס הם מדווחים על כניסה לבידוד, מביאים את האסמכתה למעסיק, וככה הם יוכלו לקבל את דמי המחלה.

אסתי ורהפטיג: לעניין גיל הילד, כמו שאמרה היועצת המשפטית של הוועדה, ההסדר שנקבע כאן דומה להסדר שקיים בחוק דמי מחלה, אבל אפשר, כמובן, לקבוע הסדר אחר.

אסתי ורהפטיג: מבחינתנו, ברגע שאדם מחליט להצטרף לאדם אחר שנמצא בבידוד, חלות עליו אותן חובות.

אסתי ורהפטיג: אי-אפשר לשהות יחד באותו בית ואז לצאת לעבודה, כל עוד האדם שבבידוד לא מופרד מבני המשפחה.

אסתי ורהפטיג: אם הוא מופרד, בני המשפחה לא חייבים בחובת בידוד והם יכולים להמשיך לצאת.

אסתי ורהפטיג: אם הוא לא מופרד ונמצא איתם יחד, חובת הבידוד חלה על כל מי שבחר להצטרף אליו.

אסתי ורהפטיג: זה יכול לקרות במצבים של בית מאוד קטן, שאין בו אפשרות להפרדה.

אסתי ורהפטיג: אם משפחה שלמה גרה בדירת חדר, ואין אפשרות שהילד ייסע לשהות במקום אחר, יכול להיות שמשפחה שלמה תצטרך להיכנס לבידוד.

אסתי ורהפטיג: לא יקרה מצב שהאדם חייב בידוד שוהה יחד עם כולם, והם מסתובבים גם בחוץ.

קרן ברק: תלוי עם מי נמצא המבודד.

קרן ברק: במקרים קיצוניים, בהם כל המשפחה גרה בחדר אחד, זה חל על כל מי שנמצא עם הילד.

קרן ברק: אני הייתי מגבילה את זה בגיל.

נעה בן שבת: לאיזה גיל?

קרן ברק: צריך לחשוב על זה.

קרן ברק: וזה יחול רק על הורה אחד שנמצא איתו בבידוד.

קרן ברק: הורה אחד.

נעה בן שבת: הורה שיש לו ארבעה ילדים, כולם מתחת לגיל 6 וכולם נמצאים בבידוד.

נעה בן שבת: האם אנחנו נגיד שהורה אחד צריך לטפל בכולם כי זה נוח למעסיק, או נגיד שהסיטואציה המשפחתית היא שכל המשפחה הזאת נכנסה לבידוד?

קרן ברק: הרי בפועל זה קורה כבר עכשיו.

קרן ברק: אסתי, כבר חצי שנה אנחנו בתוך זה, והורים נכנסים עם הילדים שלהם לבידוד.

קרן ברק: זה לא חדש, איך זה מתנהל?

אסתי ורהפטיג: כשילד חייב בבידוד, אם מבוגר נמצא יחד איתו, גם על המבוגר חלות כל חובות הבידוד והוא צריך להצטרף אליו.

אסתי ורהפטיג: אנחנו מעדכנים את זה באתר שלנו, לאור העובדה שיש לזה עכשיו משמעויות כלכליות.

אסתי ורהפטיג: אנחנו גם מנחים את המוקד שלנו לתת תשובות בהתאם.

אסתי ורהפטיג: היה לנו חשוב לציין פה במפורש, שהייתה אי בהירות מסוימת בעניין הזה.

אסתי ורהפטיג: יכול להיות שנתקן את הצו בעניין הזה, ובכל מקרה, זה המצב המשפטי הקיים בעינינו.

נעה בן שבת: המצב מבחינת הנהלים שלכם, לא המצב המשפטי.

אסתי ורהפטיג: צו בידוד בית אומר, שהבידוד יהיה בהתאם להמלצות משרד הבריאות, כפי שיעודכנו מעת לעת.

אסתי ורהפטיג: המשפט שאומר שאדם שנמצא בבידוד צריך להיות לבד, עולה מלשון הצו.

אסתי ורהפטיג: ברור שבידוד זה לבד, זה לא יחד עם קבוצת אנשים.

אסתי ורהפטיג: בהקשר הזה, בעינינו, העניין הזה ברור.

אסתי ורהפטיג: כדי שהציבור לא יתבלבל, כדי לקבל דמי בידוד צריך לדווח גם במצב כזה.

אסתי ורהפטיג: הכניסה לבידוד היא רצונית ולא בגלל שאדם נחשף לחולה.

אסתי ורהפטיג: הכניסה לבידוד היא כי אדם החליט להצטרף לאדם שנמצא בבידוד ולשהות יחד איתו.

קרן ברק: אסתי, יש לזה משמעות כלכלית ואנחנו צריכים לפקח עליה.

קרן ברק: אם כולם ירצו להיכנס לבידוד, לא נתחיל לממן את כולם כי הם רצו.

קרן ברק: צריך למצוא פתרון הגיוני גם למעסיק וגם למדינה, כי בסוף הוא עולה כסף.

אסתי ורהפטיג: מבחינתנו, אדם שמדווח על בידוד נחשף לאפשרות שיבוא שוטר לבדוק שהוא באמת היה בבידוד.

אסתי ורהפטיג: לכן, במובן הזה, זה לא משהו שקל מאוד לעשות.

אסתי ורהפטיג: מי שיעשה אותו, הוא מי שבאמת ייכנס לבידוד.

קרן ברק: מי שעשה כך, חייב להיות בבית.

קרן ברק: אסור לו ללכת למכולת וחלות עליו חובות קשות.

קרן ברק: לכן, הוא יחשוב פעמיים לפני שהוא מכניס את עצמו לבידוד.

רוית גרוס: זה לא הגיוני ששני בני הזוג יהיו.

רוית גרוס: מי ילך לעשות כל מה שצריך לעשות?

רוית גרוס: זה לא הגיוני ששני בני זוג נכנסים לבידוד.

קרן ברק: ברור.

קרן ברק: אמרתי את זה מראש.

קרן ברק: אחד ייכנס.

אתי גבאי מורלי: ואם יש בית של מטר על מטר, מה תעשו?

אתי גבאי מורלי: דרך אגב, מי שפתר את זה, זה משרד האוצר הקר, שלא אכפת לו מעובדים.

אתי גבאי מורלי: אנחנו אלה שבאנו ואמרנו להם: בשיטה שלכם, אנשים לא יקבלו דמי בידוד, כי הם לא מדווחים על עצמם.

אתי גבאי מורלי: אני זאת שהתקשרתי אליהם ואמרתי להם: יש תקלה, יש קושי.

אתי גבאי מורלי: עובדים לא יהיה רשום להם שהם בבידוד.

אתי גבאי מורלי: אנחנו אלה שהצפנו את זה, רק שיירשם פה.

איה דביר: התפיסה הרפואית שמשרד הבריאות מציג, היא שאם אדם שנחשף לחולה מאומת וחייב בבידוד, נמצא בסיטואציה משפחתית, ביתית – מבחינת מבנה, מבחינת הרכב משפחה – וכך מעשית הוא לא מסוגל להימצא בנפרד מיתר בני משפחתו, לעמדת משרד הבריאות, זהו מצב רפואי שמחייב אותו לשהות בבידוד מלא, יחד עם האנשים שמהם הוא לא יכול להיפרד.

איה דביר: אם התא המשפחתי מסוגל לחלק את הבית, ולהיות במצב שבו חלק ישהו בבידוד, וחלק אחר ישמרו מרחק כפי הנחיית משרד הבריאות, אז אפשר.

איה דביר: אנחנו כמדינה מתקשים למשטר את הצומת הזה, כי להיכנס הביתה, להבין בדיוק איך הבית בנוי, כמה ילדים יש, מה האפשרויות שיש באותו בית, והאם באמת הם מסוגלים או לא מסוגלים – יש כל כך הרבה משתנים בתוך בית, איך הוא בנוי ואיך הוא עובד, שאנחנו כמדינה מתקשים להגיד מיהו האחד שייכנס.

איה דביר: משעה שאנחנו מתארים מצב עובדתי, שבו אנשים לא מסוגלים להיפרד כי הם לא מסוגלים – אני מסכימה, יהיו כאלה שאולי ינצלו את זה לרעה, חלילה – יהיו כאלה שלא ינצלו את זה לרעה.

איה דביר: הזכות הכלכלית, לשיטתנו, צריכה ללכת אחר החובה הרפואית.

איה דביר: אני בטוחה שכל משקי הבית רוצים לעבוד היום.

איה דביר: המצב הכלכלי קשה ואנשים לא רוצים מבחירתם לשבת בבית.

איה דביר: כנראה שאם יש לי ילד בן 16, שיכול לשבת מאחורי דלת סגורה, אני אלך לעבוד והוא יישב מאחורי דלת סגורה.

איה דביר: מצד שני, הוא יכול להיות ילד בן 16 עם בעיה ועם קושי רגשי, ולא ילד עם מוגבלות.

איה דביר: יכול להיות שמבנה הבית הוא כזה שלא ניתן לייצר הפרדה.

איה דביר: ויכול להיות שחובת הבידוד היא כזאת שאי אפשר להפריד את הילדים.

איה דביר: יכולים להיות כל מיני מצבים.

איה דביר: אבל משעה שהתא המשפחתי החליט שהוא נכנס לבידוד הזה ביחד כי הבית לא מאפשר או מאיזושהי סיבה אחרת, והם ממלאים את הדיווח כדין ושוהים מעשית בבידוד, אנחנו לא רואים איך אפשר להפריד את הזכות הכלכלית החוצה.

חיים כץ: את מוכנה שהמדינה תשפה מלא?

איה דביר: מבנה השיפוי נשאר אותו מבנה של שיפוי.

חיים כץ: לא, לא.

חיים כץ: את מוכנה שהמדינה תשפה?

חיים כץ: אל תהיי לארג' על חשבון אחרים.

איה דביר: אני לא לארג' על חשבון אף אחד.

איה דביר: אני רק מסבירה מעשית שחובת הבידוד חלה על אותו אדם - - -

חיים כץ: האוצר פה?

חיים כץ: אגף התקציבים פה?

איה דביר: אני רק מדגישה שללא תלות בשאלת הילד, האדם הזה, לשיטת משרד הבריאות, חייב בבידוד, גם אם הוא לא מטפל בילדו, כי הוא לא יכול להיות בחדר אחר.

איה דביר: מה תהיה התוצאה, שתהיה לנו חייב בידוד, שאינו זכאי למענה כלכלי כי רק אחד יכול להיות?

אתי גבאי מורלי: או שרק אחד ידווח על עצמו, וזה יותר גרוע.

רועי כהן: זה מה שיקרה.

איה דביר: מה תהיה התשובה לאדם הזה, כי הוא לא יכול?

איה דביר: אין לו דירה אחרת להיות בה.

קרן ברק: דיברנו על מבנה הדירה, וזה בסדר.

איה דביר: איך נצליח למשטר את זה?

איה דביר: איך נבדוק את זה?

חיים כץ: אנחנו בהסכם קיבוצי שלוקח שנים או חצי שנה לחוקק אותו, ויש פה מיליון סעיפים לא שלמים.

איה דביר: אדוני, אני תומכת בנוסח של היושב-ראש.

חיים כץ: יש מיליון סעיפים שצריך לחוקק.

חיים כץ: אם באה המדינה ואומרת: אני משפה את המעסיקים, משלמת הכול, ונשב על הסכם קיבוצי, יש לנו זמן.

חיים כץ: מי שמשלם היום זה רק העובדים.

איה דביר: אדוני, אני מציעה לתמוך בנוסח שלך.

חיים כץ: בסדר, הוא יבוא.

חיים כץ: הוא יהיה כי הוא מסוכם.

יוראי להב-הרצנו: אפשר להבין מה מסוכם בסוף?

יוראי להב-הרצנו: במידה ומשפחה מצהירה על עצמה שהיא מבודדת כולה, מתייחסים לשני ההורים בהתאם להסדר?

חיים כץ: לא זכור לי שהתייחסנו לזה.

חיים כץ: אלה השיקולים שנלקחו.

חיים כץ: אמרו גיל 16?

חיים כץ: יהיה גיל 16, כי כל סעיף כזה לא ייגמר.

אתי גבאי מורלי: מה שהוחלט זה שכל הורה, שרשם את עצמו בבידוד כי ילדו עד גיל 16 חולה, ולא משנה אם זה שניים או אחד, הוא בבידוד ביחס למעסיקו.

חיים כץ: מדובר על הורה אחד.

חיים כץ: פה אנחנו הולכים למה שהוסכם.

יוראי להב-הרצנו: מה הוסכם?

חיים כץ: הורה אחד.

חיים כץ: לגיל 16 צריך שני הורים בבית בבידוד?

חיים כץ: אם הילד חולה, שניהם נשארים כי הם היו ליד ילד חולה.

חיים כץ: אבל אם הילד היה ליד חולה מאומת, למה הוא צריך את שני ההורים?

אתי גבאי מורלי: כי אם אין לו חדר לבד, אז אין בררה.

אתי גבאי מורלי: אם הילד בן ה-16 לא נמצא לבד בחדר, ואתה נמצא לידו, גם אתה חייב בבידוד.

איציק דניאל: אנחנו עושים את זה יותר בפשטות.

איציק דניאל: כל אדם שנרשם באתר משרד הבריאות כחייב בידוד, נכנס למנגנון.

חיים כץ: תודה רבה.

חיים כץ: נגמר.

חיים כץ: סליחה, נגמר הדיון.

חיים כץ: תודה רבה.

אתי גבאי מורלי: עד שאני איתך אתה גם צועק עליי?

חיים כץ: לא, מתנצל.

חיים כץ: הכול בסדר.

חיים כץ: תמשיכי.

איה דביר: אולי אין צורך בהגדרה של ילד חולה, לפי תשובתו של איציק דניאל.

חיים כץ: תמשיכי.

נעה בן שבת: אני רוצה להדגיש עוד משהו לגבי ההגדרה של עובד השוהה בבידוד.

נעה בן שבת: אנחנו לא מדברים על אדם שחלה עליו חובת בידוד בשל הגעתו לישראל ממדינה אחרת, למעט אותו מקרה שנדבר עליו אחר כך, שהוא יצא בשליחות המעסיק.

נעה בן שבת: או אדם שהוא חולה, כהגדרתו בצו בידוד.

נעה בן שבת: אם הוא חולה, הוא במסלול של דמי מחלה, ואם הוא חזר ממדינה אחרת, הוא צריך לשאת בעלויות ולא יהיה זכאי לדמי בידוד.

נעה בן שבת: אדוני, דיברנו קודם על נושא ימי העבודה.

חיים כץ: הסברתי קבוצת בידוד.

חיים כץ: כשאדם נכנס לבידוד למספר ימים – אני מסביר את זה בפעם ה-86 – מכסת ימי הבידוד היא איקס, כוללת מכניסה עד כניסה.

חיים כץ: אם בכניסה של מכסת ימי הבידוד יש שישי-שבת, שהם ימי המנוחה, מורידים אותם.

חיים כץ: אם במכסה הזאת אין שישי-שבת, לא מורידים אותם.

נעה בן שבת: האם עובד שעובד תמיד רק בימי שני, שלישי ורביעי - - -

חיים כץ: זה לא מעניין.

חיים כץ: הוא היה שלושה ימים בבידוד.

נעה בן שבת: הוא נכנס ל-14 ימי בידוד, אבל מתוכם הוא עובד רק שלושה ימים בשבוע.

חיים כץ: אז מורידים לו שישה ימים.

נעה בן שבת: שישה ימים בכל אחד מהשבועות.

חיים כץ: ב-14 ימים, אם זה נכנס להיום השביעי, יורידו לו יום.

נעה בן שבת: אז אנחנו מדברים תמיד על ימי עבודה, ימים שהעובד נוהג לעבוד בהם בפועל במשרתו הרגילה.

נעה בן שבת: אלה אותם ימים שבהם הוא עובד.

חיים כץ: כמה פעמים דיברנו על זה?

נעה בן שבת: הרבה פעמים.

חיים כץ: הרבה פעמים, ואת תמשיכי כי את עורכת דין.

נעה בן שבת: אתה המחליט.

נעה בן שבת: אני רק רוצה לוודא שאני אומרת את הדברים שאתה רוצה להגיד.

חיים כץ: מאה אחוז.

חיים כץ: אם נכתוב "היום הראשון", והיום הראשון יצא בשבת, הוא יגיד: אני לא עובד, אני לא צריך לשלם.

חיים כץ: הוא משלם יום אחד.

חיים כץ: יום אחד ממכסת ימי הבידוד הוא משלם.

חיים כץ: הוא עבד שבעה ימים?

חיים כץ: נופלים לו יומיים.

חיים כץ: אם עבד שישה ימים, נופל לו יום אחד, כמכסת ימי המנוחה.

חיים כץ: אם הוא עובד רק בשני ורביעי, נופל לו יום והוא לא משלם שישה ימי עבודה.

חיים כץ: במכסה יש לו שישה ימים, בשבעה ימים נופלים לו יומיים; בשישה ימים נופל לו יום אחד, ואם בהגדרה נופלים שישי-שבת, נופלים לו שני ימים.

נעה בן שבת: בשבעה נופלים לו יומיים, אבל אם זה עובד שעובד שישה ימים בשבוע, נופל לו רק יום אחד כי בדרך כלל הוא עובד שישה ימים בשבוע.

חיים כץ: המכסה נופלת על חמישה-שבעה.

חיים כץ: לא נכנסים במיקרו, כי את עושה חוק במקרו.

חיים כץ: את לא עושה חוק לכל עובד במשק; את לא יכולה לעשות חוק לכל עובד במשק.

חיים כץ: כי זה לא נכון לו ולא טוב לו.

יוראי להב-הרצנו: למה?

יוראי להב-הרצנו: תסביר.

חיים כץ: מה האויב של הטוב מאוד?

חיים כץ: זה לא נכון לו ולא טוב לו.

חיים כץ: אני עובד במכסות, כי זה הכי נכון והכי טוב לו.

חיים כץ: מי שיושב לידך הוא מביטוח לאומי, והוא אומר שנכון מה שאני אומר.

מרקי בן חיים: אני מנהל תחום מילואים ומיישם את מערכת התשתית.

מרקי בן חיים: אנחנו לא נוכל בדרך אחרת, כי אנחנו לא יכולים לקבל מכל מעסיק את ימי המנוחה של כל עובד.

מרקי בן חיים: זאת בעיה.

חיים כץ: הרצנו, אם אתה רוצה להזיק, תשאל שאלות קיטבג.

חיים כץ: זה הכי נכו והכי טוב, ואני הייתי שם.

חיים כץ: תודה.

נעה בן שבת: אני אצטרך לבקש לעשות איזושהי הפסקה, כי בנינו מודל על ימי עבודה ואני צריכה לעשות שינוי של המודל.

חיים כץ: תדלגי על זה ותמשיכי בהקראה.

קריאה: אולי תעבור למענקים?

חיים כץ: אנחנו לא נעבור למענקים, נישאר עם החוק.

חיים כץ: תדלגי על הקטע הזה ותמשיכי.

נעה בן שבת: "צו בידוד בית – צו בריאות העם (נגיף הקורונה החדש) (בידוד בית והוראות שונות) (הוראת שעה), התש"ף-2020.

נעה בן שבת: "תקופת בידוד" – תקופה רצופה שתחילתה ביום הראשון שבו נודע לעובד שחלה עליו חובת בידוד, או שהוא נדרש לשהות בבידוד בשל חובת בידוד של ילדו וסיומה ביום האחרון שבו חלה עליו חובה כאמור, או שהוא נדרש כאמור, אף אם במהלך אותה תקופה השתנתה העילה שבשלה חלה על העובד חובת הבידוד או שהוא נדרש לשהות בבידוד; לעניין עובד שדיווח למשרד הבריאות לפי צו בידוד בית על חובת הבידוד החלה עליו או על כך שהוא נדרש לשהות בבידוד כאמור לאחר ארבעה ימים או יותר מיום שנודע לו האמור – תימנה תחילתה של התקופה מארבעה ימים לפני המועד שבו דיווח כאמור;" זאת אומרת, תקופת הבידוד היא מהיום שבו צריך להיכנס לבידוד; מהיום שבו אדם יודע שחלה עליו חובת בידוד והוא נדרש לשהות בבידוד.

נעה בן שבת: אבל אם הוא מאחר במסירת הדיווח ביותר מארבעה ימים, תחילת תקופת הבידוד לעניין התשלומים תיחשב רק מיום הדיווח.

אתי גבאי מורלי: מיום הדיווח או ארבעה ימים?

איציק דניאל: ברשותך, אדוני היושב-ראש, אני אסביר.

איציק דניאל: רצינו לעודד כמה שיותר את האנשים שיירשמו במהירות, על מנת שנוכל לבצע אכיפה ויידעו להישמר הסובבים אותם.

איציק דניאל: אנחנו מודעים לזה שהודעה על בידוד מביאה אדם לסיטואציה שהוא צריך להסתדר עם כל הסביבה שלו ולסדר לעצמו כל מיני מצבים, ורישום הוא לאו דווקא הפעולה הראשונה שהוא עושה.

איציק דניאל: לכן אנחנו אומרים שאדם יכול להירשם עד ארבעה ימי איחור, ועדיין יקבל את ההסדר הזה על ארבעה ימים.

איציק דניאל: תחמנו את זה בזמן ולא רצינו שאנשים יירשמו פרק זמן ממושך יותר בדיעבד, כדי לתמרץ רישום מוקדם ככל הניתן.

חיים כץ: בסדר.

נעה בן שבת: "תקופת המחלה הצבורה" – תקופת הזכאות שחושבה לפי חוק דמי מחלה או לפי הסכם קיבוצי החל על העובד ומסדיר את עניין התשלום לתקופת המחלה, כמשמעותו בסעיף 1 לחוק דמי מחלה הסדר מיטיב.

נעה בן שבת: " כשאנחנו מבררים אחר כך אם יש לעובד תקופת מחלה צבורה, זה יכול להיות או לפי החוק או לפי הסכם קיבוצי מעבר למה שקבוע בחוק.

נעה בן שבת: "26ב.

נעה בן שבת: זכאות עובד השוהה בבידוד לדמי בידוד (א) עובד השוהה בבידוד זכאי ממעסיקו לתשלום דמי בידוד בעד ימי העבודה שבהם נעדר מעבודתו בתקופת הבידוד, למעט תשלום בעד יום עבודה אחד בתקופת הבידוד ואולם – (1) העובד זכאי לבחור לקבל תשלום בעד היום האמור על חשבון יום חופשה המגיע לו".

נעה בן שבת: יש גם בררה אחרת, שתכף נדבר עליה, כי יש בה עוד הערות.

נעה בן שבת: אנחנו אומרים שעובד ששהה בבידוד זכאי לתשלום דמי בידוד בעד ימי העבודה.

נעה בן שבת: האם אנחנו רוצים להכניס את המילים: לא יותר מחמישה ימים בתוך שבוע של שבעה ימים?

חיים כץ: לא הבנתי.

נעה בן שבת: אנחנו מדברים על כך שדמי בידוד משלמים רק על ימים שבהם העובד היה אמור לעבוד ולא עבד.

נעה בן שבת: אנחנו מדברים רק על ימי עבודה.

חיים כץ: נכון, רק על ימי עבודה.

נעה בן שבת: וחוץ מזה ביקשת שנגיד, שבכל מקרה בשבוע לא יהיו יותר מחמישה ימי עבודה.

חיים כץ: אין בשבוע יותר מחמישה ימי עבודה.

מאיר שפיגלר: דיברת על זה שנגרע מהעובד יום אחד.

חיים כץ: לא, זה מדבר על משהו אחר.

מאיר שפיגלר: זה מה שהיא קראה עכשיו.

נעה בן שבת: נכניס את התוספת הזאת.

נעה בן שבת: עכשיו אנחנו אומרים שהוא זכאי בעד כל ימי העבודה שבהם הוא נעדר מעבודתו, אבל הוא לא מקבל תשלום עבור יום אחד בתקופת הבידוד.

נעה בן שבת: אנחנו לא אומרים האם זה היום הראשון, האם זה היום השני או היום העשירי.

מאיר שפיגלר: זה מה שאמרתי.

מאיר שפיגלר: שיהיה היום הראשון.

חיים כץ: ואם זה נפל בשבת?

חיים כץ: לא מעניין אותי אם זה יום ראשון או יום שני.

חיים כץ: יום אחד יורד לו.

חיים כץ: יום אחד.

חיים כץ: מאיר, תודה.

נעה בן שבת: יש עוד נימוק, כי אחרי זה נראה שימים שבהם העובד עובד מהבית, הם ימים שבהם הוא לא זכאי לדמי בידוד, כי הוא זכאי בהם לשכר.

נעה בן שבת: לכן, יכול להיות שהיום הראשון שהוא נעדר בו מהעבודה, הוא יום שהוא עבד בו.

נעה בן שבת: לכן אנחנו לא יכולים תמיד לדבר על יום הראשון.

נעה בן שבת: אנחנו אומרים: יום אחד.

קרן ברק: מה קורה לעובדים עם מוגבלויות?

חיים כץ: יום אחד.

מרקי בן חיים: חוץ משישי-שבת, עוד יום אחד.

חיים כץ: נכון.

חיים כץ: והמדינה עוד יום.

נעה בן שבת: תכף נגיע לעובדים עם מוגבלויות.

נעה בן שבת: אמרנו שאת היום האחד הזה, שהעובד לא זכאי לקבל בעדו דמי בידוד, הוא יכול לבקש מהמעסיק שלו לקחת על חשבון יום חופשה.

חיים כץ: כי הוא רוצה את ההפרשות הפנסיוניות.

נעה בן שבת: האם הוא יכול לבקש לזקוף את זה על חשבון יום מחלה, נוסף לארבעה שיבואו על חשבון המכסה?

חיים כץ: לא, בארבעת הימים אין מחלה.

חיים כץ: כי אם הוא יבקש ימי מחלה, הוא יאבד את ההפרשות הפנסיוניות.

חיים כץ: חופשה נותנת לו לבחור: אני רוצה את הרצף הפנסיוני שלי, אני רוצה קרן השתלמות, אני רוצה הכול.

איה דביר: גם השכר וגם ההפרשות בחופשה.

איה דביר: כי במקום לנכות לו יום אחד, נותנים לו שכר והפרשות.

חיים כץ: נכון, נכון.

מרקי בן חיים: אבל אם אין לו ימי חופשה, אולי עדיף לו ימי מחלה.

חיים כץ: הוא לוקח מה שהוא רוצה בלי להגיד.

חיים כץ: ומעכשיו אתה לא מדבר בלי רשות.

נעה בן שבת: "(2) עובד שחל לגביו הסדר דמי מחלה מיטיב לפי דין, הסכם קיבוצי או חוזה אישי, זכאי לתשלום בעד היום האמור ואולם מעסיק כהגדרתו בסעיף 26ט, שהוא צד להסכם קיבוצי או לחוזה אישי כאמור רשאי, בכפוףע להוראות סעיף 26ח(ב), להודיע לעובד כי הוראות פסקה זו לא יחולן בכך כדי; לעניין זה, "הסדר דמי מחלה מיטיב" – הסדר הקובע זכאות של עובד לדמי מחלה מהיום הראשון להיעדרותו".

נעה בן שבת: בהמשך יש הגדרה שאומרת שלעניין זה, הסדר דמי מחלה מטיב, זה הסדר הקובע זכאות של עובד לדמי מחלה מהיום הראשון להיעדרותו.

חיים כץ: רק מעסיק במגזר הפרטי – רק במגזר הפרטי.

נעה בן שבת: תכף נראה איך אנחנו מגדירים מגזר פרטי, שהוא צד להסכם קיבוצי או לחוזה אישי כאמור.

נעה בן שבת: אנחנו מדברים לא על דין.

נעה בן שבת: דין זה עובד שהוא אדם עם מוגבלות, ולכן מכוח החוק הוא זכאי לתת לו סיוע אישי כבר מהיום הראשון.

נעה בן שבת: עובד שהוא צד להסכם קיבוצי או לחוזה אישי, כאמור, רשאי, בכפוף להוראות סעיף 26

חיים כץ: למה רשאי?

נעה בן שבת: רשאי להודיע לעובדים.

חיים כץ: הוא לא רשאי, רק במגזר הפרטי.

נעה בן שבת: במגזר הפרטי אנחנו אומרים שהמעסיק רשאי להודיע לעובדים כי הוראות פסקה זו לא יחולו.

נעה בן שבת: עכשיו השאלה איך אנחנו מגדירים מגזר פרטי, למה אנחנו מבחינים בין המגזר הפרטי למגזר הציבורי, ואיך אנחנו עושים את ההבחנה.

רועי כהן: עוד שאלה, למה לא רשום עצמאי בהגדרות?

רועי כהן: למה רק עובד?

רועי כהן: אנחנו לא קיימים?

חיים כץ: לא עצמאים, כי העובדים שלהם הם מגזר פרטי.

חיים כץ: זה עונה לשאלה שלך.

חיים כץ: אנחנו מדברים על עובדים, שעובדים אצל עצמאים ועובדים במגזר הפרטי.

חיים כץ: זה אותו דין.

חיים כץ: במגזר הפרטי יש עצמאי, שמעסיק שני עובדים.

חיים כץ: הוא עשה עם שני העובדים האלה הסדר, שהוא משלם להם מיום המחלה הראשון.

חיים כץ: במקרה דנן, הוא יכול להגיד: אני לא מכבד את ההסכם כי זה לא מחלה, אלא ימי בידוד.

חיים כץ: הוא יכול.

חיים כץ: במגזר הציבורי הוא לא יכול להגיד להם, כי ההסכם קובע.

חיים כץ: בחברות ממשלתיות הוא לא יכול להגיד להם.

חיים כץ: רק במגזר הפרטי.

נעה בן שבת: איך אנחנו מגדירים מגזר פרטי?

נעה בן שבת: אם נלך לסעיף 26ט, המדינה הייתה שם בתור אחד המעסיקים, או שאנחנו הולכים על גופים שהם לא רק המדינה.

נעה בן שבת: עובדי המדינה, יש להם דינים נפרדים.

חיים כץ: יש מגזר פרטי, ואנחנו לא צריכים לשבור את הראש.

חיים כץ: יש מגזר פרטי, יש מגזר ציבורי וחברות ממשלתיות.

חיים כץ: נקודה.

חיים כץ: אלה שתי ההבחנות.

חיים כץ: בחברות ממשלתיות ובמגזר הציבורי, ההסדרים המטיבים חלים אוטומטית.

חיים כץ: במגזר הפרטי, שזה לא שני אלה, המעסיק יוכל להגיד: לא רוצה אני.

חיים כץ: מדובר בעצמאים וכן הלאה.

איה דביר: יש לנו קושי עם הסעיף הזה.

חיים כץ: אני יודע.

חיים כץ: אני מצפה שהעובדים במגזר הפרטי ילכו לבג"ץ, ותחילו אותו גם עליהם כי אני לא יודע לכפות.

חיים כץ: אם יבוא האוצר ויגיד: אני משפה את העובדים שיש להם הסדרים מיוחדים, אז פתרנו את הבעיה.

איה דביר: אדוני היושב-ראש, אני אומר את הדברים לפרוטוקול ואולי אולי אני אצליח לשכנע אותך.

חיים כץ: בבקשה, לא תצליחי.

איה דביר: אנחנו עוסקים בפרק הזה בחוק שהוא חוק מגן.

איה דביר: הוא נותן לעובדים זכויות רצפה, ומתחת להן אסור לרדת.

איה דביר: אפשר לעלות רק מעל.

איה דביר: אנחנו לא מכירים בחקיקת המגן מצב שבו יש זכות מגן בסיסית, סוציאלית שונה לשני עובדים, שעושים אולי את אותה עבודה, אולי אפילו כתף אל כתף, ומקבלים זכות כלכלית שונה.

איה דביר: חקיקת המגן הייתה תמיד אחידה.

איה דביר: אני מבינה שאדוני מתייחס בצדק לשונות בין המעסיקים, לאיתנות האחרת שלהם, וזאת באמת אולי שונות שחלה אצלם, אבל הפרטיים גם מקבלים את הסבסוד.

איה דביר: אנחנו חושבים שאפשר כנראה להגיע לאותה תוצאה, אולי אפילו ממש לאותה תוצאה.

איה דביר: משרד האוצר הביע נכונות ואמר שהוא יחתום על הסכם קיבוצי; הציבוריים יוכלו להצטרף אל ההסכם הזה ונוכל להגיע בסוף למצב שבמגזר הציבורי זה מובטח.

איה דביר: בכל מקרה, לקבוע בחוק, בחקיקת המגן, שעובדים שאולי עושים את אותה עבודה בשני גופים שונים, יקבלו האחד - - -

חיים כץ: האירוע של אותה עבודה לא קיים פה.

איה דביר: עוד שתי הערות, ברשותך.

איה דביר: הראשונה, אם יש הסכם מטיב, סימן שיש ארגון עובדים, וארגוני העובדים יודעים - - -

חיים כץ: לא, לא.

חיים כץ: לפעמים מעסיק קטן נותן הטבות גם לעסק עם שני עובדים.

איה דביר: זה תמיד יוכל לקרות.

חיים כץ: הוא עשה איתו חוזה אישי.

איה דביר: אנחנו מסתכלים פה על הסכם מטיב, מכוח הסכם קיבוצי.

חיים כץ: אם האוצר יגיד שהוא משפה אותם, אין לי בעיה.

חיים כץ: אם התעשיינים יגידו שהם משפים – שאלתי את התעשיינים.

חיים כץ: למען האמת, לא שאלתי את רון תומר.

חיים כץ: לא שאלתי.

חיים כץ: אני יכול להעלות אותו בזום, ושהוא יגיד שהוא מוכן להצטרף.

חיים כץ: אחר כך נשאל את דובי אמיתי, ואולי גם העסקים ירצו להצטרף וזה יחול על כולם.

איה דביר: אולי לא לחייב את המגזר הציבורי.

איה דביר: לא לחייב אף אחד בהסכם.

חיים כץ: המגזר הציבורי לא מחויב.

חיים כץ: הוא לא במגרש כי זה חל אוטומטית.

איה דביר: זאת כוונתי.

איה דביר: לא לחייב, והוא יעשה את זה.

חיים כץ: לא, לא, אני לא רוצה.

חיים כץ: אני מכיר את השחקנים.

חיים כץ: אלה שכפופים לחוק יסודות התקציב, כופים את דעתם הר כגיגית, כי למנהלים אין זכות דיבור.

חיים כץ: פקידי האוצר, הם שמנהלים את המפעלים.

חיים כץ: אין להם זכות דיבור.

חיים כץ: בפרטי הוא יכול להחליט לבד.

איה דביר: אז ההצעה היא לא לכפות על אף אחד.

חיים כץ: אני לא מקבל את ההצעה.

חיים כץ: מאחר ואת לא מבינה מה שאני מדבר איתך, אני לא מקבל את דעתך.

איציק דניאל: אדוני היושב-ראש, יש הסכמה מצד אגף השכר, ואני מבין שהיא הובאה גם לידיעתך, להחיל את ההסדר הזה שלא בחקיקה.

איציק דניאל: האם זה לא משהו שמקובל עליך?

חיים כץ: לא, כי אני מכיר את השחקנים.

חיים כץ: הצו למענק לשירות לאומי עוד לא הגיע לפה.

קריאה: מה זה קשור?

חיים כץ: הוא יודע.

חיים כץ: זה לא נוגע אלייך.

חיים כץ: הוא יודע.

חיים כץ: מה שתלוי בכם, זה אורך הגלות, ואני לא מוכן לזה.

חיים כץ: אני לא מוכן לזה, נקודה.

חיים כץ: תעבדו יעיל, מהיר, ואני איענה לדרישות שלכם.

חיים כץ: אני יודע שכל בקשה שלכם זה כאילו לקבור את העניין, כי זה עובד לאט, אני לא מוכן.

חיים כץ: זה המצב.

חיים כץ: תודה רבה, אני לא מקבל ונגמר הדיון על זה.

נעה בן שבת: אדוני, אנחנו מגדירים את המגזר הציבורי?

נעה בן שבת: האם אנחנו אומרים שזה המדינה וגוף מתוקצב כהגדרתו בסעיף 21 לחוק יסודות התקציב?

נעה בן שבת: איך אנחנו עושים את ההבחנות האלה?

חיים כץ: ההגדרה של המגזר הציבורי בספרים שלך.

נעה בן שבת: אני מחפשת ספר מתאים.

חיים כץ: מאה אחוז, תגדירי את זה אחר כך.

חיים כץ: את לא צריכה לחפש את זה עכשיו.

נעה בן שבת: אני צריכה את המהות.

חיים כץ: כל חברה ממשלתית, כל עירייה, כל תאגיד סטטוטורי, כל משרד ממשלתי.

נעה בן שבת: המדינה זה גוף מתוקצב, כהגדרתו בסעיף 21 לחוק יסודות התקציב?

איה דביר: אדוני, אולי, ברשותך, תסכים לשמוע את היועצת המשפטית של זרוע העבודה בנושא הזה?

חיים כץ: לא.

חיים כץ: אם היא הייתה באה לפה הייתי שומע אותה.

איה דביר: היא לא קיבלה אישור כניסה, להבנתי.

חיים כץ: היא כנראה לא ביקשה.

איה דביר: היא ביקשה, ביקשה.

איה דביר: היא נמצאת בזום ומבקשת גם להתייחס לנושא הזה.

חיים כץ: תעלו אותה בזום.

רועי כהן: הלוואי והיו נלחמים על העצמאים כמו שהם נלחמים על המטיב, אדוני היושב-ראש.

רועי כהן: הלוואי.

רועי כהן: זה מה שאני רוצה להגיד לך.

רועי כהן: אתה מבין את האבסורד על מה הם נלחמים פה?

רועי כהן: תבין, תראה כמה אנשים מתעסקים עם העניין של המטיב, לעזור לעובדים, אבל את העצמאים שכחו.

רועי כהן: הלוואי שאת הזמן הזה היו מקדישים לציבור העצמאים.

רועי כהן: תאמין לי.

חיים כץ: יקדישו, יקדישו.

חיים כץ: המטרה שלהם היא להרוויח עוד יום.

רועי כהן: אני רואה את זה לנגד עיניי.

אורלי ישי גנץ: זה ההפך, בדיוק ההפך, אדוני.

חיים כץ: מאחר ואני נמצא פה 21 שנה, ואני מלא בכוויות, בהבטחות שלא מומשו, בדברים שאמרו עליהם שמחר הם יגיעו ולא הגיעו, איבדתי את האמון.

אורלי ישי גנץ: אם אדוני היה נותן לה רשות דיבור, היינו יכולים להתייחס לכך.

חיים כץ: הדיבור הוא לא התוצאה.

חיים כץ: אם היית מביאה לכאן הסכם חתום על ידם, זה היה במקום דיבור.

חיים כץ: דיבורים אתם מדברים מהבוקר עד הערב, אבל לעשות אתם לא עושים.

חיים כץ: מאיזה משרד את?

אורלי ישי גנץ: אנחנו מאגף השכר.

חיים כץ: תקשיבי, אני מכיר את ההתנהלות שלכם.

חיים כץ: עשיתי איתכם חוזים, עשיתי הסכמים.

חיים כץ: הייתי שר – בושה וחרפה.

חיים כץ: שמעת?

חיים כץ: מה שתגידי פה, ההתנהלות בושה וחרפה.

חיים כץ: אם אלה העובדים הסוציאליים, אם זה תקנות, אם זה ניידות רכב – הכול לעצור, הכול לוקח זמן כי אתם מסודרים.

אורלי ישי גנץ: הכול ההפך, אדוני.

חיים כץ: מאה אחוז, אני הייתי שם.

חיים כץ: הייתי שם.

חיים כץ: ההפך הוא הנכון בדיבורים.

אורלי ישי גנץ: בחודש וחצי יצרנו מתווה, שעל גביו נוצר דבר החקיקה הנוכחי.

חיים כץ: ראיתי את המכתב שכתבתם, ראיתי את הרעל והארס בו.

חיים כץ: במקום שעובדים יקבלו בטוח, שישאלו את המעסיקים.

חיים כץ: למה שישאלו את המעסיקים?

אתי גבאי מורלי: אני הולכת.

חיים כץ: את יכולה ללכת.

אתי גבאי מורלי: אתה לא נותן לנו לדבר.

חיים כץ: את מדברת יותר מדי.

חיים כץ: דיברת יותר מדי, ותסלחי לי, גם לא לעניין.

חיים כץ: אתה מחפש רוע, אתה מחפש רוע.

חיים כץ: אתה מעליב ברמה האישית.

חיים כץ: למה?

חיים כץ: אתה לא מכיר אותנו בכלל.

חיים כץ: כי את נתת לי מכתב, בושה וחרפה.

אתי גבאי מורלי: יש פה אנשים רציניים שנותנים את כל זמנם לשירות הציבורי, ואתה עולב בהם על ימין ועל שמאל סתם.

אתי גבאי מורלי: בוא תשב ותשמע, גם אנחנו עובדים.

חיים כץ: סתם?

חיים כץ: סתם?

אתי גבאי מורלי: כן, כן.

אתי גבאי מורלי: גם אנחנו עובדים ואתה צריך לשמור עלינו.

חיים כץ: תודה רבה, אני לא צריך לשמור עלייך.

אתי גבאי מורלי: לא עליי אישית.

אתי גבאי מורלי: אני בסדר.

חיים כץ: לא עלייך אישית, על המשרד שלך.

חיים כץ: כי המשרד שלך שם לו למטרה לפגוע בעובדים.

אתי גבאי מורלי: זה לא נכון.

חיים כץ: תקשיבי טוב מה אני ראיתי.

חיים כץ: אם אתם לוקחים עובד סוציאלי, שכל שלושה חודשים הולך הביתה, בגלל ההתעמרות שלכם, ורוצה לתת לו מענק כדי שחלילה לא תהיה לו פנסיית מינימום, שחלילה הוא לא יוכל לחיות ושהוא יהיה עני כל החיים, ואת אומרת לי שזה לא נכון?

חיים כץ: נו, באמת.

אתי גבאי מורלי: אנחנו במשא ומתן איתם - - -

חיים כץ: סליחה, סליחה.

חיים כץ: תודה, את צודקת.

חיים כץ: זה לא נכון, אני התבלבלתי.

חיים כץ: דבי, בבקשה.

דבורה ספיר אליעזר: שלום לכולם, הבנו את העמדה של היושב-ראש בעיין הזה.

דבורה ספיר אליעזר: היינו מעדיפים, כמו שאמרה הנציגה של משרד המשפטים.

חיים כץ: תעזבי את מה שהיית מעדיפה.

חיים כץ: זה לא מעניין אותי.

חיים כץ: תעשי את ההגדרות, נקודה.

חיים כץ: לא מעניין אותי מה את חושבת בכלל.

דבורה ספיר אליעזר: מבחינת ההגדרות, אני מעלה כמה אפשרויות כדי שזה יהיה בפרוטוקול, ואחר כך תוכל להסמיך את היועצת המשפטית לשבת איתנו ולנסות לחשוב על נוסח לעניין הזה.

דבורה ספיר אליעזר: אפשר לחשוב על ההגדרה של מגזר ציבורי לפי סעיף 9 לחוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, שמדבר על החובה של ייצוג הולם; אפשר לחשוב על ההגדרות שחוק העסקת עובדים על ידי קבלני שירות במגזר הציבורי; אופציה שלישית זה ללכת למגזר הפרטי ולהגדיר כמשמעותם בהסכמי מסגרת, שהוצאו להם צווי הרחבה, שבהם מתייחסים רק למגזר הפרטי.

חיים כץ: דבי, תשבו ותגדירו – את, משרד המשפטים ומשרד האוצר ולא מעניין אותי מי.

חיים כץ: תגדירו את ההגדרות.

חיים כץ: הכוונה היא שהמגזר הציבורי וחברות ממשלתיות, שלא משופים – במקרה הזה, חברות ממשלתיות משופות ויש להן הסדרים, הסכמים קיבוציים וחוזים אישיים.

חיים כץ: יום המחלה הראשון לא חל עליהן.

חיים כץ: במגזר הפרטי, העסקים הקטנים והתעשיינים, אם יש להם הסדרים לגבי היום הראשון, זה מותנה באישור המעסיק.

דבורה ספיר אליעזר: דבר אחרון, אם כבר ניתנה לי רשות דיבור, הוא בעניין ימי העבודה.

דבורה ספיר אליעזר: רק כדי לקבל הבהרה בעניין הזה, ולהבין מהיושב-ראש את כוונתו.

דבורה ספיר אליעזר: כעיקרון, אני מבינה את הקונספט שמדבר על חמישה ימי עבודה, יומיים מנוחה.

דבורה ספיר אליעזר: צריך לקחת בחשבון בכל זאת – אני קצת אחזור לדברים שאמרה היועצת המשפטית של הוועדה - - -

חיים כץ: שמעתי את זה.

חיים כץ: בסדר, הבנתי.

דבורה ספיר אליעזר: אני לא מדברת על הפרטי.

דבורה ספיר אליעזר: אני פשוט רוצה להבין מה תהיה קבוצת הייחוס, כשנדבר על עובדים בשכר, שלא עובדים במשמרות קבועות במקום העבודה.

חיים כץ: חמישה ימים.

חיים כץ: דבי, אני אומר לך סתם, כי אתם, עורכי הדין, לא רואים את העבודה ואי אפשר ליישם את מה שאתם אומרים.

חיים כץ: בעוד שנתיים, העובד לא יקבל את הכסף שלו.

חיים כץ: מכלול ימי בידוד בנוי מחמישה ימי עבודה ושני ימי חופשה.

חיים כץ: כמכלול.

חיים כץ: אם הוא עובד ביום שני, ביום שלישי וביום חמישי, זה שישה ימים ונופל לו יום מנוחה אחד.

חיים כץ: נקודה.

חיים כץ: זה המכלול, תודה רבה.

דבורה ספיר אליעזר: בבקשה ממך, עובד מועסק שלושה ימי עבודה.

חיים כץ: תודה רבה.

חיים כץ: דבי, דבי, שמעתי.

חיים כץ: אני רוצה שהעסק יבוצע.

חיים כץ: אולי את לא אוהבת את זה, אולי את לא רגילה לבצע במהירות.

חיים כץ: אולי.

חיים כץ: אני רוצה שהעסק יבוצע.

חיים כץ: בדרך שלכם, בעוד שנתיים לא יהיה פה כלום, ואנשים לא יקבלו את הכסף.

חיים כץ: אתם תדונו ביניכם ותדונו ביניכם.

חיים כץ: לא רוצה, לא רוצה.

חיים כץ: נקודה.

חיים כץ: תודה רבה.

חיים כץ: זהו.

טלי ארפי: אני רוצה להתייחס לעניין ההגדרה של מגזר ציבורי.

חיים כץ: תשבי אחר כך עם היועצת המשפטית.

טלי ארפי: שיהיה ברור שההגדרה שהוצעה פה על ידי משרד העבודה, לא מקובלת עלינו.

חיים כץ: את מבינה למה לא נתקדם?

חיים כץ: תשבו עם היועצות המשפטיות.

חיים כץ: המטרה מוגדרת.

חיים כץ: הנוסחה של דבי לא מקובלת עלייך ואחר כך נמשוך עוד שבוע.

חיים כץ: אני מכיר, הייתי שם.

חיים כץ: הגיע הזמן לקדם, לייעל, לעבוד ולא רק לדבר.

חיים כץ: תודה.

איציק דניאל: אנחנו מבקשים להיצמד לחוק יסודות התקציב בעניין הזה.

נעה בן שבת: המדינה זה גוף מתוקצב.

חיים כץ: אני חוזר על הניסוח בפעם השלישית.

חיים כץ: כל המגזר הציבורי פלוס החברות הממשלתיות.

חיים כץ: למגזר הפרטי יש זכות וטו למעסיק.

חיים כץ: להנהלה אין זכות דיבור.

חיים כץ: תודה רבה, תמשיכי.

נעה בן שבת: זכות הווטו היא גם לגבי חוזה אישי של העובד?

חיים כץ: כן, גם לגבי חוזה אישי במקרה דנן.

נעה בן שבת: אני רוצה להבהיר עוד משהו.

נעה בן שבת: אנחנו מדברים כאן על הסדר דמי מחלה מטיב, זאת אומרת הסכם שחל לגבי דמי מחלה - - -

חיים כץ: זה לא דמי מחלה.

חיים כץ: בג"ץ אמר שזה לא דמי מחלה אלא ימי בידוד.

נעה בן שבת: נכון.

נעה בן שבת: אבל הדילוג שנעשה פה אומר - - -

חיים כץ: השווינו די קרוב לימי מחלה.

נעה בן שבת: בדיוק.

נעה בן שבת: ולכן, אם הסכם דמי המחלה שלך אומר שאתה משלם גם על היום הראשון, תשלם גם את דמי הבידוד ביום הראשון.

נעה בן שבת: אבל חוץ מזה, יש לצדדים אפשרות להגיע להסדר מטיב לגבי דמי בידוד לעצמם, ולהגיד: אנחנו משלמים את דמי הבידוד מהיום הראשון.

חיים כץ: מאיפה לקחת את זה?

נעה בן שבת: זה היה בהצעת החוק המקורית.

חיים כץ: כבר דיברנו על זה, זה היום הראשון.

חיים כץ: מעבר לזה, למה יגיד אם המדינה משלמת?

נעה בן שבת: נכון, אבל הוא יכול לבוא - - -

חיים כץ: הוא לא יכול, כי הוא לא מטומטם.

חיים כץ: אם המדינה אומרת: אני משפה אותך, הוא יגיד: עזבי, אני לא רוצה ואני אשלם במקומם?

חיים כץ: זה נראה לך רציני?

נעה בן שבת: בהמשך יש הוראת שמירת דינים.

חיים כץ: בהמשך נגיע להמשך.

חיים כץ: זה נראה לך רציני, נעה?

חיים כץ: אדם שנלחם על כל שקל, והמדינה אומרת: אני משלמת על חמישה ימים, פתאום הוא יגיד: לא, לא, אני אשלם, לא צריך.

נעה בן שבת: אני לא אומרת שהוא משלם במקום המדינה.

נעה בן שבת: אני רק אומרת שלגבי היום הראשון הזה, אם אין לו הסדר של ימי מחלה - - -

חיים כץ: נגמר, דיברנו על זה.

חיים כץ: יש גבול כמה זמן אנחנו יכולים לדון באותו נושא.

חיים כץ: נגמר היום הראשון.

איה דביר: רק לשקף שיש - - -

חיים כץ: לא רק.

חיים כץ: סליחה, תמשיכי.

חיים כץ: תשבו אחר כך, תנסחו את זה.

נעה בן שבת: אני רק מבקשת שהניסוח הזה יחזור לוועדה, כי יש פה ענייני מהות.

חיים כץ: שזה יחזור לוועדה, והוועדה לא תצביע.

חיים כץ: היא לא תצביע היום, היא לא תצביע מחר.

נעה בן שבת: אנחנו רוצים שהוועדה תצביע כמה שיותר מהר.

חיים כץ: לא.

חיים כץ: אם זה תלוי במה שאתם שואלים הלוך וחזור, הוועדה לא תצביע.

חיים כץ: לא תצביע.

חיים כץ: תשמעי מה שאני אומר לך.

נעה בן שבת: "(ב) מתקופת המחלה הצבורה של עובד השוהה בבידוד ושולמו לו דמי בידוד לפי הוראות סעיף קטן (א), יופחת מספר ימי העבודה שבהם נעדר מעבודתו בשל הבידוד, ובלבד שלא יופחתו יותר מארבעה ימי עבודה בתקופת הבידוד; לא עמד לרשות העובד בתקופת המחלה הצבורה שלו מספר ימים שהוא לפחות מספר הימים שיש להפחיתם כאמור, יהיה זכאי העובד שיחול האמור בפסקה (1) שלהלן, אלא אם כן לא עומדים כלל ימים לרשותו והוא הודיע למעסיק על בחירתו שיחול האמור בפסקה (2) שלהלן: (1) יופחתו הימים העומדים לרשותו, וההפרש שבין הימים שיש להפחיתם ובין הימים העומדים לרשותו ייזקף על חשבון ימי המחלה שהעובד יהיה זכאי להם בעתיד; (2) העובד יהיה זכאי ל-70% מדמי הבידוד בעד כל תקופת הבידוד, אף אם לא מתקיימים התנאים שבסעיף קטן (א)(1) או (2)".

נעה בן שבת: בעיקרון, אנחנו מפחיתים ארבעה ימי מחלה כנגד כל תקופת הבידוד, אבל תלוי אם ימי הבידוד שלו הם רק שלושה, כמובן יפחיתו רק את ימי העבודה, שהם ימי בידוד.

נעה בן שבת: הבחירה לגבי עובד שאין לגביו כלל ימים, אם יש לגבי העובד שלושה ימים או שני ימים או יום אחד, והוא צריך להפחית ארבעה ימים, אנחנו נכנסים למודל הראשון.

נעה בן שבת: זאת גם בררת המחדל לגבי המקרה שאין לו כלל ימים.

נעה בן שבת: בררת המחדל היא שיופחתו הימים העומדים לרשותו, וההפרש בין הימים שיש להפחיתם ובין הימים העומדים לרשותו, ייזקף על חשבון ימי המחלה שהעובד יהיה זכאי להם בעתיד.

נעה בן שבת: זאת אומרת, נוצרת לעובד יתרה שלילית.

נעה בן שבת: הוא מקבל זכאות כמו עובד שיש לו ימי מחלה, בלי שמפחיתים לו את הימים, אבל כשייצברו לו ימי מחלה, הם יקוזזו מול החוב שנוצר לו כאן.

נעה בן שבת: דובר על כך שצריך לעשות איזושהי התחשבנות לעתיד עם העובד.

חיים כץ: במידה והמעסיק יפטר את העובד, ויש לו יתרה שלילית של ימי מחלה – זה יכול להיות עד ארבעה ימים – יקוזזו מימי החופשה של העובד ארבעה ימים שווי המחלה.

חיים כץ: במידה ואין לעובד ימי חופשה, יישא המעסיק בעלויות.

חיים כץ: אם יש שני עובדים כאלה במדינה, שזה 2,000 שקל, כתבנו את זה.

נעה בן שבת: אם אין לו ימי חופשה, המעסיק נושא בעלויות והם לא מתחשבנים?

חיים כץ: המעסיק יישא בעלויות.

נעה בן שבת: אז יש לו חוב.

חיים כץ: המעסיק ישלם בגינו והעובד לא ישלם כלום, כי אין לו.

חיים כץ: הכתבתי לך את זה.

נעה בן שבת: אבל לא הבנתי שאם העובד אין לו ימי חופשה - - -

חיים כץ: אז למה לא שאלת אותי?

נעה בן שבת: סליחה, עכשיו אני מבינה.

חיים כץ: אם אין לו חופשה, המעסיק יישא.

חיים כץ: ועל כמה אנחנו מדברים?

חיים כץ: על שני עובדים, נניח 500 שקל ליום, סך הכול 2,000 שקל באופן חד פעמי.

נעה בן שבת: אנחנו אומרים שאם הסתיימו ימי החופשה בטרם צבר העובד ימי מחלה כנגד הימים שנזקפו כאמור, הוא יקזז את הימים כנגד ימי חופשה שיש לו; ואם אין לו ימי חופשה, הוא לא יקזז.

חיים כץ: נכון.

נעה בן שבת: גם אם מפטרים אותו וגם אם הוא התפטר.

חיים כץ: אל תיכנסי לדון בזה, כי זה לא ריאלי.

חיים כץ: אנחנו מדברים על שני מיליון אנשים, ואת עושה דיון על חמישה אנשים.

חיים כץ: וואלה, זאת השחתת זמן סתם.

חיים כץ: איך קוראים לזה שגר ברחוב, הוא בלונדיני עם עיניים כחולות, והוא גר בווילה השלישית.

חיים כץ: זאת השאלה בערך.

אורלי ישי גנץ: לגבי מספר הימים שציינה היועצת המשפטית, אם יש לו יותר מארבעה ימים במינוס, בהתאם לזה יהיה הקיזוז, נכון?

אורלי ישי גנץ: לא מדובר על מספר 4.

נעה בן שבת: כמובן שאם היו לו כמה תקופות בידוד ובכל אחת מהן הוא זקף ימים - - -

חיים כץ: לא, אנחנו מדברים רק על ימי הבידוד.

חיים כץ: אם יש לו 100 ימים במינוס והוא פורש, זה יהיה רק על ימי הבידוד.

נעה בן שבת: ההסדר שלנו הוא רק על ימי הבידוד, אבל זה יכול להיות יותר מארבעה.

חיים כץ: בסדר, אם הוא יהיה כל שבועיים בבידוד.

נעה בן שבת: האפשרות השנייה נתונה לבחירה של העובד, רק אם לא עומדים לרשותו בכלל ימי בידוד.

נעה בן שבת: היא מפורטת פה בפסקה 2.

נעה בן שבת: העובד יהיה זכאי ל-70% מדמי הבידוד - - -

חיים כץ: למה הכוונה "לא עומדים לזכותו ימי בידוד"?

נעה בן שבת: זאת אומרת שכאשר הוא יוצא לבידוד, אין בכלל לזכותו ימי מחלה.

חיים כץ: ימי מחלה.

נעה בן שבת: אין לזכותו בכלל ימי מחלה, הוא עומד על אפס ימים.

חיים כץ: אז הוא יכול לבחור, או להיכנס לאפשרות הראשונה של יתרה שלילית, או להיכנס לאפשרות השנייה, שאומרת מה?

נעה בן שבת: שהעובד יהיה זכאי ל-70% מדמי הבידוד בעד כל תקופת הבידוד, אף אם לא מתקיימים התנאים שבסעיף קטן א(1) או (2)".

נעה בן שבת: כלומר, כבר מהיום הראשון הוא מקבל 70%, לאורך כל תקופת הבידוד.

חיים כץ: ולכן, אין הבדלים בין שתי השיטות.

רועי כהן: מי משלם את ה-70% האלה?

חיים כץ: המדינה.

חיים כץ: אין הבדלים.

חיים כץ: עזוב.

איה דביר: נוכח התוספת של אפשרות הקיזוז במקרה שהעובד פיטר ואין ימי מחלה, שהוספה קודם - - -

אורלי ישי גנץ: גם אם הוא התפטר.

אורלי ישי גנץ: זה מה שעורכת דין ענת מימון ציינה.

נעה בן שבת: הסתיימו יחסי העבודה.

איה דביר: כי הוא יכול להמשיך אותם, אם זאת לא התפטרות בדין מפוטר.

איה דביר: השאלה שלי הייתה למה שמישהו יבחר בכלל את האופציה של 70%?

איה דביר: מתי היא רלוונטית?

חיים כץ: היא טובה בגרוש וחצי, כי אם יש לעובד שלושה ימים, והוא מאבד יום אחד, זה יום מלא והוא יקבל תשלום על שני ימים.

חיים כץ: פה הוא יקבל 70% על שלושה ימים, שזה 2.1.

חיים כץ: בארבעה ימים זה ה-even brake point שלו.

חיים כץ: אנחנו מדברים על כלום של כלום.

חיים כץ: כלום של כלום בכסף, במחיר שעה.

חיים כץ: על 10 שקלים, על 20 שקל, ואנחנו עושים פה דיון גדול.

חיים כץ: יבחר העובד.

חיים כץ: הוא יכול לשאול: למה לקחת לי 2 שקלים?

חיים כץ: את שואלת שאלה ואני צריך לענות לך שאין הבדל.

איה דביר: כי משעה שהחלופה הראשונה הוטבה עבור העובד, אין תועלת.

חיים כץ: אם הוא ב-10 ימים בידוד, שווה לו השנייה.

חיים כץ: הבנת, עניתי לך.

חיים כץ: תעשי את החשבון של 70% על 10 ימים ויום אחד פחות, ותראי את ההבדלים.

חיים כץ: תעשי טבלה כזאת ותראי את ההבדלים בין כל אופציה.

חיים כץ: תודה, תמשיכי.

ענת מימון: "(ג) המעסיק ישלם לעובדו דמי בידוד במועד שהיה משלם לו שכר עבודה אילו עבד, ובלבד שהעובד מסר למעסיק את העתק הדיווח לפחות שבעה ימים לפני המועד האמור, ואם העתק הדיווח לא נמסר למעסיק לפני המועד האמור – במועד הקרוב לתשלום שכר העבודה שלאחר מסירת העתק הדיווח".

נעה בן שבת: אנחנו לוקחים הוראה שקיימת לגבי דמי מחלה, ואנחנו מתאימים אותה.

נעה בן שבת: היא נוגעת לשאלה מתי המעסיק קיבל את המסמכים שדרושים בשביל לאפשר לו את התשלום.

נעה בן שבת: צריך למסור את זה מספיק זמן לפני מועד התשלום.

איציק דניאל: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להתייחס, בבקשה, לנקודה הקודמת, שמדברת על עובד שאין לו בכלל ימי מחלה, והוא נכנס למנגנון של ה-70%.

איציק דניאל: ביום הראשון הוא עדיין לא יקבל תשלום, כמו בהסדר הכללי.

נעה בן שבת: לא, כתוב שהוא כן יקבל.

איציק דניאל: אני מחדד את הנקודה עם יושב-ראש הוועדה.

איציק דניאל: אני מבין את הנוסח, ולכן אני מעיר את ההערה.

חיים כץ: אם זה ככה, אף אחד לא ייקח את ה-70%.

איציק דניאל: בגלל זה אני אומר שביום הראשון עדיין לא יינתן תשלום.

חיים כץ: לא תיתן?

חיים כץ: אז אפשר למחוק את האופציה של 70%, אחרת הוא נפגע קטיגורית.

חיים כץ: תמחקי את האופציה של ה-70%, כי הוא נפגע קטגורית.

חיים כץ: אם ביום הראשון הוא לא מקבל, ובשאר הימים הוא מקבל 70%, נגמר הסרט שלו.

חיים כץ: אין אופציה כזאת.

איה דביר: רק לשקף, שההערה שהייתה לקו לעובד, והיא הייתה נכונה גם אצלנו, היא קשה עוד יותר.

איה דביר: אנחנו בעצם גוררים את המצב של אפס ימים למחלה – לשפעת – גם לשנה הבאה.

חיים כץ: אז מה?

חיים כץ: אם לא היה את ההסדר ולא היה בג"ץ, הייתם מכניסים אותו ליתרה שלילית של עשרות ימים.

חיים כץ: איפה הייתם אז?

איה דביר: לא, אין כזה דבר יתרה שלילית.

אתי גבאי מורלי: רצינו שיהיה אינסנטיב לעבוד, אבל זה לא הלך.

ענת מימון: "זכאות עובד שנסע למדינה אחרת מטעם המעסיק לדמי בידוד 26ג.

ענת מימון: עובד שנעדר מעבודתו בשל כך שחלה עליו חובת בידוד בשל הגעתו לישראל ממדינה אחרת שאליה נסע מטעם המעסיק ומתקיימות לגביו הוראות פסקאות (1) עד (3) להגדרה "עובד השוהה בבידוד", למעט חולה כהגדרתו בצו בידוד בית, יהיה זכאי ממעסיקו לתשלום דמי בידוד בעד כל ימי העבודה שבהם נעדר מעבודתו בתקופת הבידוד".

נעה בן שבת: זאת אומרת, העובד הזה לא מפחיתים לו ימי עבודה, והוא מקבל מהיום הראשון את כל ימי העבודה.

חיים כץ: נכון, נכון.

חיים כץ: אני מבין שזה על חשבון המעסיק.

חיים כץ: זה גם על חשבון המדינה?

נעה בן שבת: כן.

חיים כץ: בסדר גמור.

ענת מימון: "דין דמי בידוד ותקופת בידוד, איסור פיטורים, צבירת ותק, והמשך תשלומים לקופות ולקרנות 26ה.

ענת מימון: (א) דין היעדרות עובד בתקופת הבידוד כדין היעדרותו בתקופת מחלה ודין דמי בידוד כדין דמי מחלה, לרבות לעניין איסור פיטורים, ביצוע הפרשות לקופת גמל, וצבירת ותק".

נעה בן שבת: אדוני, אולי אפשר להבהיר.

נעה בן שבת: אנחנו אומרים את הכלל, והכלל הוא שהדין הוא כמו שדינו היה בתקופת מחלה.

נעה בן שבת: והפרטים הם איסור פיטורים.

נעה בן שבת: איסור הפיטורים חל גם אם הילד הוא זה שחייב בבידוד, וההורה נכנס לבידוד בגללו.

נעה בן שבת: זה מאוד חשוב, כי בחוק דמי מחלה יש הבדל בין שני המצבים האלה.

נעה בן שבת: ביצוע הפרשות לקופת גמל – גם בדמי מחלה יש ביצוע הפרשות לקופת גמל, וההפרשות האלה ממשיכות.

נעה בן שבת: גם לגבי צבירת ותק – המשך צבירת ותק, כולל לעניין צבירת ימי מחלה נוספים לעתיד.

ענת מימון: "דין עבודה בתקופת בידוד.

ענת מימון: 26ו.

ענת מימון: עובד השוהה בבידוד, שעבד למעשה אצל מעסיקו בשכר בתקופת הבידוד , לא יהיה זכאי לדמי בידוד מאותו מעסיק ולא יופחתו לו ימי מחלה בעד פרק הזמן בתקופת הבידוד שבו עבד כאמור".

נעה בן שבת: עלתה פה הטענה שאין מספיק תמריץ לעובד לעבוד מהבית אחרי ארבעת הימים.

חיים כץ: אוקיי, הבנו את זה.

איציק דניאל: בסוגיה הזאת אני רוצה להעיר, אנחנו לא רוצים שייווצר מצב שבו עובדים יחליטו לעבוד את ארבעת הימים הראשונים כי בהם יורדים להם ימי המחלה, ולאחר מכן יגיד העובד: כבר אין לי עלות.

חיים כץ: אין דבר כזה.

איציק דניאל: ארבעת ימי המחלה ירדו בכל מקרה.

חיים כץ: בכל תקופת בידוד.

ענת מימון: 26ח.

ענת מימון: "שמירת זכויות (א) בכפוף להוראות סעיף 26ב(ב), הוראות סימן זה באות להוסיף על זכותו של עובד מכוח דין או הסכם ולא לגרוע ממנה.

ענת מימון: (ב) עובד הזכאי לדמי בידוד בשל אותה תקופת בידוד, הן מכוח הוראות סימן זה והן מכוח הסכם קיבוצי לעניין ימי בידוד החל לגביו אצל מעסיקו או חוזה אישי, יחול לגביו ההסדר המיטיב מהם".

נעה בן שבת: אנחנו צריכים לחזור לסעיף 26ז.

נעה בן שבת: כי דילגנו עליו.

נעה בן שבת: בסעיף 26ח.

נעה בן שבת: יש שתי הוראות שיש בהן שמירת דינים.

נעה בן שבת: אם יש זכות לעובד, והעובד הזה לא רוצה לקחת ימי בידוד, אלא ימי חופשה ורוצה להגיע לסיכום אחר.

חיים כץ: ביום הראשון?

נעה בן שבת: לא, בכלל.

חיים כץ: הוא לא יכול.

נעה בן שבת: למה לא?

חיים כץ: כי אנחנו מפעילים בשבילו את השכל.

חיים כץ: כי לא נכון לו לעשות את זה.

נעה בן שבת: אבל אם הוא לא רוצה להוריד מימי המחלה שלו?

חיים כץ: את יודעת מכמה עובדים מנעתי לקחת את הפנסיה שלהם, כשהם רצו לקחת את הפנסיה כי לא היה להם כסף?

חיים כץ: הם צריכים ללכת כל יום לבית הכנסת ולברך אותי, על כך שמנעתי מהם לקחת את הפנסיה.

חיים כץ: עובד שאין לו כלום והוא לא מבין ונדמה לו, יכול לעשות שגיאות שרעות לו.

חיים כץ: זה אל תשים מכשול בפני עיוור, כי העובד לא בקי.

חיים כץ: חופשה זה כסף בוודאות, ומחלה זה לא.

חיים כץ: כשהוא יפרוש, הוא יקבל את ימי החופשה שלו בכסף.

חיים כץ: זה שווה כסף, וזה צמוד.

חיים כץ: והמחלה – תלוי.

חיים כץ: לא כולם עובדי מדינה, שמקבלים פדיון חופשת מחלה.

חיים כץ: אני מקווה שהסברתי.

נעה בן שבת: אני מנסה לחשוב על כל המצבים.

חיים כץ: אל תחשבי על כל המצבים, כי את לא מכירה אותם.

נעה בן שבת: אני לא רוצה לגרוע - - -

חיים כץ: אני לא רוצה לגרוע.

חיים כץ: אני בא להיטיב.

נעה בן שבת: אז אתה רוצה להוריד את סעיף (א), שאומר שההוראות של הסימן הזה באות להוסיף על זכות של עובד מכוח דין או הסכם?

נעה בן שבת: אנחנו כותבים את זה פעמים רבות בחוקי עבודה, כדי להבהיר שהחוק הזה הוא חוק מיטיב ולא בא לגרוע בשום צורה מזכויות שיש לעובד.

נעה בן שבת: אתה רוצה להגיד שהוא לא יוכל לעשות שימוש בזכות שלו לדמי חופשה שנתית.

חיים כץ: שהוא יוכל.

חיים כץ: אם הוא טיפש, שהוא יוכל.

חיים כץ: את רוצה את זה ככה?

חיים כץ: שיהיה.

חיים כץ: בסדר.

נעה בן שבת: סעיף (ב) מדבר על כך, שאם עובד זכאי לדמי בידוד מכוח הסכם קיבוצי לעניין ימי בידוד – כלומר, עשו לו הסכם קיבוצי.

חיים כץ: אני לא מאמין שיש במשק הישראלי.

איה דביר: יש כאלה הסכמים, אדוני.

חיים כץ: כמה הסכמים יש על ימי בידוד במשק הישראלי?

אורלי ישי גנץ: אדוני, אנחנו יכולים להתייחס להסכמים במגזר הציבורי.

חיים כץ: לכמה אנשים יש הסכמים על ימי בידוד במגזר הציבורי?

אורלי ישי גנץ: אנחנו נתייחס למה שהיה במגזר הציבורי, בדירוגי הבריאות, במנמ"ש וכולי, לא מדובר על המגזר הפרטי.

חיים כץ: זה לא משנה, כי זה הסכם מיטיב.

חיים כץ: אחרי הסכמי מחלה תוסיפי או בידוד.

נעה בן שבת: אבל אז אתה רוצה גם בפרטי לאפשר למעסיק.

חיים כץ: את הבנת מה שהיא אמרה?

נעה בן שבת: כן.

חיים כץ: אין במגזר הפרטי הסכם קיבוצי מיטיב.

איה דביר: אנחנו לא יודעים.

איה דביר: צריך לשאול את משרד העבודה אם כאלה.

חיים כץ: נעה, לא יכול להיות.

חיים כץ: אל תצרי דברים שלא יכולים להיות, כי בחמישה חודשים ההסתדרות לא תחתום על הסכם קיבוצי.

חיים כץ: אני משתגע.

נעה בן שבת: בסדר גמור.

חיים כץ: אנחנו נקרקס את ההסתדרות, לא ניתן לה.

חיים כץ: נו, באמת.

איה דביר: יכול להיות גם הסדר מיטיב, שהוא לא הסכם קיבוצי כדין.

חיים כץ: זה חוזה אישי והכול.

חיים כץ: תרשמי בהסכם הקיבוצי מחלה/בידוד.

חיים כץ: זה יכסה את הסכמי הבידוד שישנם.

נעה בן שבת: אנחנו נחזור לסעיף 26ז.

נעה בן שבת: רציפות תקופות.

נעה בן שבת: "עובד שחדל להיות עובד השוהה בבידוד, בשל היותו חולה כהגדרתו בצו בידוד בית, יימנו לעניין חישוב דמי המחלה המגיעים לו בעד תקופת מחלתו, ימי הבידוד שבעדם הופחתו ימי המחלה שעמדו לרשותו, כאילו חושבו כחלק מתקופת המחלה".

נעה בן שבת: העובד היה בבידוד, ואחר כך התברר שהוא חלה בקורונה.

נעה בן שבת: הימים שהפחיתו ממנו, הם הימים שיובאו בחשבון כאילו שהם - - -

חיים כץ: לא ימים.

חיים כץ: יום.

נעה בן שבת: ארבעה ימים.

חיים כץ: הוא חולה באותה תקופה, זה ארבעה ימים.

נעה בן שבת: בתקופת המחלה הוא זכאי לדמי מחלה, אבל שלא יתחילו לספור לו את הימים, כאילו שביום הראשון הוא מקבל אפס, ביום השני 50%.

חיים כץ: לא, נגמר.

חיים כץ: וואלה, אני מדבר איתך וקשה לי.

חיים כץ: אין 50% ביום השני.

חיים כץ: אין, נגמר.

נעה בן שבת: אבל במחלת הקורונה, אם מתברר שאדם הוא חולה, יכול לבוא מעסיק ולהגיד: סגרנו את פרק דמי בידוד והתחלנו את פרק דמי מחלה.

חיים כץ: אז הסעיף הזה מקיף.

חיים כץ: בסדר.

אורלי ישי גנץ: בסעיף 26ח.

אורלי ישי גנץ: יש הסדר משלים – סעיף (א) וסעיף (ב).

אורלי ישי גנץ: סעיף (א) אומר שההוראות באות להוסיף על זכותו של עובד.

חיים כץ: נכון, אנחנו משאירים את (ב).

נעה בן שבת: אבל שם אנחנו מאפשרים למעסיק הפרטי, אם יהיה לו הסכם כזה אי פעם - - -

חיים כץ: נועה, אם יהיה לו פעם, אולי תיוולד לו ילדה לפני זה, ואשתו כבר בת 79.

חיים כץ: צריך לעגן את זה.

אחד מאלה: (1) המדינה; (2) גוף מתוקצב כהגדרתו בסעיף 21 לחוק יסודות התקציב, למעט חברה ממשלתית וחברה מעורבת כהגדרתה בחוק החברות הממשלתיות, התשל"ה–1975‏ ; (3) גוף נתמך כהגדרתו בסעיף 32 לחוק יסודות התקציב שסכום השתתפות הממשלה בתקציבו, בשנת 2019, היה 25% לפחות מתקציבו; (4) קופת חולים; (5) תאגיד בריאות כהגדרתו בסעיף 21 לחוק יסודות התקציב; (6) מוסד חינוך שהממשלה משתתפת בתקציבו, במישרין או בעקיפין, וסכום השתתפות הממשלה בתקציבו, בשנת 2019, היה 40% לפחות מתקציבו; (7) מוסד מוכר כמשמעותו בסעיף 9 לחוק המועצה להשכלה גבוהה, התשי"ח–1958‏ , או מוסד שניתנה לו תעודת היתר מאת המועצה להשכלה גבוהה לפי סעיף 21א לחוק האמור, שהממשלה משתתפת בתקציבו, במישרין או בעקיפין, וסכום השתתפות הממשלה בתקציבו, בשנת 2019, היה 40% לפחות מתקציבו; (8) מעסיק של מסתנן, לעניין העסקה של מסתנן כהגדרתו בחוק למניעת הסתננות (עבירות ושיפוט), התשי"ד–1954".

נעה בן שבת: ברשימה הזאת, מעסיק הוא המעסיק שיהיה זכאי לשיפוי, בעוד שאני רוצה להבהיר, שכל העובדים זכאים לדמי בידוד, אבל לא כל המעסיקים זכאים לשיפוי בעד דמי הבידוד שהם שילמו.

נעה בן שבת: יש פה רשימת גופים, ולחלקם היו הערות כי נכללים גם גופים שהם פרטיים במהות שלהם, אבל הם נמצאים פה כי הם נתמכים באיזושהי צורה על ידי המדינה.

נעה בן שבת: יש פה גם את החריג של פסקה 8, שמתייחסת למעסיק של מסתנן.

נעה בן שבת: מסתנן הוא לא גוף ואין לו תמיכה של המדינה, אבל יש לו דין אחר.

נעה בן שבת: לעומתו, עובד זר שנכנס לפה כדין והפך להיות לא חוקי כי האשרה שלו פקעה, גם המעסיק שלו חייב לשלם לו את דמי הבידוד, וגם המעסיק שלו יוכל להיות משופה.

נעה בן שבת: זאת אומרת, זאת לא שאלת אי החוקיות של העובד שקובעת כאן.

נעה בן שבת: יש דין מיוחד למסתננים.

איציק דניאל: לגבי חברות ממשלתיות, אדוני ער לקושי המשפטי שהדבר הזה מעלה אצלנו, וכבר דיברנו עליו גם בפני היועצת המשפטית.

חיים כץ: כמה פעמים דיברנו על זה?

חיים כץ: אתה מדבר עכשיו לפרוטוקול.

איציק דניאל: אני מעלה את הקשיים המשפטיים שהיו לנו בסוגיה.

איציק דניאל: דבר שני, לעניין המסתננים.

איציק דניאל: אין לנו בעיה להחריג ולא לשפות מעסיק, שמעסיק עובד זר שנמצא פה שלא כחוק.

איציק דניאל: גם חלות עליו סנקציות ואין לנו בעיה גם אותו להחריג מתכולת השיפוי.

איציק דניאל: גם הוא לא יקבל שיפוי עבור העסקת עובד זר שלא כחוק.

נעה בן שבת: איך אתה רואה את זה שהוא לא יקבל שיפוי?

חיים כץ: אם הוא מעסיק אדם שלא כחוק.

נעה בן שבת: איפה אתה רואה את זה?

חיים כץ: הוא אומר שאין לו בעיה להחריג את זה.

חיים כץ: עזבי אותו, הוא דיבר לפרוטוקול.

נעה בן שבת: אני רואה שמשרד המשפטים רצה להתייחס.

איה דביר: ככלל, כל הסעיף הזה לשיטתנו, העלה שאלות מדיניות, ולא עם כולן הרגשנו מאוד נוח.

איה דביר: לגבי חברות ממשלתיות, צודק משרד האוצר שיש לו על מה לסמוך ביחס השונה אליהן.

איה דביר: יש גם אפשרויות ביניים מאשר לכלול את כולם בפנים.

איה דביר: אני לא בטוחה שזה בהכרח נכון, אבל זה לא עולה, לדעתנו, לכדי מניעה משפטית.

איה דביר: לגבי המסתננים, זה גם לא עולה כדי מניעה משפטית.

איה דביר: חשוב לי לשקף שקיבלנו גם מכתב מנציבות זכויות ופליטים, וחשבנו שההסדר גם משאיר את העובדים המסתננים בלי מענה, וזה משהו לא פשוט.

רועי כהן: להשאיר את העצמאים בלי מענה זה כן פשוט.

רועי כהן: הלובי של המסתננים יותר חזק מהעצמאים.

רועי כהן: לזה הגענו במדינת ישראל.

רועי כהן: גם כשעצמאי חולה, הוא לא מקבל.

חיים כץ: רועי, רועי.

איה דביר: כמובן שלא אמרתי את מה שאמרת.

רועי כהן: זה בדיוק מה שאמרת.

איה דביר: זה ממש לא מה שאמרתי.

רועי כהן: לא ראיתי שאת נלחמת פה על העצמאים.

רועי כהן: למה את לא אומרת מילה אחת?

חיים כץ: רועי, רועי.

חיים כץ: תמשיכי.

ענת מימון: "26י.

ענת מימון: שיפוי (א) שילם מעסיק לעובד דמי בידוד לפי הוראות פרק זה או לפי הסדר מיטיב כאמור בסעיף 26ח(ב) או הסדר מיטיב לפי חוק, יעביר המוסד למעסיק תשלום בשיעורים כלהלן מהעלות ששילם המעסיק הנובעת מזכאות העובד לפי פרק זה: (1) בעד יום עבודה אחד בתקופת הבידוד שהמעסיק שילם בעדו דמי בידוד לעובדו לפי פרק זה, למעט אם המעסיק שילם בעדו לפי סעיף 26ב(א)(2) בשל הסדר דמי מחלה מיטיב לפי חוזה אישי או הסכם קיבוצי – 100%; (2) בעד שאר ימי העבודה בתקופת הבידוד - (א) לגבי מי שביום י"ד בחשוון התשפ"א (1 בנובמבר 2020) העסיק לא יותר מעשרים עובדים – 75%; (ב) לגבי מי שביום י"ד בחשוון התשפ"א (1 בנובמבר 2020) מעסיק יותר מעשרים עובדים – 50%.

ענת מימון: (ג) לגבי מי ששילם לעובדו תשלום לפי הוראות סעיף 26ב(ב)(2) – 100%".

נעה בן שבת: (ג) – בוטל.

ענת מימון: "(ד) תשלום לפי סעיף זה יבוצע רק בעד ימים בתקופת הבידוד שלגביהם הודיע משרד הבריאות למנהל המוסד, בהתאם להוראות סעיף 26יג, כי העובד דיווח לגביהם על שהייתו בבידוד".

חיים כץ: אני לא מבין, ביטוח לאומי מגיע לפה, עושה פה חגיגה ומפריעים בכוונה.

מאיר שפיגלר: במקרה אמרתי לו משהו וסתמתי את הפה.

חיים כץ: אתה מפה, הם משם.

מאיר שפיגלר: אני לא יודע מה משם.

מאיר שפיגלר: יש דברים מהותיים.

חיים כץ: מהותיים?

חיים כץ: אז תרים את היד.

איציק דניאל: הסדר מיטיב, כמו שתואר קודם, לא ישופה על ידי המדינה.

איציק דניאל: ברגע שמעסיק מחליט לתת הסדר מיטיב לעובד שלו, הוא יישא בעלויות.

איציק דניאל: המדינה משפה על ההסדר שעליו היא התחייבה במודל הזה.

טלי ארפי: צריך לתקן את הנוסח, כי הנוסח לדעתי לא משקף את זה.

חיים כץ: זאת הכוונה, טלי.

חיים כץ: ההסדר המיטיב לא ייפול על המדינה.

שלמה מור: אדוני, שתי הערות.

שלמה מור: לגבי החודש שבו בודקים כמה עובדים יש למעסיק.

שלמה מור: פה כתוב נובמבר – לביטוח הלאומי אין כרגע את נתוני נובמבר.

שלמה מור: אנחנו מבקשים שזה ילך לאוגוסט, כי את אוגוסט יש לנו.

חיים כץ: תבינו מה שהוא אמר.

חיים כץ: מצבת כוח העובדים תיקבע לפי מה שהיה באוגוסט, כי אין לו את נובמבר, אבל ההתייחסות תהיה ל-20 עובדים, כולל, לפי סטטוס שהיה לו באוגוסט.

טל ארפי: איך אתם סופרים את העובדים?

חיים כץ: כמה אנשים שיש להם יחסי עובד-מעביד.

קרן ברק: אולי היית צריך לפני שהתחילה הקורונה, בינואר-פברואר.

חיים כץ: תעזבי, נו.

שלמה מור: הערה קטנה נוספת.

שלמה מור: סעיף (ב) מדבר על השיפוי של ביטוח לאומי.

קרן ברק: הם כבר הסכימו.

חיים כץ: זה לא משנה, זה לא מהותי.

קרן ברק: באוגוסט כבר אין עובדים, יש מיליון מובטלים באוגוסט.

חיים כץ: זה לא מעניינת אותם תקופת הבידוד.

רועי כהן: מי שבחל"ת לא רלוונטי.

חיים כץ: מי שבחל"ת לא רלוונטי.

שלמה מור: שיהיה ברור שהביטוח הלאומי לא משפה עובד שדיווח יותר מארבעה ימים רטרואקטיבית למשרד הבריאות.

שלמה מור: אנחנו רוצים שזה ייכתב ברחל בתך הקטנה.

חיים כץ: זה ייכתב.

חיים כץ: כתבת את זה.

נעה בן שבת: את זה לא כתבנו פה.

חיים כץ: הכתבתי לך את זה.

נעה בן שבת: בסוף סעיף (ד) כתוב שהעובד דיווח על שהייתו בבידוד, ולא חלפו ארבעה ימים ממועד הדיווח.

חיים כץ: כתבנו את זה היום בבוקר.

נעה בן שבת: זה בתוך ההגדרה של תקופת הבידוד.

חיים כץ: מאיר, בבקשה.

מאיר שפיגלר: האם יש אפשרות לתת לנו לבחון את הנושא של נקודת הזמן, שבה אנחנו נדע כמה עובדים יש לכל אחד ואחד מהמעסיקים?

חיים כץ: זה לא מפריע לי.

חיים כץ: אם אתם רוצים, זה לא מפריע לי.

מאיר שפיגלר: מה-1 בינואר.

נעה בן שבת: אדוני, ינואר היה לפני הקורונה.

נעה בן שבת: אם אתם קובעים את נקודת הייחוס לחודש ינואר, יכול להיות - - -

חיים כץ: זה רק למספר העובדים.

חיים כץ: עושים דוח אקסל כמה עובדים היו בכל מפעל בינואר.

חיים כץ: זה מכסה את ה-20.

נעה בן שבת: אנחנו מדברים על ינואר 2020.

חיים כץ: וזה לא טוב לכם, אבל זה לא חשוב.

חיים כץ: תקשיב, לא נכון לעשות את זה בינואר.

חיים כץ: בינואר, לפני החל"ת, מספר העובדים היה יותר גדול.

חיים כץ: אתה מוציא חברות מהמשחק הזה.

חיים כץ: בטח הם הסכימו על ינואר, כי העסקים הקטנים יורדים.

חיים כץ: בינואר היו להם יותר עובדים, הם הוציאו אותם, ועכשיו יש להם פחות.

חיים כץ: אם יהיו להם יותר, הם נכנסים לגדולים במקום לקטנים.

רועי כהן: חד-משמעית צודק.

מאיר שפיגלר: הכוונה שלנו היא - - -

חיים כץ: הכוונה טובה, אבל המחשבה לא.

מאיר שפיגלר: בסדר, אנחנו נבדוק.

מאיר שפיגלר: הכוונה שלנו היא להכניס כמה שיותר עסקים למתחם של 20 ומטה.

חיים כץ: אם אתה הולך לינואר, הכמות של העובדים הייתה יותר גדולה, ואז אתה מוריד כמה שיותר.

חיים כץ: מוריד, לא מעלה.

חיים כץ: כי מעסיק שהיו לו 22 והוא הוציא לחל"ת 3, עכשיו יש לו 19.

חיים כץ: בינואר היו לו 22 והוא מחוץ למשחק.

מאיר שפיגלר: למה?

מאיר שפיגלר: הוא הופך להיות מתחת ל-20, אז הוא יקבל יותר.

חיים כץ: איך הוא יהיה מתחת ל-20 עובדים בינואר?

חיים כץ: אם יש לו יותר עובדים, הוא יקבל פחות.

מאיר שפיגלר: הבנתי.

מאיר שפיגלר: הכוונה לראות בהמשך מה שאמרת.

חיים כץ: ככל שיש לו יותר עובדים, הוא ישופה פחות.

רועי כהן: מאיר, אין מחיר לניסיון של חיים.

רועי כהן: אין מחיר לניסיון הזה.

רועי כהן: זה בדיוק מה שהוא רואה לנגד עיניו.

רועי כהן: הרי בתחילת הקורונה העסקים היו הרבה יותר גדולים.

רועי כהן: עכשיו הם הצטמצמו והם יוכלו להיכנס לתוך ההסכם הזה.

רועי כהן: זה פשוט.

חיים כץ: ואם אתה הולך לינואר, אתה מוציא אותם מהמשחק.

חיים כץ: בינואר הם היו יותר גדולים, והמדינה תשפה אותם פחות.

קרן ברק: לא שמתי לב שמנסים לעבוד עליי.

רועי כהן: מוסך שהיו לו 30 עובדים בינואר, עכשיו יש לו 20 עובדים.

רועי כהן: הוא יקבל עכשיו 0.75% פיצוי, לעומת מה שהוא יקבל אם יש לו 30 עובדים.

רועי כהן: למרות שהוא 20 עובדים בפועל, הוא יקבל רק 50%.

רועי כהן: זה מאוד פשוט.

קרן ברק: תודה על הערנות.

איה דביר: אדוני, אמרתם שאתם לא סופרים בחשבון חל"ת, ורציתי לשאול לגבי חל"ת לפי דין.

חיים כץ: לא סופרים, אין יחסי עובד-מעביד.

איה דביר: יש יחסי עובד-מעביד.

חיים כץ: אין יחסי עובד-מעביד.

חיים כץ: אין הפרשות ואין יחסי עובד-מעביד.

איה דביר: זה נכון, אין זכויות כלכליות, אבל יש יחסי עובד-מעביד.

חיים כץ: אדם שיוצא לחופשה ללא תשלום, אין יחסי עובד-מעביד.

עידן רול: היא מדברת על חופשת לידה, אדוני.

איה דביר: למשל, הארכת חופשת לידה.

איה דביר: יש יחסי עובד-מעביד.

חיים כץ: זה לא חל"ת.

חיים כץ: חופשת לידה זה לא חל"ת.

נעה בן שבת: האם את מציעה להגדיר בפירוש שעובדים שיצאו לחופשה ללא תשלום, לא נחשבים במנין?

חיים כץ: היא לא מדברת על חופשה ללא תשלום.

חיים כץ: היא מדברת על לידה.

איה דביר: נכון.

איה דביר: אני שואלת ומבקשת לחדד מי הם החל"ת והאם אתם כוללים - - -

חיים כץ: זה משהו אחר.

חיים כץ: אלה שיצאו לחופשת לידה, נחשבים.

איה דביר: נספרים במצבה, כולם מוחרגים.

איה דביר: חל"ת לפי דין, דינו אחר.

חיים כץ: הם לא חל"ת.

איה דביר: זה חל"ת סטטוטורי.

נעה בן שבת: אתם רוצים להבהיר את זה?

חיים כץ: לא, לא רוצים.

חיים כץ: זה ברור.

חיים כץ: יותר ברור מזה לא יכול להיות.

נעה בן שבת: איציק, דיברת על כך שהשיפוי ניתן רק על ההסדר לפי החוק הזה.

נעה בן שבת: יש לנו את ההסדר המיטיב.

חיים כץ: ההסדר המיטיב חל על המעסיק.

נעה בן שבת: ההסדר המיטיב היה גם בהצעת החוק המקורית שלכם, אז ההסדר המיטיב לפי חוק צריך להיות פה.

נעה בן שבת: לגבי נושא העלות ששילם המעסיק, ביקשתם להבהיר שהזכאות לדמי בידוד כהגדרתם בסעיף 26א.

נעה בן שבת: לפי 5 ו-6, ולא לפי הסדרים מיטיבים.

נעה בן שבת: זה מה שאתם מתכוונים, נכון?

חיים כץ: כמו, למשל?

חיים כץ: תחדד.

איציק דניאל: אנחנו אומרים בהגדרה שהמדינה לא משפה על הסדר מיטיב שהמעסיק מחליט לתת לעובד.

איציק דניאל: יש הסדרים מיטיבים, שהחוק בעצמו קבע לתת לעובד, ועליו המדינה כן תשפה.

איציק דניאל: לדוגמה, ילד עם מוגבלות.

חיים כץ: מה שהחוק קבע שהמדינה תשפה, היא תשפה.

חיים כץ: במה שלא מוגדר בחוק ויש לאותו גוף הסדר מיטיב, המעסיק ישפה אותו.

נעה בן שבת: ההסדר שקבוע בחוק הוא שמשלמים בעד היום הראשון לדמי מחלה.

נעה בן שבת: הוא זה שיחול פה, ואז המדינה תשפה עליו.

ענת מימון: 26יא.

ענת מימון: "דין עבודה בתקופת בידוד לעניין שיפוי עובד השוהה בבידוד שעבד למעשה אצל מעסיקו בשכר, ושולמו לו דמי בידוד, על אף הוראות סעיף 26ו, לא יהיה זכאי המעסיק לתשלום מהמוסד בעד דמי בידוד ששילם לעובד בשל פרק הזמן שבו עבד העובד כאמור.

ענת מימון: בקשה לשיפוי 26יב.

ענת מימון: (א) מעסיק יגיש למוסד בקשה לתשלום בעד דמי הבידוד ששילם לעובד לפי הוראות סימן ב' (בסימן זה – בקשה לשיפוי).

ענת מימון: (ב) בקשה לשיפוי תוגש למוסד באופן מקוון כפי שיורה המוסד בהודעה שיפרסם באתר האינטרנט שלו, לא יאוחר מ־60 ימים מתום החודש שבו הסתיימה תקופת הבידוד של העובד.

ענת מימון: (ג) בקשה לשיפוי תכלול הצהרה של המעסיק על תשלום דמי בידוד לעובד וכן את פרטי המידע שלהלן: (1) שם המעסיק ומספר מזהה, מספר טלפון, כתובת דואר אלקטרוני, מספר חשבון בנק ומספר תיק ניכויים של המעסיק; (2) שם, שם משפחה ומספר זהות, מספר דרכון או מספר מזהה אחר שניתן על ידי רשות שלטונית (להלן – מספר מזהה) של העובד, שבאמצעותו דיווח העובד למשרד הבריאות על שהייתו בבידוד, וכן מספר טלפון וכתובת דואר אלקטרוני של העובד, אם ברשותו כתובת כאמור; (3) היקף המשרה שבה הועסק העובד אצל המעסיק בשלושת החודשים שקדמו לתקופת הבידוד; (4) מועד תחילת תקופת הבידוד של העובד, מועד סיומה ומספר הימים בתקופת הבידוד שבשלהם שילם לעובד דמי בידוד לפי הוראות סעיפים 26ב או 26ג.

ענת מימון: בציון ההוראה שבשלה זכאי העובד לדמי בידוד, ולעניין הסדר דמי מחלה מיטיב לפי דין כאמור בסעיף 26ב(ב)(2) – הדין שבו נקבע ההסדר; מועסק העובד אצל המעסיק המבקש רק בחלק מהימים בתקופת הבידוד – יציין המעסיק גם את מספרו, במניין ימי תקופת הבידוד, של היום שבעדו שילם המעסיק לעובד";

נעה בן שבת: מספר היום רלוונטי עדיין?

חיים כץ: לא רלוונטי.

נעה בן שבת: אז אפשר להוריד את הסיפא.

חיים כץ: כן.

ענת מימון: (5) "גובה דמי הבידוד, לפי שווים ביום העבודה הראשון לתקופת הבידוד של העובד, והשכר הממוצע של העובד ברבעון האחרון שלפיו חושב שווי דמי הבידוד".

נעה בן שבת: כל כך הרבה פרטים המעסיק צריך בבקשה לשיפוי.

חיים כץ: למה כמה הוא שילם?

חיים כץ: זאת עלות המעסיק לגבי אותו עובד.

חיים כץ: לא כמה הוא שילם לו.

חיים כץ: תתקני את זה לעלות המעסיק.

קריאה: זה לצורך בקרה, אדוני היושב-ראש.

חיים כץ: עלות המעסיק לגבי אותו עובד.

נעה בן שבת: זה בנוסף לנתונים אחרים.

חיים כץ: מה זה "שווי ביום העבודה הראשון לתקופת הבידוד של העובד?"

נעה בן שבת: אם הבנתי נכון, הטענה הייתה שיכול להיות שבמהלך התקופה - - -

חיים כץ: אין יותר יום ראשון.

חיים כץ: נגמר היום הראשון.

נעה בן שבת: יכול להיות שבתחילת תקופת הבידוד ובסופה - - -

חיים כץ: אבל תשלום עלות.

חיים כץ: לא שולם.

חיים כץ: המילה "שולם" לא טובה, כי מדובר בעלות המעסיק ולא במה ששולם לו.

נעה בן שבת: בסדר, עלות המעסיק.

נעה בן שבת: אני לא בדיוק מבינה מה הסיטואציה, שמהיום הראשון לבידוד ועד היום האחרון לבידוד יש שינוי בשווי השכר של העובד.

נעה בן שבת: אני לא יודעת איך זה יכול להיות.

חיים כץ: אולי הוא קיבל דרגה בדיוק.

חיים כץ: עזבי, צאי מזה.

מרקי בן חיים: זה במקרה שיש תקופה שחוצה חודשים.

מרקי בן חיים: אפשר היה לחשוב שבחודש הבא תהיה לו איזושהי העלאה בשכר.

חיים כץ: בסדר.

חיים כץ: יש העלאות בשכר כל יום.

נעה בן שבת: אנחנו משאירים את פסקה (5), ורק מוסיפים לה את עלות המעסיק?

חיים כץ: כן, עלות המעסיק.

מרקי בן חיים: אדוני, זה צריך להיות התשלום, כי אנחנו לא רוצים שהשווי ישתנה.

מרקי בן חיים: הם יצטרכו להגיש תביעה נוספת והם ידרשו חישוב אחר.

חיים כץ: הם יגישו כי זה הרבה כסף, זה 30% יותר מהתשלום.

חיים כץ: הם יגישו, הם יגישו, אל תדאג.

נעה בן שבת: יש פה עניין של העברת המידע.

נעה בן שבת: לפי מה שמוצע, המוסד לביטוח לאומי מעביר למשרד הבריאות את רשימת השמות של העובדים שהגישו בקשה לשיפוי, ואז משרד הבריאות בודק האם באמת יש תיאום.

חיים כץ: תכניס את נציגי הביטוח הלאומי.

חיים כץ: מאיר, אני מדבר אליך; אתה מנכ"ל הביטוח הלאומי.

חיים כץ: נועה, תקשיבי כי דיברנו על זה היום.

חיים כץ: אנחנו מדברים על הדיווחים.

חיים כץ: אנחנו מדווחים למשרד הבריאות; משרד הבריאות יש לו המון דיווחים על בידודים, ויש לנו גם הגדרה של בידוד.

חיים כץ: אתה צריך להיות יצירתי ולהבין איך אתה חוסך מעצמך הרבה עבודה מיותרת, ואיך אתה אפקטיבי ביותר.

חיים כץ: אתה צריך לקחת ממשרד הבריאות את כל המבודדים, להריץ אותם על דוחות הביטוח הלאומי ששילמו המעסיקים – רק תעודות זהות, לא שמות.

חיים כץ: אתה מצליב תעודות זהות ורואה מי עובד.

חיים כץ: כך אתה יודע שקיבלת דיווח, אחרת כל המהלך של הדיווחים – אלא אם אתה רוצה אחרת.

מרקי בן חיים: התהליך הוא כזה, אנחנו נקבל תביעת מעסיק עם תעודת הזהות של העובד.

מרקי בן חיים: אנחנו נפנה את תעודת הזהות למשרד הבריאות ונגיד לו מה תקופת הבידוד שהמעסיק ציין.

מרקי בן חיים: הוא יצטרך להחזיר לנו שלוש תשובות: 1.

מרקי בן חיים: התקופה שמופיעה אצלו, אם היא מתאימה; 2.

מרקי בן חיים: האם הוא הפך להיות חולה מאומת באמצע, ואם כן, באיזה תאריך; 3.

מרקי בן חיים: את יום הדיווח שבו דיווח העובד למשרד הבריאות שהוא הפך להיות חולה מאומת.

חיים כץ: מצוין.

חיים כץ: תוך כמה זמן משרד הבריאות יחזיר לך תשובה?

מרקי בן חיים: אנחנו מקווים שזה יהיה און-ליין.

חיים כץ: מה זה "מקווים"?

מרקי בן חיים: סיכויים טובים.

חיים כץ: אתה מוכן להמר שזה לא יהיה און-ליין?

מרקי בן חיים: גם אם זה לא יהיה און-ליין, זה יהיה בקבצים תוך כמה ימים.

חיים כץ: זה טוב לך?

חיים כץ: הנוסח שכתוב פה טוב לך?

מרקי בן חיים: אנחנו מבקשים ממשרד הבריאות גם את התאריך שבו הוא הפך להיות חולה מאומת, כי זה לא מופיע פה.

חיים כץ: תוסיפי שאנחנו מבקשים ממשרד הבריאות.

חיים כץ: הנוסח טוב לך?

מרקי בן חיים: כן.

חיים כץ: אני לא קובע לך את נהלי העבודה שלך.

חיים כץ: אתה יודע מה שטוב לך, ואנחנו נחוקק לפי מה שטוב לך, לא לפי מה שאני חושב.

מאיר שפיגלר: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר שני דברים.

מאיר שפיגלר: ממה שהוא אמר, ברור שאנחנו יכולים לבצע את המוטל עלינו, רק אם אנחנו מקבלים את הנתונים ממשרד הבריאות.

חיים כץ: אני לא אחראי לזה.

מאיר שפיגלר: עם כל הכבוד, אני אומר את זה.

מאיר שפיגלר: אני לא הולך להפיל את הביטוח הלאומי.

מאיר שפיגלר: שנית, דיברתם על עלות מעביד.

מאיר שפיגלר: במילואים, אנחנו משלמים את כל העלויות שהמעביד משלם לעובד, אבל זאת לא בדיוק עלות מעביד.

מאיר שפיגלר: זה לא אותו דבר.

חיים כץ: המעסיקים ידווחו על כל עובד את העלות שלו.

מאיר שפיגלר: זאת לא עלות מעביד.

מאיר שפיגלר: המעביד משלם עוד דברים, מעבר למה שהוא מעביר לעובד.

חיים כץ: זאת עלות מעביד, עלות מעסיק.

חיים כץ: נעה, כשאני אבין, את תביני.

חיים כץ: תאמיני לי.

חיים כץ: עלות מעסיק – הוא מעביר למדינה את השכר פלוס כל ההפרשות.

חיים כץ: זה ההסכם.

מאיר שפיגלר: נכון.

מאיר שפיגלר: אבל גם למעביד יש הוצאות בגין העסקת העובדים.

חיים כץ: הוא לא נותן לו חשמל ושכירות.

מאיר שפיגלר: לא על זה אני מדבר.

מאיר שפיגלר: יש הוצאות נוספות מעבר למה שהוא מעביר, כמו מס מעסיקים, למשל.

חיים כץ: הכוונה שלנו היא לשכר העובד, את כל העלויות בגין העובד שהוא מפריש עבורו – פנסיה.

מאיר שפיגלר: כמו מילואים.

ענת מימון: 26יג.

ענת מימון: "העברת מידע (א) מנהל המוסד או מי שהוא הסמיכו לעניין זה מבין עובדי המוסד (בסעיף זה – המנהל) יעביר למשרד הבריאות את רשימת שמות העובדים שהוגשה בשלהם בקשה לשיפוי, את מספרם המזהה ואת תקופות הבידוד של אותם עובדים שעליהן דיווח המעסיק למוסד כאמור בסעיף 26יב(ג)(4); משרד הבריאות יודיע למנהל, לגבי כל עובד ששמו נכלל ברשימה כאמור".

נעה בן שבת: ואם הוא הפך להיות חולה מאומת.

ענת מימון: "אם העובד דיווח על שהייה בבידוד לפי צו בידוד בית בתקופות האמורות והמועד שבו דיווח כאמור; המוסד יודיע למעסיק, לגבי כל עובד שבשלו הוגשה בקשה, על ימים שלגביהם העובד לא דיווח למשרד הבריאות על שהייתו בבידוד ועל כך שהעובד אינו זכאי לתשלום דמי בידוד בעד אותם ימים".

נעה בן שבת: אנחנו מדברים פה על דאבל צ'ק.

נעה בן שבת: הרי אמרנו שהעובד מלכתחילה חייב להגיש העתק של הדיווח שהוא מסר למשרד הבריאות.

נעה בן שבת: הוא חייב להגיש את זה למעסיק, ואנחנו רוצים באמת לוודא שאפשר להגיש כזה העתק.

נעה בן שבת: כל עובד יכול להגיש כזה העתק, כי זה נטל שמוטל על העובד, ואנחנו רוצים לוודא שמשרד הבריאות מאפשר את זה.

נעה בן שבת: אחרי שהוא מסר את ההעתק הזה, למרות שיש למעסיק את ההעתק הזה, אנחנו פונים לבדיקה נוספת במשרד הבריאות.

נעה בן שבת: האם ייתכן שיש אי-התאמה בין הדיווח שמסרתי, לבין הדיווח שעכשיו נקלט במשרד הבריאות?

נעה בן שבת: איך יכול להיות שיש אי התאמה בנתונים האלה, אי התאמה שיכולה לגרום לזה שהעובד לא יהיה זכאי לדמי בידוד.

מאיר שפיגלר: קודם כל, יכול להיות גם במצב של דיווח של העובד ושל המעסיק לעניין דמי אבטלה, ושל שירות התעסוקה.

מאיר שפיגלר: שנית, כבוד היושב-ראש, האם יש אפשרות להגביל את משרד הבריאות בפרק הזמן שהוא מחויב בו?

חיים כץ: אני לא יכול לעשות את זה.

מאיר שפיגלר: אני אגיד לך מה יקרה.

מאיר שפיגלר: יבואו וילעיטו את הביטוח הלאומי, יתקפו את הביטוח הלאומי.

חיים כץ: אני אגיד לך מה יהיה אם אני אחוקק את זה.

חיים כץ: יבוא משרד הבריאות ויגיד: רגע, רגע, נושא חדש.

חיים כץ: לא דיברתם איתנו.

מאיר שפיגלר: שמע, יהיה בלגאן לא נורמלי.

חיים כץ: ואז אין חוק.

מאיר שפיגלר: כבוד היושב-ראש, אנחנו כבר רוויי ניסיונות.

חיים כץ: אתה רווי ניסיון, זה מצוין, אבל אני לא יכול לקבל החלטות עבור משרד הבריאות, שאיננו פה, לא דן ולא בדק.

חיים כץ: אם אתה לא רוצה לחוקק ואתה לא רוצה לשלם, נפנה למשרד הבריאות, ניפגש פה בעוד עשרה ימים.

חיים כץ: הוא יבקש עוד שבוע ארכה והכול עומד.

חיים כץ: זה המצב.

חיים כץ: עדיף?

ענת מימון: "(ב) המוסד ישמור מידע שהתקבל לפי סעיף קטן (א) בהתאם להוראות אלה: (1) המידע יישמר במחשבי המוסד בנפרד מכל מידע אחר, ולא יועבר או יחובר לכל מאגר מידע אחר; (2) המידע יישמר לפרק הזמן המזערי הדרוש, ולכל היותר לתקופה שלא תעלה על 18 חודשים, ובתום התקופה – ימחק המוסד את המידע, אלא אם כן המידע דרוש לשם ניהול הליך משפטי הנוגע לביצוע פרק זה או הנובע ממנו; (3) המוסד יעשה שימוש במידע שהתקבל לפי סעיף קטן (א) לשם ביצוע סימן זה ובמידה הנדרשת, בלבד; (4) לא יתאפשרו עיבוד, שימוש או צפייה בפרטי המידע שהתקבלו לפי סעיף זה אלא בידי בעלי תפקידים במוסד שהמנהל נתן להם אישור פרטני לכך וחתמו על התחייבות לשמירה על סודיות המידע; (5) לבעלי התפקידים במוסד כאמור בפסקה (4), ולהם בלבד, תהיה גישה לפרטי המידע האמורים באותה פסקה; (6) פרטי המידע יישמרו בדרך שתבטיח את אבטחת המידע ואת סודיותו; (7) על אף האמור בכל דין, למעט פקודת הסטטיסטיקה [נוסח חדש], התשל"ב–1972‏, לא יעביר המוסד כל מידע שהתקבל או שנוצר לפי סעיף זה אלא לשם ביצוע סימן זה ובמידה הנדרשת.

ענת מימון: ג) אדם שהגיע אליו מידע לפי פרק זה ישמור אותו בסוד, לא יגלה אותו לאחר ולא יעשה בו כל שימוש פרט אלא לשם ביצוע סימן זה".

נעה בן שבת: אדוני, יש לי שאלה.

נעה בן שבת: אם אפשר, בבקשה, לחזור לנושא השיקול בסעיף 26י.

נעה בן שבת: דיברנו על דמי בידוד ששולמו בעד אותו יום אחד שבעדו לא שולמו דמי בידוד, וכמובן אין שיפוי.

נעה בן שבת: אבל אנחנו אומרים שעד יום אחד, משלמת המדינה 100%, ובעד שאר הימים היא משלמת או 75% או 50% לפי המתווה.

נעה בן שבת: אני רוצה לוודא שגם כשאנחנו מדברים על עובד שנסע לחו"ל מטעם המעסיק, המעסיק שילם לו את כל הימים.

נעה בן שבת: האם גם שם המדינה משלמת יום אחד 100%, ובשאר הימים היא משלמת 50%?

נעה בן שבת: או שם יש הסדר שיפוי אחר?

דובר: ההסדר הרגיל.

נעה בן שבת: למרות ש - - -

ענת מימון: "שווי דמי בידוד לעניין שיפוי 26יד.

ענת מימון: לעניין שיפוי מהמוסד למעסיק לפי סעיף 26י, יראו שווי דמי בידוד בעד יום בידוד של עובד, לעניין כל תקופת בידוד של אותו עובד, כפי שחושבו ביום הראשון של התקופה האמורה וכפי שצוין בבקשה לשיפוי שהגיש המעסיק, גם אם שווי דמי הבידוד בעד יום בידוד של העובד השתנה לאחר מועד הגשת הבקשה".

נעה בן שבת: זה עובד שעלה בדרגה במהלך התקופה.

חיים כץ: אין דבר כזה.

ענת מימון: "תחולת הוראות מחוק הביטוח הלאומי על תשלום שיפוי למעסיק 26טו.

ענת מימון: על תשלום שיפוי לפי סימן זה יחולו הוראות לפי סעיף 281, פרק י"ד למעט סעיף 296 וסעיף 396 לחוק הביטוח הלאומי [נוסח משולב], התשנ"ה–1995‏, בשינויים המחויבים".

נעה בן שבת: בסעיף 281 – הנושא של ניכוי חוב דמי ביטוח, מתשלום שיש להחזיר למעסיק.

נעה בן שבת: זאת אומרת, אם יש לו חובות, הם מקוזזים.

נעה בן שבת: פרק י"ד, יש בו הוראות בעניינים שונים ומשונים, שכולם חלים למעט הנושא של הגשת תביעה לגמלה וההוראות שקובעות מועדים לבית הדין לעבודה.

נעה בן שבת: זאת אומרת, מה יהיו המועדים לעניין תשלום הגמלה כאן?

שלמה מור: לבית הדין זה 12 חודשים.

שלמה מור: כמו כל תביעה אחרת של ביטוח לאומי, 12 חודשים.

ענת מימון: "שיפוי המוסד 26טז.

ענת מימון: אוצר המדינה ישפה את המוסד בשל כל הוצאה שהוציא לשם ביצוע סימן זה וסימן ד'".

נעה בן שבת: הכוונה להוראות התחולה הרטרואקטיבית או הוראות המעבר.

ענת מימון: "סמכות שיפוט 26יז.

ענת מימון: לבית דין אזורי לעבודה תהיה סמכות ייחודית לדון בכל תביעה של עובד לתשלום ממעסיק לפי הוראות סימן ב' או תביעה של מעסיק לשיפוי מהמוסד לפי הוראות סימן ג' וסימן זה.

ענת מימון: פרק ו'1 – תחילה ותוקף, תחולה והוראות מעבר 26יח.

ענת מימון: (א) בפרק זה – "יום התחילה" – י"א בחשוון התשפ"א (29 באוקטובר 2020); "התקופה הקובעת" – התקופה שמיום י"ג בתשרי התשפ"א (1 באוקטובר 2020) עד ערב יום התחילה; "תקופת הוראת השעה" – התקופה שמיום התחילה ועד יום י"ח בניסן התשפ"א (31 במרס 2021).

ענת מימון: (ב) פרק זה יעמוד בתוקפו בתקופת הוראת השעה, והוא יחול לעניין תקופת בידוד שחלה בתקופת הוראת השעה.

ענת מימון: (ב1) שר האוצר, באישור ועדת העבודה הרווחה והבריאות של הכנסת, רשאי, בצו, להאריך את תקופת הוראת השעה, בתקופות נוספות שלא יעלו על חצי שנה כל אחת.

ענת מימון: (ג) על אף האמור בסעיף קטן (ב), מעסיק ששילם לעובד דמי מחלה בשל היותו בבידוד לפי צו בידוד בית בתקופה הקובעת, למעט אם היה בבידוד כאמור בשל היותו חולה כהגדרתו באותו צו, זכאי לשיפוי בשיעור האמור בסעיף 26י, לפי העניין, בעד הימים שבעדם שילם דמי מחלה, כאילו היו דמי המחלה ששילם המעסיק לאותו עובד דמי בידוד ששולמו לפי פרק זה , ויחולו לעניין זה הוראות סעיפים 26י(ב) ו-(ד), 26יא עד 26טז.

ענת מימון: (ד) הוראות חוק זה יחולו גם על עובד שביום התחילה שהה בבידוד שהחל לפני יום התחילה.

ענת מימון: (ה) עובד ששהה בבידוד עם ילדו שחייב בבידוד בתקופה שמיום התחילה ועד יום פרסומו של חוק זה יראו לעניין הוראות פרק זה בדיווח שמסר על ילדו המצוי בבידוד כדיווח על שהותו של העובד בבידוד, ולעניין הוראות סעיפים 26יג ו-26יב(2) יימסרו וייבחנו גם פרטיו של הילד שלגביו נמסר הדיווח.

ענת מימון: (ו) יראו עובד שחייב בבידוד בתקופה שמיום התחילה ועד יום פרסומו של חוק זה, כאילו הוא עובד השוהה בבידוד ואת התקופה ששהה בבידוד כאילו היא תקופת בידוד, אף אם לא דיווח לפי צו בידוד בית, או שלא מסר העתק מהדיווח למעסיק".

נעה בן שבת: סעיף (ו) הוא תוספת שאנחנו מבקשים, כי אנחנו יודעים שהעובדים לא תמיד ידעו שהם צריכים לדווח, למשל כי הם שהו בבידוד לא בבידוד שהוא - - -

חיים כץ: בפרק הזמן הזה הם לא ידעו, ואנחנו נותנים את התקופה הזאת כחריג.

איה דביר: ברשותכם, חשוב לחדד את זה לעובדים.

איה דביר: אנחנו יודעים שהיו בעיות ברקע, אז חשוב שהעובדים יידעו.

חיים כץ: הממשלה תוציא פרסום שמי שהיה בבידוד בפרק זמן - - -

טלי ארפי: גם באתר של משרד הבריאות.

חיים כץ: אוקיי, יחדדו.

ענת מימון: (ד) "עובד זר שיצא מישראל לארץ מוצאו בששת החודשים שקדמו ליום התחילה וחזר לישראל מארץ מוצאו לשם עבודה אצל מעסיק שאצלו הועסק לפני יציאתו מישראל, יראו אותו כעובד השוהה בבידוד לעניין פרק זה, גם אם חלה עליו חובת בידוד בשל הגעתו לישראל ממדינה אחרת; בסעיף זה, "עובד זר" – כהגדרתו בחוק עובדים זרים, התשנ"א–1991‏ , ואולם הוראות סעיף 26ב(ב)(2) לא יחולו לגביו.

ענת מימון: "

נעה בן שבת: אם אין לו ימי בידוד, האם הוא יכול לזקוף את ימי הבידוד - - -

חיים כץ: עובד זר?

חיים כץ: ישלמו לו 70%.

נעה בן שבת: לו כן ישלמו 70%?

נעה בן שבת: הרי ביטלנו את ההסדר הזה.

נעה בן שבת: או שיזקפו לו.

חיים כץ: האוצר, עובד זר שמשלמים לו, ואין לו ימי בידוד ומחלה, ישלמו לו את ה-70%?

נעה בן שבת: אם אין לו ימים, יקבל את התשלום וייכנס ליתרה שלילית.

 << דובר >> אורי כץ: אני מהלשכה המשפטית באוצר.

 << דובר >> אורי כץ: הרעיון על החריג של עובד זר, הוא לטפל במקרים של עובדים זרים, שיצאו מהארץ בזמן שהיה הסדר של תעודת מחלה גורפת.

 << דובר >> אורי כץ: בהנחה שהם הסתמכו על ההסדר של תעודת מחלה גורפת, אנחנו נותנים אפשרות להמשיך את ההסדר הזה, שיחול עליהם, כפי שחל אז.

 << דובר >> אורי כץ: לא את ההסדר הנוכחי.

חיים כץ: אז ההסדר לא חל עליהם.

 << דובר >> אורי כץ: אנחנו מחילים עליהם את ההסדר של תעודת המחלה הגורפת, בפרק הזמן של מי שיצא חצי שנה לפני שהחוק נכנס לתוקף.

 << דובר >> אורי כץ: מאפשרים להם לקבל תשלום בעד ימי היעדרות שלהם כאילו זה יום מחלה.

חיים כץ: אתה עושה להם טובה.

חיים כץ: אתה באמת עושה להם טובה, שהמעסיק ישלם עבורם.

איציק דניאל: הוא יקבל שיפוי.

 << דובר >> אורי כץ: הם נכללים בשיפוי.

איציק דניאל: הוא ישלם עבורם והם גם יקבלו שיפוי.

חיים כץ: טוב.

נעה בן שבת: אז הם נשארים בהוראות הכלליות.

חיים כץ: כן.

שלמה מור: ברשותך, היושב-ראש, אני אתייחס למשך זמן הוראת השעה.

שלמה מור: כמו שנאמר קודם על ידי אסף וסרצוג, ההסדר הזה כולו יחול עד סוף חודש מרס.

שלמה מור: על מנת לאזן את זה, נדרש להפחית מהיום העשירי 50%.

שלמה מור: אני מזכיר לך מה שדיברנו קודם.

חיים כץ: עם מי דיברת קודם?

שלמה מור: אסף הזכיר את זה קודם, בתחילת הדיון.

שלמה מור: הוא הציע להפחית מהיום העשירי 50% מכל ההסדר.

חיים כץ: אנחנו לא מסכימים.

חיים כץ: תודה רבה.

חיים כץ: אמר לפרוטוקול.

חיים כץ: תודה.

חיים כץ: ההסדר יהיה עד ה-31 במרס.

רועי כהן: כל החישובים שלך לא תקפים לפי מה שהוא אומר.

מאיר שפיגלר: אנחנו מבקשים שהדיווחים של המעסיקים אלינו יחלו רק בינואר, כי אנחנו צריכים להתארגן עם המערכות ולהסדיר את הנושא של הדיווחים.

מאיר שפיגלר: בכל זאת, יצאנו החוצה כדי שהביטוח הלאומי לא יהפוך להיות שק חבטות.

מאיר שפיגלר: יש כאן נציגים של משרד הבריאות, ואם תוך פרק זמן מסוים, נניח שבועיים, לא נקבל את הממשק - - -

חיים כץ: יש פה נציג של משרד הבריאות שמוכן לקחת את ההתחייבות לתת לך?

מאיר שפיגלר: כן, כי אם לא - - -

חיים כץ: הוא מוכן?

מאיר שפיגלר: אני לא יודע, אני אשאל אותו.

מאיר שפיגלר: אני רוצה להכניס את זה.

מאיר שפיגלר: לא יעלה על הדעת - - -

חיים כץ: ונראה לך שהוא ייתן לך עכשיו תשובה חיובית?

מאיר שפיגלר: כבוד היושב-ראש, לא יעלה על הדעת שאני אהיה תלוי בהם, לא בשליטתי, והציבור יבוא ויתקוף את הביטוח הלאומי.

מאיר שפיגלר: אני לא מסכים.

מאיר שפיגלר: אני עושה כאן טובה, יש גבול.

מאיר שפיגלר: אני לא מסכים לזה.

מאיר שפיגלר: לא.

חיים כץ: מאה אחוז.

חיים כץ: אנחנו נדבר איתו עוד מעט.

חיים כץ: נעה.

נעה בן שבת: אדוני, לפני שנעבור לחלק השני של הצעת החוק, שהוא בהחלט חלק שונה, אתה רוצה לעבור על ההסתייגויות?

חיים כץ: מה זה החלק השני?

נעה בן שבת: בחלק השני המוסד לביטוח לאומי מבקש שיהיו דיווחים חודשיים שיימסרו למוסד לביטוח לאומי באופן מקוון על ידי המעסיקים.

חיים כץ: על זה אמרנו שנפצל?

נעה בן שבת: כן.

חיים כץ: את כל הקטע של הדיווח לביטוח הלאומי אני רוצה לפצל מהחוק.

איציק דניאל: אדוני היושב-ראש, מבחינתנו זה חלק שכן חשוב להתייחס אליו.

חיים כץ: את דעתך הבנתי, אבל אני דנתי וחשבתי.

חיים כץ: אני חושב לפצל את זה מהחוק ולבנות את זה בשני חלקים כי זה הכי נכון.

חיים כץ: זה הכי נכון.

שלמה מור: אדוני, החלק השני הוא מהפכה בתפקוד של הביטוח הלאומי.

שלמה מור: אולי אפשר יהיה להסדיר את זה?

חיים כץ: יום רביעי זה גם יום.

חיים כץ: אני לא דוחה את זה.

חיים כץ: אני אפצל את זה.

חיים כץ: שלומי, אני מפצל את זה מהחוק בשביל להעביר את החלק הזה של החוק.

חיים כץ: ביום רביעי נקיים דיון, נזמין גם את משרד הבריאות, אם צריך.

חיים כץ: נראה מה אנחנו עושים עם הדיווחים.

מאיר שפיגלר: אלה שני דברים נפרדים לחלוטין.

מאיר שפיגלר: מה שאמרתי לגבי משרד הבריאות - - -

חיים כץ: הבנתי, אנחנו נעלה אותו.

מאיר שפיגלר: לגבי הנושא של טופס 100, זה ממש לא רלוונטי לעניין הזה.

מאיר שפיגלר: זה חשוב לנו מאוד, מכיוון שזה חלק בלתי נפרד מהיכולת שלנו לתפקד.

מאיר שפיגלר: לכן, בהיבט של טופס 100 אנחנו ממש מבקשים בכל לשון של בקשה, שהוא ייכנס בחוק הזה.

חיים כץ: אפשר לדון בזה מחר, נכון?

חיים כץ: מחר אין לנו סדר-יום.

נעה בן שבת: כן, אפשר לדון בזה מחר.

חיים כץ: בלי שום קשר, אנחנו נפצל את זה ונקיים על זה דיון מחר.

נעה בן שבת: למרות שהפיצול דורש את אישור המליאה לפי תקנון הכנסת.

נעה בן שבת: מכיוון שרק מחר אחרי הצוהריים יש מליאה, אפשר לדון בזה במסגרת החוק הזה כרגע או מחר, לא משנה.

חיים כץ: לא, לא.

חיים כץ: זה יעכב לי את כל החוק.

חיים כץ: אנחנו נדון בזה ביום שלישי או רביעי.

חיים כץ: נבקש את אישור המליאה ונצביע על פיצול.

חיים כץ: הוחלט לפצל את הקטע הזה מהחוק, אחרת לא יהיה חוק.

חיים כץ: אנחנו מפצלים את זה, נבנה את זה כשני חוקים כי אני רוצה שבמכסה של הוועדה יהיו יותר חוקים.

אתי גבאי מורלי: אפשר לשאול שאלה?

אתי גבאי מורלי: אם יש מורה שיצאה לבידוד ביום חמישי - - -

חיים כץ: אין לי מורה שיצאה לבידוד ביום חמישי.

חיים כץ: אין לי.

אתי גבאי מורלי: אם יש עובד שיצא לבידוד ביום חמישי כלשהו, והוא עובד גם ביום שישי – כדי שאני אדע ליישם את זה.

חיים כץ: הוא יצא לשבעה ימים.

חיים כץ: אני אענה לך, ואמרתי את זה בהתחלה.

חיים כץ: הוא יצא לשבעה ימים.

חיים כץ: עושים חשבון של 7 מינוס 2.

חיים כץ: לא מעניינים אותי הימים.

חיים כץ: בשבעה ימים יש שני ימי מנוחה.

אתי גבאי מורלי: רק להבין, על יומיים הוא לא מקבל משכורת?

חיים כץ: לא.

חיים כץ: גם בשבת הוא לא מקבל משכורת.

אתי גבאי מורלי: אבל ביום שישי - - -

חיים כץ: את מחזירה אותי לתחילת הדיון, ואת עושה את זה בכוונה?

אתי גבאי מורלי: אם אני לא אבין, יהיה חוק מצוין, אבל אנחנו צריכים להוציא עליו חוזר.

אתי גבאי מורלי: מי שאחראי על החוזר זאת אני.

אתי גבאי מורלי: תגידו לי מה לכתוב.

חיים כץ: אני רוצה שתביני.

חיים כץ: לכן אני אשב איתך אחד על אחד, ואני אסביר לך עד שתביני.

אורלי ישי גנץ: השאלה, אדוני, הייתה בהתייחס לעובד חודשי.

חיים כץ: את תבואי איתה.

חיים כץ: את באותו משרד, לא?

חיים כץ: תבואי ואני אסביר לך אחד אחד עד שתביני.

חיים כץ: גם אם אני אצטרך לשבת שבוע.

נעה בן שבת: אנחנו צריכים להצביע על הפיצול של סעיפים 2 ו-3.

מאיר שפיגלר: כבוד היושב-ראש, יש אפשרות להפסקה של דקה אחת איתך?

מאיר שפיגלר: זה חשוב.

קרן ברק: אנחנו מאשרים.

חיים כץ: שתי דקות הפסקה.

חיים כץ: אנחנו ממשיכים בדיון.

נעה בן שבת: לפי סעיף 84ב לתקנון הכנסת, יפוצלו סעיפים 2 ו-3 של הצעת החוק, שנוגעים לנושא של הדיווחים למוסד לביטוח לאומי ודיווחים מקוונים.

חיים כץ: הם ידונו השבוע.

חיים כץ: ביום שלישי יהיה דיון על הפיצול.

נעה בן שבת: הפיצול הזה טעון אישור של המליאה.

חיים כץ: נביא את התעשיינים, נשלב אותם בעניין וזה יהיה מסודר כמו שצריך.

חיים כץ: מי בעד הפיצול, ירים את ידו.

חיים כץ: הפיצול אושר.

חיים כץ: כל חברי הכנסת, שהם ארבעה במספר, תמכו בפיצול.

נעה בן שבת: עכשיו יש הסתייגויות.

נעה בן שבת: יש הסתייגות של חברת הכנסת הילה שי וזאן.

נעה בן שבת: היא רוצה שאותו דין שחל על עובד שיוצא מטעם המעסיק לחו"ל, גם מי שחייב בבידוד עקב אירוע הקשור בעבודתו בארץ.

חיים כץ: מי בעד ההסתייגות?

חיים כץ: ההסתייגות לא אושרה.

חיים כץ: ההסתייגות לא התקבלה.

חיים כץ: תודה רבה.

נעה בן שבת: ההסתייגות נפלה, ותעלה למליאה.

חיים כץ: תעלה להסתייגות דיבור.

חיים כץ: היא תדבר על זה כמה שהיא רוצה במליאה.

חיים כץ: היא תעלה להצבעה במליאה.

עידן רול: היא לא פה, למה אנחנו דנים?

נעה בן שבת: הסתייגות שנייה, חברת הכנסת מבקשת שמרשימת המוחרגים מגדר הגדרת מעסיק, יוציאו מוסד חינוך פרטי או מוסד חינוך מוכר שאינו רשמי.

חיים כץ: מי נגד ההסתייגות?

חיים כץ: מי בעד ההסתייגות?

חיים כץ: ההסתייגות לא אושרה.

חיים כץ: תודה רבה, ההסתייגות לא התקבלה.

עידן רול: אדוני, היא לא פה, אז למה אנחנו דנים בהסתייגות שלה?

חיים כץ: לא חשוב.

חיים כץ: היא הציגה לפני כן, ויום ראשון הוא לא יום רגיל של עבודת הכנסת, של הוועדות.

חיים כץ: בוא ניתן לה אפשרות.

נעה בן שבת: היא מציעה שאם שילם המעסיק לעובד דמי בידוד, ההבחנה בין המעסיקים תהיה שמי שמעסיק מעל 10 עובדים, יקבל 50% מהעלות ששילם המעסיק, ומעסיק שמעסיק פחות מ-10 עובדים, יקבל 100% מהעלות.

חיים כץ: מי נגד ההסתייגות?

חיים כץ: מי בעד?

חיים כץ: ההסתייגות לא אושרה.

חיים כץ: ההסתייגות לא התקבלה.

נעה בן שבת: כל התשלומים ששילם המעסיק על חשבון דמי הבידוד, ייחשבו כמקדמה עד לתשלום השיפוי.

נעה בן שבת: אני לא יודעת מה המשמעות של הדבר הזה, כי אם העובד לא משלם אותם, הם ממילא לא משולמים.

חיים כץ: אני לא מבין את ההסתייגות הזאת.

חיים כץ: מי נגד ההסתייגות?

חיים כץ: ההסתייגות לא אושרה.

חיים כץ: כל חברי הכנסת הצביעו נגד.

נעה בן שבת: עוד הסתייגות היא לדמי בידוד לעובד עצמאי.

נעה בן שבת: היא מבקשת שעובד עצמאי ששוהה בבידוד, יהיה זכאי לתשלום ללא דמי הבידוד מהמדינה, והם יחושבו לפי הכנסתו ששולמה לתשלום דמי ביטוח לאומי, ברבעון המלא שקדם לתקופת הבידוד, חלקי 90.

חיים כץ: היא צודקת.

חיים כץ: מי נגד ההסתייגות?

חיים כץ: ההסתייגות לא אושרה.

חיים כץ: תודה רבה, ההסתייגות לא התקבלה.

נעה בן שבת: יש הסתייגויות של סיעת ישראל ביתנו.

נעה בן שבת: הם מציעים שגיל הילד לא יהיה 16 אלא 10.

עידן רול: זאת הסתייגות נהדרת.

עידן רול: בואו נצביע עליה.

נעה בן שבת: ותקופת בידוד בשל עילה אחת תהיה לתקופה שלא תעלה על 10 ימים.

חיים כץ: תני לה עוד הסתייגות אחת.

חיים כץ: אולי נצביע על גיל הילד.

חיים כץ: נצביע על גיל הילד, כך שתהיה להם עוד הסתייגות והם יוכלו לדבר.

חיים כץ: מי נגד, ירים את ידו.

חיים כץ: ההסתייגות לא אושרה.

חיים כץ: תודה רבה, ההסתייגות לא התקבלה.

חיים כץ: מי נגד, ירים את ידו.

חיים כץ: ההסתייגות לא אושרה.

חיים כץ: תודה רבה, ההסתייגות לא התקבלה.

נעה בן שבת: הסתייגות 16 אומרת ששר האוצר יקים קרן לדמי מחלה, לעובדים עצמאים שחלו בנגיף הקורונה, או שחלה עליהם חובת בידוד, ושם יופקדו כספים שטרם נוצלו מכספי הקרן האמורה בסעיף 47 לחוק ההתייעלות משנים 2009 ו-2010.

חיים כץ: מי נגד ההסתייגות?

חיים כץ: ההסתייגות לא אושרה.

חיים כץ: תודה רבה, ההסתייגות לא התקבלה.

נעה בן שבת: הכרזה על הסמכת שירות הביטחון הכללי לבצע פעולות סיוע מכוח סעיף 3 לחוק הסמכת שירות הביטחון הכללי, לסייע במאמץ הלאומי לצמצום התפשטות נגיף הקורונה החדש (הוראת שעה), התש"ף-2020 – בטלה.

חיים כץ: מי נגד, ירים את ידו.

חיים כץ: ההסתייגות לא אושרה.

חיים כץ: ההסתייגות לא התקבלה.

נעה בן שבת: יש הסתייגות של חבר הכנסת אופיר סופר, שגם מציע שבסעיף 26ט.

נעה בן שבת: שקבע את החריגים בהגדרת מעסיק, פסקה 3, בסופה יבוא: למעט עמותות ומוסדות חינוך, ופסקה 6 תימחק.

נעה בן שבת: זאת אומרת שעמותות ומוסדות חינוך יקבלו שיפוי.

חיים כץ: מי נגד, ירים את ידו.

חיים כץ: ההסתייגות לא אושרה.

חיים כץ: תודה רבה, ההסתייגות לא התקבלה.

נעה בן שבת: עידן רול הסיר, וגם חבר הכנסת הרצנו הסיר את ההסתייגויות.

עידן רול: נעה, אני מבקש רשות דיבור במליאה.

חיים כץ: כן, תני למי שרוצה.

נעה בן שבת: הבקשה של המוסד לביטוח לאומי, שאת התביעות אפשר יהיה להגיש רק מינואר 2021, היא בקשה שהתקבלה פה על דעת הוועדה?

נעה בן שבת: הכוונה לבקשות לשיפוי, כי כרגע זה לא כתוב בנוסח.

חיים כץ: ומה יהיה בינתיים?

נעה בן שבת: אני לא יודעת מה יהיה בינתיים.

נעה בן שבת: בינתיים המעסיקים לא יקבלו שיפוי.

חיים כץ: תחזרי כדי שנציגי ביטוח לאומי ישמעו.

נעה בן שבת: ביקשתם שבקשות לשיפוי יוגשו רק מינואר 2021, כלומר בינתיים המעסיקים אמורים לשלם מ-29 באוקטובר לפי ההסדר הזה במשכורת נובמבר, ובמשכורת דצמבר.

נעה בן שבת: הם לא יוכלו להגיש בקשות לשיפוי בינתיים?

מאיר שפיגלר: כן, אין לנו בינתיים את המערכת.

מאיר שפיגלר: אנחנו עובדים עליה.

מאיר שפיגלר: אנחנו מקווים שבמהלך ינואר המערכת תהיה מוכנה, ונוכל לקבל פניות מטעם המעסיקים.

מאיר שפיגלר: כמובן, נשלם להם רטרואקטיבית בהתאם להחלטה כאן, אבל כרגע אין לאן לדווח, כי אין מערכת.

נעה בן שבת: זאת אומרת, גם על תקופות העבר שאנחנו מכניסים מ-1 באוקטובר, אין לכם מערכת.

מאיר שפיגלר: בוודאי שאין.

מאיר שפיגלר: לא עברה חקיקה, לא עבר כלום.

מאיר שפיגלר: מאיפה יש לי מערכת?

חיים כץ: מאה אחוז.

חיים כץ: מה אתה מבקש?

מאיר שפיגלר: מינואר.

נעה בן שבת: הבקשות האלה יוגשו מ-1 בינואר.

חיים כץ: מאיר, אבל זה יהיה רטרואקטיבית.

נעה בן שבת: הבקשות יוגשו מה-1.1.2021.

קרן ברק: ימי הבידוד יהיו על חשבון העובד או על חשבון המעביד?

חיים כץ: על חשבון העובד.

נעה בן שבת: לא, המעסיק משלם לעובד.

חיים כץ: היום העובד מממן את זה.

מאיר שפיגלר: אנחנו נעשה את זה מינואר.

מאיר שפיגלר: אנחנו נודיע שלא יפנו לביטוח הלאומי לפני שנודיע מאיזו נקודת זמן בינואר אפשר לדווח לביטוח הלאומי.

מאיר שפיגלר: רבותיי, צריך להכין מערכת שלא קיימת.

חיים כץ: אז תגיד 1 בפברואר.

חיים כץ: זה חוק.

חיים כץ: אתה רוצה 1 בפברואר?

מאיר שפיגלר: שיהיה מה-1 בפברואר.

חיים כץ: אנחנו נבקש מהמעסיקים להפעיל את המערכת, כאילו החוק עבר כי החוק עבר.

חיים כץ: הם ישפו בינתיים את העובדים, והחל מה-1 בפברואר הם יקבלו את כל השיפוי מהמדינה, כפי שהוחלט.

קריאה: בכל מקרה, החוק אומר שאתה משלם ומקבל שיפוי.

קרן ברק: מה שהוא אומר, זה שהמעסיקים יתחילו לשלם רגיל, לא בפברואר.

חיים כץ: מה עשינו בסעיף 26?

חיים כץ: תקריאי אותו שוב.

קרן ברק: חיים, תחדד את זה.

קרן ברק: המעסיקים משלמים כבר עכשיו לעובדים, ובפברואר הם מקבלים את זה בחזרה.

חיים כץ: אני יודע.

חיים כץ: מה אומר 26ח.

חיים כץ: (ב)?

נעה בן שבת: "עובד הזכאי לדמי בידוד בשל אותה תקופת בידוד, הן מכוח הוראות סימן זה והן מכוח הסכם קיבוצי לעניין ימי בידוד, החל לגביו אצל מעסיקו או חוזה אישי, יחול לגביו ההסדר המיטיב מביניהם".

חיים כץ: מאה אחוז, הכול בסדר.

חיים כץ: מי בעד הצעת החוק, ירים את ידו.

חיים כץ: החוק אושר.

חיים כץ: כל חברי הכנסת שנמצאים פה, והם ארבעה במספר, מברכים על הכנת החוק לקריאה השנייה והשלישית, שתעלה, אני מקווה, במליאה מחר.

חיים כץ: הדיון בדיווחים של משרד הבריאות והתעשיינים יתנהל השבוע.

חיים כץ: עד פברואר המערכת תיבנה על הבסיס הזה.

חיים כץ: תודה רבה, הישיבה הזאת נעולה.

בשעה 15: הצעת הסכם בדבר מתן מענקים למובטלים בעד השתלבות בשוק התעסוקה לאחר תקופת אבטלה ממושכת בשל התפרצות נגיף הקורונה

חיים כץ: צוהריים טובים, עדיין יום ראשון בשבוע, 15 בנובמבר 2020, כ"ח בחשוון התשפ"א, ואני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, בנושא:

חיים כץ: הצעת הסכם בדבר מתן מענקים למובטלים בעד השתלבות בשוק התעסוקה, לאחר תקופת אבטלה ממושכת בשל התפרצות נגיף הקורונה.

שמרית גיטלין: אני לא קוראת את המבוא, אני רק מתחילה לקרוא את ההסכם.

שמרית גיטלין: הגדרות.

שמרית גיטלין: דמי אבטלה, כהגדרתם בסעיף 158 לחוק;

שמרית גיטלין: מבוטח – כהגדרתו בסעיף 158 לחוק; עובד – כהגדרתו בחוק; פקודת מס הכנסה – פקודת מס הכנסה [נוסח חדש]; שכר קובע חדש יומי – סך ההכנסה מעבודה שבעדה שילמו דמי ביטוח אבטלה, לרבות אותו סכום שממנו היו משולמים דמי הביטוח, אלמלא השיעור המרבי הקבוע לתשלום דמי ביטוח בחודש, בעדו משתלם המענק מחולק בתקופת העבודה; שכר קובע ישן יומי – השכר היומי הקובע, המחושב בהתאם לשכר הממוצע היומי שלפיו שולמו לאחרונה דמי האבטלה לאותו מבוטח; שכר יומי קובע – שכר ממוצע יומי, כמשמעותו בסעיף 170 לחוק; תקופת העבודה – עבור חודש מלא – 25; עבור חודש עבודה חלקי, התוצאה המתקבלת מהכפלת חמש שישיות בהפרש הימים שבין היום האחרון באותו חודש, או היום שבו הפסיק העובד את עבודתו, המוקדם מביניהם, ובין יום תחילת העבודה באותו החודש.

שמרית גיטלין: עובד המבוטח לפי פרק ז' לחוק, המתקיימים בו כל אלה, זכאי למענק בסכום המפורט בסעיף 5, להלן –מענק.

שמרית גיטלין: בתקופה שבין יום 1 במרס 2020 עד ליום הקובע, שולמו לו דמי אבטלה בעד 75 ימי אבטלה, גם אם אינם רצופים.

חוה אתי עטייה: מה לגבי אדם שמובטל עקב פיטורים כשכיר, ובחודש האחרון פתח עסק והפך לעצמאי?

חוה אתי עטייה: למה גם הוא לא יהיה זכאי למענק?

חוה אתי עטייה: האם המענק הזה הוא בנוסף למענק שאושר בשבוע שעבר, או שמקבלים או את זה או את הקודם?

חוה אתי עטייה: כלומר, או 2,000 שקל או המענק הנוכחי?

שלמה מור: ברשותך, אני אתייחס קודם לסוגיה הראשונה.

שלמה מור: כרגע ההסדר הזה מדבר על שכירים שחוזרים לשוק התעסוקה.

שלמה מור: דמי האבטלה ניתנים לשכירים; לעצמאים נקבע מסלול נפרד, והם לא חלק מההסדר הנוכחי.

שלמה מור: לשאלתך השנייה, אם אדם עומד בשני התנאים שנקבעו בשני ההסכמים, אין איזושהי מגבלה שאומרת, שאדם שקיבל את הראשון הוא לא יקבל את השני, או להפך.

שלמה מור: ככל שהוא עומד בתנאים של ההסכם הראשון, הוא יקבל את הראשון; ככל שהוא עומד בתנאים של ההסדר השני, יקבל את השני.

חוה אתי עטייה: תודה.

שמרית גיטלין: "הוא היה מועסק במשך 14 ימים או יותר, גם אם אינם רצופים, במשך התקופה שמהיום הקובע ועד 30 באפריל 2021.

שמרית גיטלין: לצורך תנאי זה, לא ייספרו ימים בהם המבוטח מצוי בחופשה ללא תשלום.

שמרית גיטלין: לעניין מניין הימים המנויים בפסקאות 1 או 2, ייכללו גם ימים בהם קיבל המבוטח בתקופה שבין יום 1 במרס 2020, עד ליום הקובע אחד מאלה, ובלבד שצבר לפחות 25 ימי אבטלה בתקופה האמורה:

שמרית גיטלין: דמי פגיעה המשתלמים לפי פרקים ה', י"ג ו-י"ג1 לחוק, שהשתלמו לפי פרק י"ב לחוק.

שמרית גיטלין: המוסד ישלם את המענק בעד כל יום שבו היה המבוטח מועסק, מיום תחילת עבודתו של המבוטח לאחר היום הקובע, ובלבד שהמדובר ביום שבגינו ניתן היה לשלם דמי אבטלה, וכן שבעד החודש הקלנדרי שבעדו משתלם המענק, שכרו הקובע החדש היומי, היה קטן משכרו הקובע הישן היומי.

שמרית גיטלין: על אף האמור בסעיף (א), לא ישולמו למבוטח בעד אותו יום מענק לפי הסכם זה, ומענק למובטל שעובד בשכר נמוך, כמשמעותו בסעיף 176א לחוק.

שמרית גיטלין: " הוא לא יכול לקבל גם דמי אבטלה וגם מענק לעובד בשכר נמוך, יחד עם המענק לפי ההסכם הזה, אבל הוא יקבל בעצם את הגבוה מביניהם.

שמרית גיטלין: "היה הזכאי המבוטח למענק מכוח הסכם זה ולדמי אבטלה בעד אותו יום, ישולם לו המענק מכוח הסכם זה, בהפחתת דמי האבטלה להם זכאי המבוטח בעבור אותו היום.

שמרית גיטלין: על אף האמור בסעיף (א), מבוטח לא יהיה זכאי למענק בעד ימים שלאחר יום 30 באפריל 2021, או לאחר ארבעה חודשים מיום תחילת העסקתו לראשונה לאחר היום הקובע, כאמור בסעיף 3(3), המוקדם מביניהם.

שמרית גיטלין: " בעצם אותו זכאי מתחיל לעבוד לראשונה אחרי שהוא לא עבד, בתקופה שבין יום 1 בנובמבר ל-31.12, ומאז נספרים לו ארבעה חודשים, שרק בהם הוא יכול לצבור ימים לזכאות למענק.

שמרית גיטלין: באותם ימים שבהם הוא צריך לעבוד, צריך שהשכר החדש שלו נמוך מהשכר הקודם שלו, לפני שהוא נעשה למובטל, ששכרו החדש נמוך מ-15,800, ולפי הנוסחה שתכף נקרא אותה, והיא נוסחה מאוד מורכבת ומסובכת, יש לו סכום הגדול מ-0, ויש לו זכאות לאיזשהו מענק.

שמרית גיטלין: "סכום המענק.

שמרית גיטלין: סכום המענק לכל יום בחודש התשלום, יהיה הנמוך מבין אלה:

שמרית גיטלין: גובה המענק היומי שווה לשכר קובע ישן יומי, פחות שכר קובע חדש יומי, חלקי שכר קובע ישן יומי, כפול דמי האבטלה היומיים.

שמרית גיטלין: הפרש חיובי בין 632 שקלים חדשים לבין השכר הקובע החדש היומי.

שמרית גיטלין: במקרה של הפרש שלילי או הפרש השווה ל-0 – 0.

שמרית גיטלין: נציג משרד האוצר, תסביר, בבקשה, במילים את הנוסחה הזאת.

איציק דניאל: אני אסביר, ברשותך היושב-ראש, את כל ההסדר הזה.

איציק דניאל: למעשה, אנחנו עושים פה משהו ייחודי, והגדרנו את זה אפילו כפיילוט לפרק זמן מצומצם, עד סוף אפריל.

איציק דניאל: למעשה, אנחנו רוצים להגיד לאוכלוסייה של אנשים, שכרגע נמצאת באבטלה ממושכת, כפי שהגדרנו אותה בהסכם: צאו לעבודה.

איציק דניאל: אנחנו נתמרץ אתכם להיכנס בחזרה לשוק התעסוקה באמצעות זה שנגיד, שאנחנו מתחלקים בדמי האבטלה, נותנים מענק נקודתי לאותו אדם שחוזר בשכר נמוך יותר, לעומת השכר שהיה העובד מקבל קודם.

איציק דניאל: דיברנו על זה קודם, בהכנה לדיון.

איציק דניאל: אדם שהרוויח לפני האבטלה 10,000 שקלים, ועכשיו חוזר בשכר נמוך ומרוויח כ-5,000 שקלים, למעשה הוא נפגע בהכנסה שלו בשיעור של 50%.

איציק דניאל: לכן הוא יהיה זכאי, בתנאי שהוא עומד בכל הקריטריונים, ב-50% מדמי האבטלה שלו כמענק.

איציק דניאל: אנחנו לא נקרא לזה תשלום אבטלה, כי האדם עובד, אנחנו בעצם נתמרץ אותו, ונגיד לו: על אף שחזרת בשכר נמוך יותר, אנחנו ניתן לך מענק נקודתי, כדי להחזיר אותך בחזרה לשוק התעסוקה.

איציק דניאל: ספציפית לנוסחה, אנחנו מדברים על שיעור הירידה בהכנסה של אדם מלפני המשבר, לתעסוקה שהוא עכשיו משתלב בחזרה.

שמרית גיטלין: ניתן עוד דוגמה.

שמרית גיטלין: אם שכרו הקודם של אדם היה 5,000 שקלים חדשים, והוא חוזר לעבוד ב-2,500 שקלים חדשים, הוא יקבל תוספת לחודש כמענק נטו 590 שקלים חדשים.

חיים כץ: שלומי, אתה רוצה להגיד משהו?

שלמה מור: הנוסחה הזאת היא שיפור אדיר לעומת מה שהיה לפני שבוע.

שלמה מור: גם אם אדם יצא, והוא מקבל את המענק הזה, ואז התחיל לקבל דמי אבטלה, לחזור למענק הזה.

שלמה מור: וזאת למשך ארבעה חודשים רצופים.

שלמה מור: זה הרבה יותר פשוט לאדם שיוצא, ואומרים לו: אל תדאג, תקבל או אבטלה או את זה, לפי הגבוה.

שמרית גיטלין: "בקשה למענק.

שמרית גיטלין: המוסד ישלם את המענק לאחר שתוגש בקשה לקבלת מענק.

שמרית גיטלין: בקשה כאמור תוגש באופן מקוון באמצעות אתר האינטרנט של המוסד.

שמרית גיטלין: כלומר, ניתן לצבור זכאות עד 30 באפריל, ומי שלא יגיש את הבקשה עד 31 ביולי, מאבד את הזכאות שלו.

שמרית גיטלין: לב לבל

שמרית גיטלין: על תשלום מענקים לפי הסכם זה יחולו הוראות פרק י"ד לחוק, למעט הסיפה של סעיף 303ב, לעניין ניכוי מגמלה, בשינויים המחויבים.

שמרית גיטלין: " שלומי, אתה יכול להסביר את ההוראה לעניין קיזוז, שנכללת פה בהסכם?

שלמה מור: כן.

שלמה מור: המשמעות היא שאם יש לאדם חוב לביטוח לאומי, הוא יוכל לגבות ממנו את המענק לפי ההסכם הזה.

שלמה מור: כפי שאם יש לך חוב, אני גובה אותו מגמלה שלך.

שמרית גיטלין: "דין מענק.

שמרית גיטלין: יראו את המענק לפי הסכם הזה כהכנסה מעבודה או ממשלח יד לעניין תשלום גמלאות, שמשלם המוסד בלבד.

שמרית גיטלין: לעניין זה, הכנסה מעבודה או ממשלח יד – הכנסה חודשית בפועל לפי סעיף 2(1) או 2(2) או 8 לפקודת מס הכנסה.

שמרית גיטלין: לעניין דין אחר, לא יראו את המענק כהכנסה.

שמרית גיטלין: " כלומר, לעניין תשלום גמלאות לביטוח לאומי, כן יראו את המענק כהכנסה.

שמרית גיטלין: מענקים לפי הסכם זה ישולמו על חשבון אוצר המדינה, באמצעות המוסד.

שמרית גיטלין: הממשלה תשפה את המוסד באמצעות משרד האוצר בסכום תשלום המענקים שהוא ישלם לפי הסכם זה, וזאת לפי נוהל השתתפות אוצר המדינה בתשלומי המוסד לביטוח לאומי, להלן – הנוהל.

שמרית גיטלין: יש עוד הערות?

שלמה מור: כן.

שלמה מור: לא הייתי בתחילת הדיון ואני לא יודע מה נקבע לגבי הימים – 100 ימים?

שלמה מור: 95 ימים?

שמרית גיטלין: 75 ימים.

איציק דניאל: רק נגיד שההסכם הראשון חייב בחובת התייעצות.

חיים כץ: אני יודע.

חיים כץ: עם זאת, עשינו רוויזיה.

חיים כץ: אתם יכולים להגיד: עשינו התייעצות.

חיים כץ: אנחנו מצפים שתהיו פה ב-16:10.

חיים כץ: מאחר ועשינו התייעצות, אתם יכולים לעשות מה שאתם רוצים, כי עשינו.

חיים כץ: אבל אני מקווה שתתייחסו למה שאנחנו רוצים.

חיים כץ: הזכות היא שלכם.

חיים כץ: אתם לא צריכים לחכות הרבה שנים, זה ב-16:10.

שמרית גיטלין: אנחנו צריכים להצביע על קיום חובת התייעצות לגבי ההסכם השני.

חיים כץ: מי בעד, ירים את ידו.

חיים כץ: הבקשה אושרה.