ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 23, פרוטוקול מספר 105, 2020-11-17 13:30

מאיר כהן: צהרים טובים.

מאיר כהן: אני פותח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט.

מאיר כהן: על סדר-היום מתן מענה לתלמידים בהתמודדות עם הלחצים והמשברים בצל הקורונה; הצעה לסדר-היום של חבר הכנסת סמי אבו שחאדה בנושא: מתן כלים מקצועיים לצוותי ההוראה להתמודדות עם הלחצים והמשברים הנפשיים בצל משבר הקורונה.

מאיר כהן: אני מוסיף גם את ההורים ואת התלמידים.

מאיר כהן: אני מודה לך שאתה נוגע בזה.

מאיר כהן: כל מי שהיה מורה או מורה בנפשו מבין את הלחצים המיוחדים של התקופה הזאת.

מאיר כהן: אדוני, הצג את הצעה לסדר שלך.

מאיר כהן: בבקשה.

סמי אבו שחאדה: תודה רבה אדוני היושב-ראש.

סמי אבו שחאדה: שלושת חברי הכנסת שפה הם אנשי חינוך.

אורלי פרומן: אני פה בזום.

מאיר כהן: אולי פרומן, לשעבר מנכ"לית משרד החינוך.

סמי אבו שחאדה: אנחנו היום נוגעים בנושא שהוא מאוד חשוב בעיניי.

סמי אבו שחאדה: הרי ההתמודדות של מערכת החינוך עם הקורונה חשפה המון אתגרים והמון בעיות.

סמי אבו שחאדה: אנחנו עובדים בתקופה מאוד קשה של חוסר ודאות.

סמי אבו שחאדה: העולם השתנה, בין לילה עובדי ההוראה, היועצים והיועצות, המורים, התלמידים וההורים מצאו עצמם בעולם חדש.

סמי אבו שחאדה: פתאום צריך ללמוד מרחוק ויש אתגרים חדשים ובעיות חדשות באופן יומיומי.

סמי אבו שחאדה: זה העלה בצורה מאוד דרמטית את הלחץ על האנשים שעובדים במערכת.

סמי אבו שחאדה: יש להם המון אתגרים חדשים ואין להם כלים.

סמי אבו שחאדה: הם לא היו מוכנים לדבר כזה.

סמי אבו שחאדה: עכשיו אנחנו רואים בכמה מחקרים שאפילו עד יולי כ-50% מעובדי מערכת החינוך לא היתה להם השתלמות אחת בנושא איך מלמדים מרחוק ומה זה העולם הזה.

מאיר כהן: ממרץ עד יולי.

סמי אבו שחאדה: מיולי שמענו שיש שיפור.

סמי אבו שחאדה: אני לא יודע לגבי השיפור כי אנחנו גם מכירים את העובדות במקומות שאין בהם בכלל תשתית.

סמי אבו שחאדה: גם אם יש ידע אין תשתית, אין מחשבים.

סמי אבו שחאדה: זה יצר המון עומס במערכת.

סמי אבו שחאדה: עיקר העומס נפל על היועצים ועל המורים והמורות.

סמי אבו שחאדה: פתאום כל העולם לוחץ, גם התלמידים, גם ההורים, גם מנהל בית הספר וגם משרד החינוך.

סמי אבו שחאדה: זה מצב חדש לגמרי.

סמי אבו שחאדה: שאלתי את עצמי, איזה כלים נותן המשרד למורים כדי להתמודד עם כל הלחצים החדשים האלה?

סמי אבו שחאדה: איך הם אמורים להתמודד עם כל חוסר הוודאות והלחצים הנפשיים.

סמי אבו שחאדה: המשברים החדשים שאנחנו חווים עכשיו.

סמי אבו שחאדה: לצערנו הרב אנחנו שומעים על מצוקה נפשית מאוד גדולה בקרב התלמידים.

סמי אבו שחאדה: איך המורים אמונים להתמודד עם הדבר הזה?

סמי אבו שחאדה: מה הכלים שיש להם כדי להתמודד.

סמי אבו שחאדה: יש גם לחצים על ההורים ובצדק.

סמי אבו שחאדה: הם שואלים את עצמם מה יקרה עם הבגרויות של הילד?

סמי אבו שחאדה: מה יהיה עם הילדים בכיתה א'?

סמי אבו שחאדה: מה ההשלכות הנפשיות.

סמי אבו שחאדה: זה מצב חדש ואני חשבתי שהמערכת צריכה לתת כלים.

סמי אבו שחאדה: בגלל זה רציתי להעלות את זה לדיון.

סמי אבו שחאדה: עבדתי שנים בהוראה.

סמי אבו שחאדה: אני מאוד קרוב למערכת ואשתי עובדת כיועצת בתיכון ביפו ואני שומע באופן יומיומי על האתגרים שיש להם.

סמי אבו שחאדה: יש המון יוזמות חשובות של מפקחת מסוימת או של איש חינוך מסוים או מנהל בית ספר מסוים, שזה מצוין ומבורך.

סמי אבו שחאדה: אבל הדבר הזה לא יכול להתנהל בצורה הזאת.

סמי אבו שחאדה: חייבת להיות איזו ראייה מערכתית, איך נותנים כלים ליועצות בבתי הספר ולעובדי ההוראה כדי להתמודד עם המצב החדש כדי שהם יוכלו לתת מענים גם לתלמידים וגם להורים.

סמי אבו שחאדה: יש 2.4 מיליון תלמידים במערכת.

סמי אבו שחאדה: ככה אנחנו מגיעים לכל החברה.

סמי אבו שחאדה: אנחנו נמצאים במצב חדש וקשה.

סמי אבו שחאדה: יש המון מצוקות נפשיות.

סמי אבו שחאדה: אם ניתן כלים לאנשים שעובדים במערכת החינוך, נוכל גם לעזור לתלמידים וגם לילדים שלנו וגם נוכל לעזור לכל החברה.

מאיר כהן: תודה לך אדוני.

מאיר כהן: אני רוצה להוסיף משהו.

מאיר כהן: באתי לכאן בחפץ לב כשראיתי את הנושא.

מאיר כהן: אני חייב לציין בפניך שהדיון הזה היה צריך להיות במליאה של ועדת חינוך ובמליאת הכנסת.

מאיר כהן: לצערי, מאז שהקורונה פרצה לחיינו אנחנו רואים את המצב הנפשי, החסכים החברתיים, הנשירה הסמויה, את חוסר המיומנויות של המורים לעבוד בזום.

מאיר כהן: זאת מיומנות לעבוד בזום.

מאיר כהן: הקושי החברתי של הילדים במיוחד, היה צריך להיות הדבר הראשון של משרד החינוך.

מאיר כהן: לצערי, כמו כולנו, כמו כל השנים, אנחנו מקדשים את הציונים ומה יקרה לילדים כי הם לא ניגשים למתמטיקה או לפיסיקה.

סמי אבו שחאדה: מאיר, גם בזה נכשלנו.

סמי אבו שחאדה: אתה העלית את הנושא, כל הטעויות המחפירות שהיו בעולם הציונים עכשיו.

מאיר כהן: לצערי, לא כל-כך נדרשנו לסוגיה הזאת.

מאיר כהן: תכף נשמע את אנשי משרד החינוך.

מאיר כהן: לפי השמות על הזום אני לא רואה שהם נמצאים בפריסה המקסימלית שלהם והם צריכים לתת תשובות ורצוי שהם יתנו תשובות.

מאיר כהן: בסופו של דבר, מתוך סימפטיה לנושא וגם למשרד החינוך, זה יבוא כחרב פיפיות הדבר הזה.

מאיר כהן: חברת הכנסת, בבקשה.

סונדוס סאלח: תודה רבה כבוד היושב-ראש.

סונדוס סאלח: תודה רבה חברי סמי.

סונדוס סאלח: בהחלט נושא חשוב ועמוק וחשוב לדון בו.

סונדוס סאלח: אם אנחנו מסתכלים מתחילת משבר הקורונה, נראה שמשרד הבריאות ושר הבריאות כמעט ב-90% מדברים על בריאות הגוף, כאילו שהנפש שלנו לא נפגעה וזה לא מעניין אף אחד.

סונדוס סאלח: משרד הבריאות אחראי על בריאות הגוף וגם על בריאות הנפש והוא לא שם את בריאות הנפש בראש מעייניו, או אפילו בחצי הסולם.

סונדוס סאלח: יש צורך בהגברת המודעות במשבר שהוא לא רק משבר בריאותי אלא גם חברתי, רגשי, כלכלי, חינוכי בכל הרמות.

סונדוס סאלח: זה מחייב טיפול הולם מכל הצדדים.

סונדוס סאלח: כנ"ל משרד החינוך.

סונדוס סאלח: עוד לפני המשבר, אין בידי המורים כלים לאפיין ולזהות, למרות הפוטנציאל הגדול והכוח שעומד לרשותם בזה שהן נמצאים זמן רב יותר עם התלמידים.

סונדוס סאלח: הם מזהים תהליכים חברתיים לטוב או לרע.

סונדוס סאלח: הם יכולים לזהות בעיות רגשיות שעלולות לצוף בכיתה או בחצר בית הספר.

סונדוס סאלח: אפשר לראות אותם בשיתופים של העובדים, בכתובות שלהם, במחברות שלהם, בספרים שלהם ואופן ההתנהגות שלהם.

סונדוס סאלח: אפשר לאפיין שם צריך פשוט לתת כלים למורות ולמורים והם יכולים לעשות את זה.

סונדוס סאלח: אני אומרת לך את זה כמורה.

מאיר כהן: ולהעביר את זה לתלמידים.

סונדוס סאלח: לעזור לתלמידות ולתלמידים.

מאיר כהן: לשמוע את התלמידים.

סונדוס סאלח: להקשיב להם לא רק לשמוע.

סונדוס סאלח: להקשיב לצרכים שלהם.

סונדוס סאלח: כיום ההורים מאוד עסוקים.

סונדוס סאלח: זמן הבילוי של הילדים הוא 8 שעות עם המורה ופחות שעות עם ההורים.

סונדוס סאלח: לכן יש אחריות רגשית, חברתית על המורות והמורים.

סונדוס סאלח: פשוט צריך להקנות להם את הכלים המתאימים לאפיין את התופעות, לעזור לתלמידים ולשפר את תנאי ההעסקה שלהם.

סונדוס סאלח: אני לא רוצה שנעמיס על צוותי ההוראה.

סונדוס סאלח: הפוך, אני רוצה שיהיו יותר תקנים ליועצות בבתי הספר.

סונדוס סאלח: לשחרר משימות מסוימות מידי המורות שכל הזמן עסוקות בלמלא טפסים למערכת החינוך כשלא נעשה בהם שימוש.

סונדוס סאלח: כשמחליפים שר, הוא בונה תכנית חומש חדשה.

סונדוס סאלח: שעות על גבי שעות נשרפות על מילוי טפסים.

סונדוס סאלח: זה לא מועיל לתלמידים, מועיל לשר שמתחלף כל כמה שנים ולא מקדם אותנו.

סונדוס סאלח: צריך להקדיש את הזמן, את הכלים לטיפול בבעיות רגשיות בתוך בתי הספר.

סונדוס סאלח: המשבר הראה שיש עלייה בניסיונות התאבדות בקרב בני נוער.

סונדוס סאלח: עלייה של יותר מ-60% בניסיונות התאבדות.

סונדוס סאלח: בשבועיים האחרונים היו 11 מקרי התאבדות.

סונדוס סאלח: זה לא רק בני נוער אבל כל המצב הזה, המשבר הבריאותי, הרגשתי, החברתי, זה מאוד מסוכן ויעלה לנו ביוקר.

סונדוס סאלח: אם לא נטפל בזה עכשיו זה ידרוש מאיתנו יותר תקציב בעתיד, תוכניות אחרות.

סונדוס סאלח: אני בספק אם נצליח לטפל בו.

סונדוס סאלח: זה הזמן לאפיין, לבחון את זה בבית הספר, לתת את הכלים ולנסות לכוון.

סונדוס סאלח: לא לטפל, לכוון למוקדי תמיכה רגשית לתלמידים ולהורים.

מאיר כהן: לפני שנשמע את אנשי משרד החינוך הייתי רוצה לשמוע את ירדן מנדלסון מהסתדרות הפסיכולוגים.

מאיר כהן: איך אתם מאפיינים?

מאיר כהן: מה הקשיים שאיתם אתם מתמודדים?

מאיר כהן: מה מגיע לשולחן העבודה שלכם?

מאיר כהן: תאפייני לנו בקצרה מה סוג הקשיים והאתגרים שמגיעים לשולחן שלכם.

ירדן מנדלסון: באמת תודה על הדיון החשוב שמגיע בזמן.

ירדן מנדלסון: אני רוצה לדבר על שני נושאים, גם על צוותי החינוך וההוראה וגם על הילדים.

ירדן מנדלסון: ברשותך, אני אאריך טיפה וקצת אסביר מה העבודה שנדרשת עכשיו וחסרה במערכת.

ירדן מנדלסון: נדבר קודם על צוותי ההוראה.

ירדן מנדלסון: כשאנשים באו ללמוד להיות מורים, הם עשו תעודות הוראה.

ירדן מנדלסון: הם לא התכוננו להוראה בעת קורונה.

ירדן מנדלסון: הם לא התכוננו ולמדו איך לחנך את הילדים דרך הזום ועוד בעת מגפה עולמית.

ירדן מנדלסון: זה פשוט לא מה שהיה בסילבוס.

ירדן מנדלסון: לכן צריך עכשיו להקנות להם את הכלים.

ירדן מנדלסון: להקנות את הכלים זה לא הקנייה חד פעמית.

ירדן מנדלסון: אמנם מצגות הופצו, מסמכים הופצו ונהלים הופצו אבל הדברים האלה קרו.

ירדן מנדלסון: אנחנו צריכים להבין שהקנייה כזאת היא הקנייה מתמשכת.

ירדן מנדלסון: אנחנו צריכים גם ללמד את המורים לזהות את מה שצריך לזהות.

ירדן מנדלסון: את הילדים, את הסימנים שצריך עכשיו לעקוב אחריהם.

ירדן מנדלסון: מה זה ילד שסתם מכבה את המצלמה בזום ומה ילד שעכשיו הוא מנותק קשר ואנחנו צריכים להתחיל איזו פעולה.

ירדן מנדלסון: צריך אחרי זה לעזור להם ולתמוך בהם בתמיכה של ההתערבויות האלה.

ירדן מנדלסון: הרי כל ילד זה לא פס ייצור.

ירדן מנדלסון: לכל ילד את ההקשר המשפחתי שלו, המעמד הסוציואקונומי של ההורים שלו, את הכלים שבית הספר צריך לתת.

ירדן מנדלסון: אנחנו צריכים לחשוב מה ההתערבות הנכונה לעשות עם אותו ילד.

ירדן מנדלסון: האם הקושי שלו הוא יותר באזורים הרגשיים נפשיים או יותר באזורים הלימודיים או החברתיים וכן הלאה.

ירדן מנדלסון: אחרי זה אנחנו צריכים ללוות את הצוות.

ירדן מנדלסון: זה, אגב, לא רק בזמן הקורונה.

ירדן מנדלסון: אפשר לראות את זה בזמן האחרון בהרבה פוסטים של מורים שכותבים שהצוותים עצמם נשחקים וחווים מה שאנחנו קוראים לו "טראומה משנית".

ירדן מנדלסון: גם המורה שמלמד עכשיו את כל קוביות הזום האלה, צריך לתת את המענים האלה בעת קורונה, בעת שהוא כאיש משפחה מתמודד עם זה בעצמו.

ירדן מנדלסון: הצוותים עצמם סובלים עכשיו ממתח מאוד גבוה, מדיכאונות.

ירדן מנדלסון: אנחנו מכירים את המספרים גם על הילדים ועכשיו יותר ויותר על צוותי ההוראה.

מאיר כהן: את אומרת שיש תופעה של מורים שפונים להסתדרות הפסיכולוגים או ליועצי בית הספר עם הצגה של מצב נפשי שהוא שונה וקשה יותר בשל כל המציאות הזאת?

מאיר כהן: את יכולה להעיד על תופעה?

ירדן מנדלסון: חד משמעית.

ירדן מנדלסון: את כל המצוקות של הילדים אנחנו כבר מכירים וכבר שמענו עליהם ואנחנו יותר ויותר שומעים על אנשי צוות שפונים לפסיכולוגיות החינוכיות.

ירדן מנדלסון: הם בוודאי פונים גם ליועצות.

ירדן מנדלסון: שוב, אלה נתונים שעוד יישמעו.

ירדן מנדלסון: המערכת היתה בתת ספיגה עוד לפני הקורונה.

ירדן מנדלסון: מורים שאומרים, אנחנו לא יכולים יותר להיות מול הזום.

ירדן מנדלסון: ההורים שמים עלינו את כל הלחצים ואת כל הקשיים ואנחנו לא יודעים מה לענות להם ומה לעשות.

ירדן מנדלסון: אנחנו יכולים ללכת לבית הספר או לא.

ירדן מנדלסון: מורים שעושים מעל ומעבר ומנסים לתת מענה.

ירדן מנדלסון: המורים עצמם אובדי עצות.

ירדן מנדלסון: אם נאבד את המורים, אנחנו נאבד את התלמידים.

ירדן מנדלסון: אלה שני דברים שבונים אחד על השני.

ירדן מנדלסון: לא נדבר בדמגוגיות זולות אבל אנחנו לא רוצים לחכות לגל של הדברים החמורים יותר.

מאיר כהן: ירדן, בוודאי היינו שומעים אותך עוד שעות בגלל הידע הרחב שלך.

מאיר כהן: מה אתם מציעים?

מאיר כהן: מה את מציעה כאשת מקצוע?

ירדן מנדלסון: אני אגיד שני דברים וזה ברמה המאוד קונקרטית.

ירדן מנדלסון: מצד אחד, אנחנו כן רואים שיש הבנה גם בתקשורת וגם במשרד החינוך.

ירדן מנדלסון: לפני כמה ימים התבשרנו שהנה הוסיפו שעות ייעוץ ליועצות.

ירדן מנדלסון: יש התחלה של הבנה אבל זה רק בגנים.

ירדן מנדלסון: קודם כל, צריך ליישם את זה לא רק בגנים.

ירדן מנדלסון: אני גם אזרוק פה איזו אמירה.

ירדן מנדלסון: פסיכולוגים חינוכיים, למשל, אין אותם בכל התיכונים.

ירדן מנדלסון: בתיכונים זאת החלטה של הרשות.

ירדן מנדלסון: אנחנו צריכים להגביר נוכחות של פסיכולוגים בכל שכבות הגיל.

ירדן מנדלסון: לצד היועצות שנותנים מענים מצד אחד, יש את שותפי העבודה שלהם שהם הפסיכולוגים החינוכיים שגם יודעים להתערב ולעזור ליועצות ולתת להן את ההכוונה למקומות שהם יותר מורכבים רגשית ונפשית.

ירדן מנדלסון: אנחנו צריכים לתגבר את המערכת הזאת.

ירדן מנדלסון: הפתרון הוא מאוד מאוד קל.

ירדן מנדלסון: פסיכולוגיים חינוכיים, לצערי הרב, עובדים בהיקפי משרות חלקיים, בסביבות ה-60% בממוצע.

ירדן מנדלסון: הרי אותם אנשים אפשר מחר להעלות אותם למשרה מלאה, לתת מענקי קורונה כמו שהמערכת יודעת לתת.

ירדן מנדלסון: דה פקטו אתה מכפיל את השעות שהמורים והילדים יכולים לקבל.

ירדן מנדלסון: משפט אחרון.

ירדן מנדלסון: חשוב מאוד לציין, הילדים שכן כבר ספגו את המחירים של 8 חודשים של סגר, אין להם מענים היום בחוץ.

ירדן מנדלסון: גם השפח"ים לא מספיק יכולים לתת להם מענה כי חסר כוח אדם וגם מערך בריאות הנפש תחת משרד הבריאות נותנת להם לחכות חצי שנה בתור.

ירדן מנדלסון: שוב, זה אותו סיפור.

ירדן מנדלסון: תנו לפסיכולוגים האלה להגיע למשרה מלאה.

ירדן מנדלסון: תוך שנייה אנחנו פותרים המון מהבעיות שנוצרות.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: אני רוצה להשלים את הדברים שלך היות וניהלתי בית ספר תיכון עשרות שנים.

מאיר כהן: היתה מצוקה מאוד גדולה וגם כשמוצאים את השעות לא מוצאים את האנשים.

מאיר כהן: בזמנו הצעתי שבכל בית ספר תיכון יהיה פסיכולוג או פסיכולוגית במשרה מלאה פלוס עובדת סוציאלית.

מאיר כהן: כמה זה חשוב.

מאיר כהן: כמה בעיות היה אפשר לפתור עם שני המקצועות החשובים האלה בתוך בתי הספר.

מאיר כהן: תודה גברתי, הארת את עינינו.

מאיר כהן: חברת הכנסת אורלי פרומן, בבקשה.

אורלי פרומן: תודה רבה אדוני-היושב ראש.

מאיר כהן: תודה לחבר הכנסת סמי שחאדה ששם את זה על שולחן הכנסת.

אורלי פרומן: חבר הכנסת שחאדה, תודה רבה.

אורלי פרומן: הצד האירוני ואפילו אולי עצוב הוא שהיום מציינים את היום הבינלאומי לזכויות הילדים.

אורלי פרומן: הדיון בוועדת הזכויות לילדים היתה על הזכות לחינוך בתקופה הזאת.

אורלי פרומן: אני דיברתי שם על הזכות לחינוך זמין.

אורלי פרומן: זה כל-כך עצוב שבתקופה הזאת, שמרבית ילדי ישראל יושבים בבית כל-כך הרבה חודשים, לו לפחות היו נותנים להם מתנה ומחזירים את כל התלמידים ללימודים, יכול להיות שהיינו מייתרים את הדיונים הללו, שהם כל-כך כואבים וחשובים.

אורלי פרומן: אני חושבת שהדאגה לבריאות הנפשית גם של הילדים וגם של אנשי החינוך, לא נופלת מהדאגה לבריאותם הפיזית.

אורלי פרומן: כל הזמן דיברו בחודשים האחרונים על חשש מהדבקות ושכחו שהנפש של האדם זה המקום הכי פגיע בתקופה הזאת.

אורלי פרומן: לחברותא הזאת של בית הספר או גן הילדים יש משמעות מאוד גדולה וחשובה כדי לא להיקלע למצוקות הרגשיות והנפשיות שבני הנוער והילדים יודעים טוב מאיתנו לתאר אותם.

אורלי פרומן: במציאות הזאת התחושה היא שהילדים נשכחו ואנשי החינוך נשכחו בהיבט של התמיכה הרגשית והנפשית.

אורלי פרומן: גם המורים הפכו להיות ריבוע על המסך.

אורלי פרומן: הצעקה שלהם היא, די, לא רוצים להיות יותר ריבוע על המסך.

אורלי פרומן: את הצעקה הזאת ראש הממשלה וקבינט הקורונה חייבים להפנים.

אורלי פרומן: אתמול שמעתי בני נוער שהיטיבו לתאר את זה.

אורלי פרומן: הלוואי והם היו מגיעים לקבינט הקורונה במו פיהם ומספרים מה הם וחבריהם עוברים.

אורלי פרומן: אני רוצה רגע לגעת בנושא של הכוחות הטיפוליים בבית הספר.

אורלי פרומן: אתה לגמרי צודק, מאיר.

אורלי פרומן: גם כשהייתי מנהלת בית ספר מימנתי מתקציב בית הספר פסיכולוג צמוד לבית הספר, עובדת סוציאלית.

אורלי פרומן: אנחנו מאוד מאוד מפגרים בעניין הזה.

אורלי פרומן: היום יש פסיכולוג חינוכי אחד על כל 740 ילדים אז תעשו חשבון.

אורלי פרומן: גם לא הגדירו אותו כמקצוע חיוני.

אורלי פרומן: בתקופה של הסגר יש רשויות שהוציאו לחל"ת פסיכולוגים חינוכיים.

אורלי פרומן: זה מקצוע חיוני, זה מקצוע חשוב.

אורלי פרומן: אסור להוציא אותם לחל"ת.

אורלי פרומן: צריך לתגבר אותם היום יותר מתמיד.

אורלי פרומן: אנחנו לא יכולים להתכחש שבתקופה האחרונה עלו מספר הפניות למרכזי הסיוע השונים ב-20%.

אורלי פרומן: זאת אומרת, הילדים, המבוגרים, מבקשים עזרה.

אורלי פרומן: לצד הפסיכולוגים כמובן היועצות החינוכיות שגם הן לא תמיד בנמצא ובוודאי לא בתקנים הראויים לכל בתי הספר.

אורלי פרומן: זה הזמן להציל את המציל.

אורלי פרומן: להציל את אנשי החינוך והכוחות הטיפוליים.

אורלי פרומן: אני חוזרת שוב, להחזיר את כל התלמידים ללימודים כמובן במגבלות התקופה.

מאיר כהן: תודה חברת הכנסת פרומן.

מאיר כהן: אני מבקש לשמוע את מיקה דפני, מנהלת פדגוגית של הקרן לעידוד יוזמות חינוכיות.

מאיר כהן: תתמקדי מה הדבר הדחוף עכשיו לשים על השולחן?

מאיר כהן: איזו יוזמה חינוכית שנוגעת למה שהעלינו כאן?

מיקה דפני: תודה רבה.

מיקה דפני: אני לא חוזרת אלא מתמקדת בפתרונות.

מיקה דפני: אני חושבת שצריך לחשוב פה בחשיבת יש מיש.

מיקה דפני: כלומר, כן לקדם תקציבי חרום סביב חוסן הצוותים החינוכיים.

מיקה דפני: החוסן שלהם התגלגל להיות החוסן של הילדים שלהם.

מיקה דפני: אני חושבת שהמבנה ותאוריית השינוי של ער"ן שאנחנו מכירים, שיש שם תפיסה שלמה לגבי יכולת תמיכה והקשבה של אנשים שהם לאו דווקא אנשי המקצוע של פסיכולוגיה קלינית.

מיקה דפני: צריך להיות לנו כאן איזה עוגן לחשיבה יזמית ויצירתית סביב הדבר הזה.

מיקה דפני: אני מאמינה שאנחנו יכולים ליצור סביב קול קורא לרשויות מקומיות שונות שיבנו תכנית שמתאימה להם לפי המיפויים שהם מצליחים בשדה הספציפי שלהם.

מיקה דפני: לבנות מערכי תמיכה שמשתמשים במורים גמלאים, גננות גמלאיות, בעלי הרבה מאוד יכולות תמיכה.

מיקה דפני: לא כולם צריכים עכשיו דווקא את הליווי הרגשי של הפסיכולוג.

מיקה דפני: צריך להחזיק גם את זה ולייצר חשיבה יצירתית.

מיקה דפני: צריך גם להקציב משאבים כי אנחנו חייבים להכיר בצורך הזה.

מיקה דפני: הם יבנו איזה מערך תמיכה שהמורים יכולים להיות כאן רשת זה לזה.

מיקה דפני: אנחנו מסתכלים גם על היום של אחרי.

מיקה דפני: הסיפור של חוסן של הצוותים החינוכיים לא צמח בקורונה.

מיקה דפני: הייתי מורה הרבה שנים של נוער בסיכון בתיכון "ברנקו וייס" ברמלה.

מיקה דפני: אני מכירה מה זה טראומה משנית.

מיקה דפני: אנחנו מכירים את הדברים האלה והיום אנחנו יודעים שהם גם לא רק בבתי ספר בקצה.

מיקה דפני: אם נעשה היום פעולות שהן צו השעה ונבנה בהן תשתיות ופתרונות ארוכי טווח של מערכי תמיכה רשתיים, יש מצב שאנחנו עושים פה גם שינוי גם בתפיסה ובהתנהלות שלנו קדימה.

מיקה דפני: זה מה שאני רוצה להציע גם כעמותה שמובילה יוזמות חינוכיות ובמיזם משותף של משרד החינוך.

מיקה דפני: לנסות ולחשוב באופן רחב על מערך חוסן שלוקח את כל הכוחות, מקבל הכשרה והקשבה כמו שער"ן יודעים לתת בצורה ממוקדת לעת החרום הזאת.

מאיר כהן: מיקי, אני חייב לומר לך שברגע שאמרת יש מיש נדרכו אוזניי כי זה בדיוק מה שאנחנו צריכים.

מאיר כהן: בוודאי ובוודאי שבעתות חרום כאלה אנחנו לא יכולים לגייס עוד מאות ואלפים שיצטרפו.

מאיר כהן: יש את הרשת של המורים הגמלאים, שאני כל-כך שמח שהדגשת את זה.

מאיר כהן: אלה באמת אנשים שנמצאים בקרבנו.

מאיר כהן: אני אחד מהם.

מיקה דפני: גם החוסן שלהם הרי נמצא בסכנה.

מאיר כהן: אני אסכם את השיח איתך.

מאיר כהן: האם תוכלי לשלוח לוועדת החינוך בכנסת, הצעה, נייר עבודה של עמוד שניים, מה אפשר לעשות?

מאיר כהן: אני מבטיח שגם אני וגם היושב-ראש נקדם את זה הלאה ונביא את זה בפני אנשי החינוך.

מאיר כהן: תוכלי לעמוד בזה?

מיקה דפני: כן, כן, אני אעשה את זה היום.

מאיר כהן: תודה רבה, עזרת לנו מאוד.

מאיר כהן: חוה פרידמן ממשרד החינוך.

מאיר כהן: חוה, את יושבת ראש שפ"י?

חווה פרידמן: לא.

חווה פרידמן: אני מנהלת אגף פסיכולוגיה, ממונה על השירותים הפסיכולוגיים החינוכיים.

חווה פרידמן: אני ממונה על הפסיכולוגים בשפ"י.

מאיר כהן: בוודאי שמעת את הפתיח של חברי הכנסת וגם את ההתמודדות.

מאיר כהן: אני יודע שעל כתפכם כל שאלת הקורונה הזאת.

מאיר כהן: אני יודע שכל עם ישראל מצפה מכם לפתרון שכל בעיה שמתעוררת בשיח בין הילדים שלנו, הנכדים שלנו למורים שלהם.

מאיר כהן: בכל זאת, אני מאוד מבקש ממך להיות בצד של הפתרונות.

מאיר כהן: את הקשיים אנחנו יודעים.

מאיר כהן: אני חש את זה.

מאיר כהן: אין לי ילדים בבית הספר אבל יש לי נכדה בכיתה ד'.

מאיר כהן: כמשרד החינוך מה אתם עושים מאתמול וממחר?

חווה פרידמן: ברשותך, כן אגיד משהו על התפיסה ולאחר מכן על מדיניות הפתרונות.

חווה פרידמן: קודם כל, נתחיל בתפיסה שלנו מאז ומתמיד.

חווה פרידמן: אנחנו לומדי קרבות.

חווה פרידמן: לא מכירים את הקרב הזה שקוראים לו פנדמיה עולמית וזה חדש לכולנו, אבל אנחנו למודי מצבי חרום ומשבר בשעת משבר בטחוני.

חווה פרידמן: אנחנו בעצם רואים במורים ובהורים, מה שנקרא המבוגר המשמעותי, אנחנו רואים בהם את החמצן של הילדים בעת הזאת.

חווה פרידמן: ראה הדוגמה המוכרת של מי צריך לשים על פניו קודם את מסכת החמצן במטוס.

חווה פרידמן: אנחנו רחוקים מהחוויה הזאת אבל קרובים לדימוי הזה.

חווה פרידמן: אני רוצה רגע להגיד על שני כיוונים שאנחנו עובדים עם גננות, מורים ומנהלי בתי ספר.

חווה פרידמן: בעזרת כ-6,000 יועצים במערכת החינוך ו-3,240 פסיכולוגים אנחנו עובדים בתפיסה שיש לה שני נתיבים.

חווה פרידמן: נתיב אחד הוא מה שאני אכנה פה "פרסונליזציה אותנטית".

חווה פרידמן: זה אומר שאנחנו רואים את המורה כאדם.

חווה פרידמן: עוד לפני שהוא צריך לעמוד לרשותו של הילד, הוא צריך קודם לעבד את החוויה הרגשית שהוא עובר.

חווה פרידמן: הוא עובר כאן משהו שהוא לא רק החוויה של האיום הבריאותי והכלכלי וההיבט המשפחתי, אלא עובר גם את החוויה של שינוי תפקיד טוטאלי.

חווה פרידמן: הוא צריך ללמד באופן אחר לחלוטין.

חווה פרידמן: לדעת מה שלומם של הילדים באופן אחר לחלוטין.

חווה פרידמן: אז קודם כל, להיות שם לרשותם של המורים, יועצים ופסיכולוגים מבתי הספר ומגני הילדים, שעומדים לרשותם של הצוותים החינוכיים.

חווה פרידמן: במובן הזה, אני עוברת כבר למדיניות, שינינו את סדר העדיפויות.

חווה פרידמן: סדר העדיפות הוא שבמקום מרכזי בשעות היועץ ובשעות הפסיכולוג נמצא הקשר עם המורים על בסיס פרטני וקבוצתי.

חווה פרידמן: זה נתיב אחד.

מאיר כהן: היות ואני בא משם אז תסבירי האם היועץ של בית הספר היום חייב לשבת עם צוותי המורים אחת ליום או פעם בשבוע וליצור איתם את העיבוד של החוויה הרגשית שלהם?

חווה פרידמן: אני אדייק, היועץ חייב לעבד את המצב הרגשי עם המורה, עם הגננות, עם מנהלי בתי הספר.

חווה פרידמן: חייב לעבד פרטנית וקבוצתית או שניהם, תלוי בצרכים, את החוויה שלהם.

חווה פרידמן: הסוגייה של מינון משנה מבית ספר לבית ספר.

חווה פרידמן: היא משתנה גם בהתאם לחשיפה לפגיעות תחלואתית בתוך בית הספר.

חווה פרידמן: אין דומה בית ספר אחד לבית ספר אחר.

חווה פרידמן: אז כן הוא חייב, במינונים המותאמים לכל אחד מבתי הספר.

מאיר כהן: אין לי שום ספק, אבל דווקא בגלל השונות הזאת, האמירה של משרד החינוך בצוק העיתים הזה צריכה להיות מאוד ברורה.

מאיר כהן: זה לא וולונטרי, זאת לא המלצה שלנו.

מאיר כהן: אנחנו מזהים את הצורך ואת הקושי.

מאיר כהן: על-כן, אדוני מנהל בית הספר, 3-4 שעות בשבוע היועצת שלך יושבת ומעבדת יחד עם ההורים את החוויה הרגשית שלהם.

מאיר כהן: מתרגמים את זה למיומנויות והמורים עושים את זה עם הכיתות שלהם, עם הקבוצות דרך הזום או בדרך אחרת.

מאיר כהן: זאת חייבת להיות אמירה מאוד ברורה.

חווה פרידמן: אמירה ברורה.

חווה פרידמן: היא מופיעה במסמכי מדיניות של המשרד ומופיעה במסמכי ההנחיה.

חווה פרידמן: צריך להגיד שזה מהגל הראשון.

חווה פרידמן: זה לא התחיל בימים האחרונים.

חווה פרידמן: מהגל הראשון זה מופיע במסמכי הנחיה של משרד החינוך, גם דרך אגפי הגיל וגם בהנחיה ליועצים לפסיכולוגים.

מאיר כהן: חוה, השיח בינינו הוא לא חלילה התנצחות.

מאיר כהן: גם אני וגם שחאדה ושאר חברי הכנסת, אנחנו באמת רוצים לשמוע פתרונות ולהיות הכי תומכים שלכם כי אתם אלה שנמצאים בחזית.

חווה פרידמן: אז קודם כל אני אגיד שהעמדה שבה פתחת את הדיון היא עמדה מאוד אמפטית.

חווה פרידמן: נעים לשמוע את זה ואני מודה לך על זה.

חווה פרידמן: אני ממש מרגישה כך.

חווה פרידמן: אני אגיד רגע ברמת המשאבים מה השתנה.

חווה פרידמן: במגבלות שהזכרנו כאן, שיש חסר בתקנון של ייעוץ, יש חסר בפסיכולוגים, במגבלות האלה כן נעשתה הגדלה משמעותית של ייעוץ בבתי ספר יסודיים שהיו בחסר עמוק והגדלה מאוד משמעותית של ייעוץ בגיל הרך.

חווה פרידמן: יש לנו כמה וכמה תקציבים שמועברים בימים אלה לשדה לעבודה פסיכולוגית.

חווה פרידמן: תקציב לעבודה עם מתבגרים, בני נוער בחטיבות עליונות שבהן אין פסיכולוג, כמו שהזכרת מהניסיון שלך.

חווה פרידמן: לשם אנחנו מעבירים תקציב לטיפול במתבגרים.

חווה פרידמן: תקציב נוסף אנחנו מעבירים לטיפול עומק בהורים שנפגעו משמעותית ביכולות ההורות שלהם לתפיסתם.

מאיר כהן: איך אתם מאתרים אותם?

חווה פרידמן: אנחנו מאתרים באמצעות בתי הספר.

חווה פרידמן: בתי הספר עצמם יקבלו הודעה מהשירות הפסיכולוגי החינוכי שהם מוזמנים להפנות אליהם.

חווה פרידמן: את ההפניות האלה יועצים יעבירו לשירותים הפסיכולוגיים החינוכיים לצורך הקצאת סלים של טיפול.

חווה פרידמן: זה הסל הנוסף.

חווה פרידמן: אנחנו עכשיו יוצאים בסל שלישי לקבוצות מנהלי בתי ספר, שגם העולם שלהם השתנה מבלי היכר.

חווה פרידמן: הם לא יודעים עם איזה צוות הם פותחים, בין אם זה בלמידה מרחוק, מקרוב.

חווה פרידמן: הם לא יודעים עם איזה צוות הם פותחים את שבוע הלימודים והשינויים בתפקידים ובכוח אדם הם מאוד תכופים.

מאיר כהן: אני בא ממקום קטן מדימונה.

מאיר כהן: אני שומע ממנהלי בתי הספר שהם נכנסים לבית הספר בשעה 7 בבוקר ויוצאים ב-11 בלילה.

מאיר כהן: שומעים על האתגרים, הקשיים ואיך לנסות לנהל את יום הלימודים המורכב והכמעט בלתי אפשרי הזה.

מאיר כהן: צריך להצדיע לכל האנשים האלה בכל הארץ.

חווה פרידמן: ממש.

חווה פרידמן: אני מודה לך שאתה מציין את זה.

חווה פרידמן: אנחנו יוצאים גם בהצעה לקבוצות של מנהלי בתי הספר, בהתאם להתוויה של קבוצות של פיקוח.

חווה פרידמן: בעצם מדובר בקבוצות בקהילה.

חווה פרידמן: מנהלי בתי ספר שיוכלו לקבל מפגשים עם עמיתיהם.

חווה פרידמן: לפני שאני מגיעה לילדים אני רוצה להדגיש את הסוגייה - - -

מאיר כהן: אני מתנצל.

מאיר כהן: היות ויש עוד הרבה אנשים, תקשיבי לשאלות.

סמי אבו שחאדה: חוה, אני שומע על העשייה.

סמי אבו שחאדה: יש לי שתי שאלות.

סמי אבו שחאדה: שאלה אחת היא ברמה הטכנית כי אנחנו יודעים על מספרים לא קטנים של מורים שלא נמצאים בעולם הלמידה מרחוק ולא עברו את כל הקורסים של התקשוב.

סמי אבו שחאדה: אני לא רוצה לדבר על הכפרים הבלתי מוכרים בנגב ששם בכלל אין תשתיות, אבל אפילו במקומות כמו אום אל פאחם ונצרת, ששם תשתית האינטרנט לא מאפשרת את הקשר מרחוק.

סמי אבו שחאדה: האם חשבו איך להגיע גם לצוותי ההוראה שנמצאים במקומות הפריפריאליים?

סמי אבו שחאדה: דבר שני.

סמי אבו שחאדה: מה האחוז שהגענו אליו מצוותי ההוראה, דיברנו איתם ונתנו להם כלים?

סמי אבו שחאדה: הפסיכולוגים עומדים בלחץ הזה?

סמי אבו שחאדה: לכמה הגענו מכל העובדים במערכת?

חווה פרידמן: אני אענה לך ראשית על השאלה הראשונה.

חווה פרידמן: הפריסה של השירותים הפסיכולוגיים ושל הייעוץ החינוכי היא פריסה ארצית בכל מגזרי האוכלוסייה, בכל הרשויות, כולל הפזורה בנגב.

חווה פרידמן: יש שם פריסה של יועצים ופסיכולוגים בשירותם של צוותי החינוך בלי קשר לטכנולוגיה.

חווה פרידמן: אין בכלל ספק שהם מתמודדים עם אתגרים הרבה יותר קשים בשל החסרים הטכנולוגיים והתשתיתיים.

חווה פרידמן: מהבחינה של יועצים ופסיכולוגים הם פזורים בכל הארץ בכל המגזרים עד המקום המרוחק ביותר.

חווה פרידמן: לשאלה השנייה של כמה, אין לנו כרגע נתונים לכמה מורים הגענו משום שהשירותים הפסיכולוגיים מתנהלים דרך הרשויות המקומיות, דרך שירותים שניתנים ברמת הרשות אז אין לנו דרך.

חווה פרידמן: אני רק אגיד שהשתמשנו בכלים הטכנולוגיים.

חווה פרידמן: יש מפגשים שעשו פסיכולוגיים מטעמנו למאות גננות לצורך מתן כלים להתמודדות עם הצורך ליצור יחסים של קרבה ושל אכפתיות עם ילדים דרך הזום.

חווה פרידמן: זאת משימה באמת על סף בלתי אפשרית והיא קשה ביותר.

חווה פרידמן: לצערי, מספרים אין לנו כרגע.

חווה פרידמן: אני רוצה לציין שיש קבוצות סיכון חדשות.

חווה פרידמן: יש לנו קבוצות סיכון של ילדים שהכרנו טרום הקורונה.

חווה פרידמן: יש לנו קבוצות חדשות שנוצרו שהם בעצם ילדים שלא מעורבים במה שקורה בלמידה גם אם עומד לרשותם - - -

מאיר כהן: סוג של נשירה סמויה שמחלחלת למטה.

מאיר כהן: אני שומע על זה, את צודקת.

חווה פרידמן: בדיוק.

חווה פרידמן: שתי קבוצות נוספות שאני רוצה להדגיש.

חווה פרידמן: ילדים שהיכולת השתתפות שלהם היה מבוסס על העולם החברתי.

חווה פרידמן: כתוצאה מזה שהם בעצם התרחקו חברתית, אנחנו יודעים ממחקר ישראלי חשוב שנעשה באוניברסיטה העברית בירושלים, שמי שיש לו פגיעות חברתית הגיע אל הקורונה ונפגע ממנה יותר.

חווה פרידמן: ילדים שהם תלויים בחברתיות כדי ללמוד, גם הם נפגעים כאן.

חווה פרידמן: קבוצה שלישית, שהם קבוצות בודדות.

חווה פרידמן: אלה ילדים שמשהו במהלך הקורונה, נסיבות משפחתיות, פגע ביכולת שלהם בכלל להיות תלמידים.

חווה פרידמן: הם ילדים פגועים מתוקף התקופה הזאת וההתרחשות המשפחתית.

חווה פרידמן: כך שאנחנו גם עסוקים לתת למורים כלים לאתר קבוצות סיכון חדשות שלא הכרנו ולהמשיג את זה, להגיד מה צריך לחפש.

חווה פרידמן: האתגר הוא עצום.

מאיר כהן: האתגר הוא עצום ואני מודה לך מקרב לב.

מאיר כהן: אני מאוד מבקש ממך ותגידי לי אם זה אפשרי.

מאיר כהן: נניח, שבוע מהיום, אם תוכלי לשלוח לוועדה וליושב-ראש תקציר קטן של הדברים האלה?

מאיר כהן: אנחנו רוצים לפרסם את זה לחברי הוועדה כי מאוד חשוב לנו שגם אנשים שלא נמצאים כאן היום ידעו מה האתגרים וכיצד משרד החינוך מטפל בתקציר עבודה.

מאיר כהן: אם תאשרי את זה, נשמח לקבל את זה.

חווה פרידמן: אני מאשרת בהחלט.

מאיר כהן: תודה רבה גברתי.

מאיר כהן: כולנו בסירה הזאת.

מאיר כהן: כולנו מחויבים לעשות טוב יותר.

מאיר כהן: מצד אחד, אנחנו רושמים את הלקחים ויש באמתחתנו הרבה מאוד לקחים אבל זה לא הזמין להגיד אותם בשולחן.

מאיר כהן: אני חושב שברגע הזה כולנו, אנשי ציבור, פוליטיקאים, משרד החינוך, הורים, תלמידים, מועצות תלמידים, כולם נתאחד בכדי באמת למצוא פתרון כדי לעשות את החיים טובים יותר וקלים יותר בשיח החינוכי.

מאיר כהן: אורלי, תוכלי להשתתף בשיח ולשאול.

מאיר כהן: אני רוצה לדבר עם ד"ר צבי פישל מההסתדרות הרפואית.

מאיר כהן: מה הקשיים שאתם מזהים?

מאיר כהן: אני אבקש רק לדבר בקיצור.

צבי פישל: קודם כל, חשוב למקד את הקורונה בכל מיני רבדים והרובד של הרכיב הנפשי זה משהו שאנחנו מתמקדים בו החל מחודש מרץ ועד היום.

צבי פישל: תחת כל עץ רענן אנחנו מדברים על זה מתוך מחשבה שבעצם הרובד הנפשי הוא מה שגורם למצוקה ומה שנגרם על-ידי כל מיני סיטואציות שנוצרות בכל מיני חברות.

צבי פישל: אני חושב שמשרד החינוך, או ועדת החינוך שלוקחת הובלה בנושא הזה זה מאוד חשוב כי מדובר בנתח די ניכר מהאוכלוסייה.

צבי פישל: הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה פרסמה אתמול סקר חודשי על ה- well beingהנפשי של אזרחי מדינת ישראל והגיע למספרים שבערך 37% מהאוכלוסייה שחשים במצוקה קשה עד קשה מאוד.

צבי פישל: 37% זה המון, זאת עלייה.

צבי פישל: אנחנו שיערנו שבתקופה הזאת תהיה ירידה אבל אין את הירידה שאמורה היתה להיות.

צבי פישל: מתוך ה-37% האלה יש גם מורים.

צבי פישל: המורים הם לא שונים משאר אזרחי מדינת ישראל ואולי להיפך, אולי המצוקה שלהם יותר גדולה כי יש להם גם אחריות כלפי הציבור שאותו הם משרתים ומטפלים.

מאיר כהן: אדוני, אתה מציין נתון שהולם בנו, 37% שחשים מצוקה קשה עד קשה מאוד.

צבי פישל: כן, אלה נתונים מאתמול.

צבי פישל: אנחנו רואים עלייה מתמדת החל מתחילת הקורונה.

צבי פישל: לדעתי, הסקר הראשון שהם פרסמו היה במאי.

צבי פישל: הם מפרסמים כל חודשיים ואנחנו רואים את העלייה הולכת וגדלה.

צבי פישל: יש בתוכה כל מיני דברים נוספים.

צבי פישל: יש כמה חשים בדיכאון, כמה חשים בחרדה ואנחנו מגיעים בערך ל-20% מהאוכלוסייה.

צבי פישל: ההערכה שלנו במרץ, אגב, היתה שאנחנו מדברים על 10% מהאוכלוסייה אבל המספרים חצו את ההערכה שלנו בתחילת הקורונה.

צבי פישל: המצוקה היא מצוקה שמשתנה.

צבי פישל: בהתחלה היתה מצוקה רפואית או בריאותית אבל המצוקה היום היא בוודאי אחרת לגמרי והיא בגלל שהסדר החברתי משתנה והמצב הכלכלי משתנה.

צבי פישל: אמרו כאן יפה, אף אחד לא לימד את המורים ללמד בזום.

צבי פישל: בסמינרים למורים לא מלמדים את הדברים האלה אז בוודאי שהמורים נמצאים כאן בסביבה שבה אין את הכלים שעזרו להם להיות מורים טובים ורגועים.

צבי פישל: תנאי לילד רגוע זה מורה רגוע.

צבי פישל: ברור שאם אין מורה רגוע אז הילד לא יהיה רגוע.

צבי פישל: הכלים הרגילים, כלי העבודה שלי, הדברים שאני שולט בהם, סדר היום הקבוע, היכולת שלי לראות איך אני קולט את הדברים – לא למדו את הדברים האלה בסמינרים ופתאום כל הדברים האלה משתנים.

צבי פישל: הקעקוע הזה של הרצפה שמתנדנדת מתחת למורים בוודאי מביאה למצוקה גדולה של המורים.

צבי פישל: כדי לפתור את המצוקה הזאת צריך להיות יצירתיים ולעשות דברים שהם ברמה אחרת.

צבי פישל: אני חושב שהניסיון לקחת את מה שקיים ולהיעזר בו הוא ניסיון טוב אבל לא מספיק.

צבי פישל: אני חושב שכאן צריך ללכת על רמה מניעתית.

צבי פישל: רמה מניעתית גם ברמת הסברה למורים שהמצוקה שלהם היא מצוקה טבעית וזה בסדר, ממה נגרמת המצוקה הזאת ולאיזה דברים הם צריכים לשים לב.

צבי פישל: עדיין לא ברמה הפרטנית.

צבי פישל: כמובן, אני לא מדבר פה על המצוקה אצל הילדים כי זה לא המקצוע שלי, אבל בהחלט איך אתה רואה את המצוקה שלך ושל חבריך בחדר המורים.

צבי פישל: אני לא יודע אם יש כרגע חדר מורים.

צבי פישל: אצלנו במחלקה אחד הדברים שעזרו לנו או עוזרים לנו להימנע משחיקה זה המפגשים של הצוות בארוחת עשר.

צבי פישל: כשאין לנו את המפגשים של הצוות בארוחת עשר או אין את הקפה ואת התה בחדר המורים, אז אין לדבר הזה תחליף.

צבי פישל: אם אין מודעות לתחליף הזה אז אתה לא מוצא את התחליף הזה וזה לא עוזר לך.

צבי פישל: יש גם את הנושא של סיעורי המוחות.

צבי פישל: כל הדברים האלה צריכים להיות חלק מהמניעה של המצוקה.

צבי פישל: אחר-כך יש גם את האיתור של המצוקה.

צבי פישל: דיברו כאן מאוד נכון על זה שלא כל מורה יכול לשים לב שהוא במצוקה.

צבי פישל: כשמדברים איתי על עלייה בפניות לפסיכיאטריה, עלייה של בערך 20%-30%, אני תמיד אומר שאותי מדאיגים לא אלה שפונים אלא אלה שלא פונים.

צבי פישל: בתוך המורים בוודאי שיש כאלה שלא פונים וצריך ליידע אותם מה הסימנים למצוקה, איך אתה בעצם מאתר את סימני המצוקה ופונה לטיפול.

צבי פישל: הטיפול הוא טיפול שצריך להיות במסות אחרות ממה שאנחנו מכירים.

צבי פישל: לכן הטיפול צריך להיות בעיקר במסות שהן מסות קבוצתיות, מסות דרך המדיה הווירטואלית עם כל הקושי כי יכולה להגיע להרבה יותר.

צבי פישל: תוך כדי הדיון כבר פניתי למידה דפני, יצרנו קשר, נדבר היום וננסה לבנות ולהרכיב תכנית.

צבי פישל: ברור שזה גם שילוב של משרד החינוך יחד עם משרד הבריאות.

צבי פישל: אין ספק, צריך כאן עבודה שהיא עבודה משותפת גם מבחינת התכנון.

מאיר כהן: אדוני, האם היה שולחן כזה?

מאיר כהן: ישבתם אנשי פסיכיאטריה יחד עם אנשי משרד החינוך וניסיתם להוסיף משלכם?

צבי פישל: לא.

מאיר כהן: אני שמח לפחות שהדיון הזה הביא אותך לשיתוף פעולה עם הגברת.

מאיר כהן: תודה רבה אדוני, הארת את עינינו.

מאיר כהן: ברשותכם, אני עובר לסיגל מהנהגת ההורים.

מאיר כהן: בבקשה, סיגל בקיצור.

מאיר כהן: נדמה לי שכבר שמענו אותך מדברת אז את יודעת להגיד את כל הדברים בקיצור.

סיגל שפיץ טולדנו: אני אשתדל לגעת בקושי בקצרה ובעיקר בפתרונות שלנו.

סיגל שפיץ טולדנו: אני מתנצלת אם אגיד קצת מילים קשות אבל אני חייבת לומר.

סיגל שפיץ טולדנו: כולנו מדברים על הקורונה אבל צריך לזכור שגם לפני הקורונה, מבחינת משרד החינוך, סטודנטים להוראה לא מקבלים הכשרה לטפל בנפש של הילדים שלנו.

סיגל שפיץ טולדנו: לאורך כל השנים בשיעורי כישורי חיים כאלה ואחרים, המורים עצמם, המחנכים, שאינם בעלי הכשרה רלוונטית, אמורים לטפל בנפש של הילדים שלנו.

סיגל שפיץ טולדנו: תארו לכם שאתם מכניסים אחות לחדר הניתוח לנתח מישהו.

סיגל שפיץ טולדנו: זאת בדיוק התחושה.

סיגל שפיץ טולדנו: חשוב לי מאוד שנציגי משרד החינוך ישמעו את זה ונצא משלב התכנונים.

סיגל שפיץ טולדנו: גם בהכשרת מורים הגיע הזמן שמורים יוכשרו בייעוץ חינוכי כזה או אחר.

סיגל שפיץ טולדנו: או, לחילופין, אל תתנו להם לטפל בנפש של הילדים בשיעורי כישורי חיים.

מאיר כהן: סיגל, אין דבר כזה שמורה, ויהיה המורה המקצועי או מחנך, ברגע שמורה עומד מול תלמיד יש שיח נפשי, שיח פסיכולוגי, שיח חינוכי.

מאיר כהן: אין דבר כזה שמורה למתמטיקה הוא רק מורה למתמטיקה והוא רק סוכן של מתמטיקה.

מאיר כהן: את כל-כך צודקת במה שאת אומרת, שכל בית ספר להוראה, כל מכללה להוראה חייבת לכלול את הדברים האלה כי הם חשובים ולהטמיע אותם.

סיגל שפיץ טולדנו: דבר נוסף שהוא מאוד לא פשוט.

סיגל שפיץ טולדנו: ההורים בשטח מרגישים הזנחה במלוא מובן המילה.

סיגל שפיץ טולדנו: עכשיו אני עוברת לתקופת הקורונה.

סיגל שפיץ טולדנו: הורים לילדים בכיתות ו'-ח' מדברים איתנו.

סיגל שפיץ טולדנו: ההורים מרגישים מוזנחים על-ידי המערכת.

סיגל שפיץ טולדנו: הילדים נרקבים בבית והם לא יודעים מה לעשות.

סיגל שפיץ טולדנו: צריך להבין שהמצב הוא מצב קשה.

סיגל שפיץ טולדנו: ההורים אומרים, מה משרד החינוך עוזר לנו?

סיגל שפיץ טולדנו: אין פתרונות.

סיגל שפיץ טולדנו: משרד החינוך באמת לא נותן פתרונות לכל הילדים שבבית.

סיגל שפיץ טולדנו: הם באמת נרקבים להורים.

סיגל שפיץ טולדנו: כשמדברים על תוספת של תקציבים ושולחים הודעות – רק אתמול משרד החינוך הוציא הודעה שגדל תקציב היועצות בגני הילדים.

סיגל שפיץ טולדנו: הופתענו לגלות כולנו שיש יועצות בגני הילדים.

סיגל שפיץ טולדנו: אף אחד לא יודע מי הן, מתי הן באות.

סיגל שפיץ טולדנו: שוחחנו עם גננות מאתמול להיום.

סיגל שפיץ טולדנו: כמעט בשום גן לא מצאנו יועצות שנכנסות לגני הילדים.

סיגל שפיץ טולדנו: אז לצאת בהודעות לתקשורת שהגדילו את כמות התקציב אבל בשטח לא מרגישים כלום ומרגישים הזנחה, צריך להבין שמשהו לא עובד.

סיגל שפיץ טולדנו: גם לא עובד מבחינת שקיפות.

סיגל שפיץ טולדנו: אם הטיקט הוא שקיפות בחינוך, אז בואו תתנו שקיפות ותגידו לנו לאן הולך כל הכסף הזה שבקורונה החליטו להשקיע בנושא הרגשי חברתי.

סיגל שפיץ טולדנו: עכשיו לעניין הפתרונות.

סיגל שפיץ טולדנו: היום בתקופת הקורונה אנחנו היינו מצפים שמוועדה כזאת ייצא איסור שיועצות ימלאו מקום של מורים כאשר יש מחסור ברור וידוע בכוח אדם.

סיגל שפיץ טולדנו: יחד עם זאת, יועצת חייבת להישאר יועצת ולהיפך צריכה לקבל עוד שעות.

סיגל שפיץ טולדנו: כולם פה אמרו את זה.

סיגל שפיץ טולדנו: היום בפועל בבתי הספר, אם אתם יודעים או לא, היועצות נכנסות להחליף בשיעורים של גיאוגרפיה, של תורה, של שפה.

סיגל שפיץ טולדנו: זה פשוט לא סביר ואף אחד לא עוסק באמת באיתור של הילדים.

סיגל שפיץ טולדנו: הילדים האלה, כמו שאמרו קודם, הם לא קופצים עליכם.

סיגל שפיץ טולדנו: הם לא אומרים קשה לי.

סיגל שפיץ טולדנו: השוליים רחבים היום.

סיגל שפיץ טולדנו: צריך לאתר את הילדים האלה לא רק בשיעורי כישורי חיים.

סיגל שפיץ טולדנו: צריך להתקשר לילדים.

סיגל שפיץ טולדנו: היועצות לא יכולות להיות מחליפות לשיעור שפה.

סיגל שפיץ טולדנו: בתיכון רואים את זה הרבה, ביסודי פחות, אבל זה קורה גם ביסודי ואנחנו מקבלים את הדיווחים.

סיגל שפיץ טולדנו: אני מוכנה לתת דוגמאות.

סיגל שפיץ טולדנו: כמו שאמרת קודם, חבר הכנסת, אנחנו חושבים שכל בית ספר צריך לקבל פסיכולוג.

סיגל שפיץ טולדנו: זה כבר לא שמנת, זה לא מותרות.

סיגל שפיץ טולדנו: הדברים האלה הם בייסיק וצריך סדר עדיפויות בתקציב.

מאיר כהן: אני מצטער, אנחנו עומדים בפני סיום.

מאיר כהן: הדברים שלך היו ברורים וחדים.

מאיר כהן: תודה רבה לכם על הפעילות של ההורים.

אורלי פרומן: אנחנו שוב שומעים פערים בין התכניות והכוונות הטובות של משרד החינוך לבין יחידות הקצה בשטח.

אורלי פרומן: אני באמת פונה לחוה, שאני מאוד מעריכה את עבודתה ולכל הצוות של שפ"י.

אורלי פרומן: היו קשובים לנקודות הקצה.

אורלי פרומן: לפעמים התכניות שלכם, עד שהן מגיעות לאחרון גני הילדים ולאחרון בתי הספר, זה לא בהכרח קורה.

אורלי פרומן: היו קשובים להורים, היו קשובים למנהלי בתי הספר ולתלמידים.

מאיר כהן: אני רוצה לשמוע מנהל בית ספר חטיבה עליונה באנקורי פתח-תקווה.

מאיר כהן: יוסי, אתה איתנו?

מאיר כהן: לא נמצא.

מאיר כהן: אני רוצה לשמוע את רויטל כהן.

מאיר כהן: גם לא נמצאת.

לירון אשל: אני עורכת דין ועובדת סוציאלית במועצה לשלום הילד.

לירון אשל: אני שמחה על הדיון.

לירון אשל: באמת מדברים הרבה על מדדי תחלואה אבל לא מספיק על תחלואה שקופה שזה המצב הרגשי של הילדים.

לירון אשל: כמו שאמרו פה, שולי הסיכון הלכו והתרחבו.

לירון אשל: גם אנחנו במועצה לשלום הילד כמו כל מוקדי הסיוע מקבלים יותר פניות על קשיים משפחתיים, בדידות, חרדה, מצבי סיכון הולכים וגדלים.

לירון אשל: יש כמה פתרונות מעשיים.

לירון אשל: צריך לקיים ולהחזיר את המפגשים האנושיים עם בני הנוער.

לירון אשל: כיתות ה'-ו' יחזרו ובהמשך יחזרו כיתות יא'-יב'.

לירון אשל: עדיין יש עוד אוכלוסייה של כיתות י' שהיא אוכלוסייה שקופה כרגע.

לירון אשל: אנחנו הקדשנו לוועדה סקירה בינלאומית מה קורה במדינות אחרות בעולם ואיך מנצלים את המשאבים של הרשות לצורך אותם מפגשים.

לירון אשל: אין כמעט יכולת לאתר ילד שנמצא בסיכון או במצוקה דרך הזום.

לירון אשל: הילדים האלה הם ילדים שיכולים להיפגע בבתים.

לירון אשל: הם יכולים גם לפתח מצבים סיכוניים בגלל המצב.

מאיר כהן: עורכת הדין אשל, אנחנו מסכימים איתך.

מאיר כהן: מה הפתרונות.

מאיר כהן: אתם כמועצה לשלום הילד, תני לנו שניים שלושה פתרונות.

לירון אשל: האס.

לירון אשל: או.

לירון אשל: אס זה להחזיר את כל הגילאים למפגשים פרונטליים.

לירון אשל: דבר שני, שלא הזכירו פה זה לשמוע את הילדים.

לירון אשל: בתקופת הקורונה ערכנו סקר היוועצות עם 100 בני נוער בכל הארץ.

לירון אשל: סקר ייחודי שמקשיב לצרכים שלהם, שמשתמש בהם כמומחים למצבם.

לירון אשל: מה יכול לסייע להם לפנות לעזרה?

לירון אשל: מה הם צריכים בתקופה הזאת.

לירון אשל: לצערי, אני אגיד ש-82% מבני הנוער טענו שבעצם הצרכים שלהם לא מספיק נשמעים בתקופה הזאת בכל מודל קבלת ההחלטות.

מאיר כהן: אני חייב להגיד לך שעשיתי זום עם בין 80 ל-90 ילדים.

מאיר כהן: הצורך העיקרי שלהם היה כל-כך פשוט, אנחנו רוצים לחזור לבית הספר.

מאיר כהן: פתאום מתוך כל הכאוס הזה ילדים מתגעגעים לבית הספר.

מאיר כהן: כלומר, אם חשבנו שהילדים שלנו בחנו את בית הספר רק כבית חרושת לציונים, הנה מסתבר שזה כור היתוך חברתי יוצא מן הכלל.

מאיר כהן: אז אני חושב שהפתרון הראשון שלכם זה הדבר שצריכים לעשות ולהחזיר את כולם לבית הספר.

מאיר כהן: כמובן להתמודד עם הקורונה ועם כל מה שצריך.

סמי אבו שחאדה: אפשר גם להחזיר אותם חלקית.

לירון אשל: מעבר לאותו סקר אנחנו בשיתוף פעולה עם משרד הרווחה, עם משרד החינוך וארגונים של מגזר שלישי מקיימים בעצם היוועצויות קבועות עם ילדים כדי לפתח גם את הנגישות שלהם ואת הצורה והאופן שבו הם יכולים לפנות כדי לקבל עזרה וסיוע מכלי התקשורת שפתוחים עבורם בכל אחת מהרשויות.

לירון אשל: אני אגיד משפט אחרון וכבר דיברו על החוסר בפסיכולוגים וביועצים שיזהו, יאתרו ויושיטו יד.

לירון אשל: זאת באמת תופעה שמוכרת לנו גם טרום תקופת הקורונה.

לירון אשל: דיברו כאן על יש מיש אבל מעבר לזה, אם נגדיל כרגע את המשאבים ונפתח תכניות יצירתיות ונקשיב באמת לצרכים בשטח אז לא רק יש מיש אלא גם ניצור איזו מעטפת הרמטית מספקת ואולי באמת מעז ייצא מתוק.

מאיר כהן: תודה רבה לך ועל העבודה היפה שאתם עושים בתקופה הזאת ובכלל.

מאיר כהן: אנחנו עוברים לסיכום.

מאיר כהן: חבר הכנסת שחאדה, אורלי, אם אתם רוצים לסכם.

סמי אבו שחאדה: תודה אדוני.

סמי אבו שחאדה: שמחתי לשמוע את כל מי שהשתתף בדיון ובמיוחד את חוה.

סמי אבו שחאדה: כולנו מסכימים לגבי הנחיצות של הנושא וחשיבותו.

סמי אבו שחאדה: לא דיברנו על המהפך שקרה בחיים של עובדי הוראה שפתאום העובדים נמצאים בבית וצריך גם לדאוג לתינוקת שלהם באותו זמן וללכת לילד במטבח ולילד שלומד בזום.

סמי אבו שחאדה: לא רק הכלים שיש להם להוראה השתנו והם לא היו ערוכים לכך, גם החיים שלהם השתנו.

סמי אבו שחאדה: חשוב לתת להם את הכלים ולעזור להם כי רק כך נוכל לעזור לכל החברה.

סמי אבו שחאדה: אני דואג ממה שציינה חברת הכנסת אורלי פרומן, שהמערכת מודעת לבעייתיות, יש לה את הפתרונות רק שהדברים האלה לא מחלחלים לכל המערכת.

סמי אבו שחאדה: אני חושב שמאוד חשוב שהדברים האלה יגיעו לכמה שיותר מצוותי ההוראה.

סמי אבו שחאדה: הייתי אולי נותן דגש על היועצות שמצאו את עצמן במצב קשה ומתמודדות איתו.

סמי אבו שחאדה: הייתי אולי מתחיל בלכסות בינתיים את מה שיש.

סמי אבו שחאדה: לפחות ממה שיש לשים יד ובחודש אחד להגיע לכל היועצות שעובדות במערכת ההוראה, לתת להן כלים כדי שהן יוכלו לתת כלים לצוותי ההוראה ואז להתחיל להתקדם לאט לאט בנושא הזה.

אורלי פרומן: קודם כל, אני מאוד מוטרדת מתלמידי כיתות ז' ו-י'.

אורלי פרומן: כיתות ז' אלה מסגרות חדשות.

אורלי פרומן: הילדים הגיעו לחטיבות הביניים ולא הספיקו ליצור את החברותא.

אורלי פרומן: רובם מעורבבים בכל רחבי העיר ובחלק מהרשויות גם בכיתות י'.

אורלי פרומן: אלה שתי אוכלוסיות שיושבות בבית הרבה מאוד זמן וגם אין איזה אופק לחזרה שלהן.

אורלי פרומן: מכל הדיון הזה, אדוני היושב-ראש, הילדים מתגעגעים, המורים מתגעגעים.

אורלי פרומן: לא נותר אלא באמת לקרוא לקבינט הקורונה להחזיר את כל התלמידים לבתי הספר.

אורלי פרומן: המפגש האנושי הזה יעשה את שלו.

אורלי פרומן: כל הזמן כבר יהיה כבר תוספת.

אורלי פרומן: אם במרבית מדינות העולם מסוגלים לעשות את זה, גם במדינת ישראל תנו חזרה את המנדט לרשויות המקומיות, לקבינט העירוני ולמנהלי בתי הספר.

אורלי פרומן: האמינו לי, הם יעשו את זה טוב וישמרו על בריאותם של אנשי החינוך ושל הילדים.

אורלי פרומן: אין כמו המפגש האנושי הזה, החיבוק האמיתי.

אורלי פרומן: צריך לראות בעיניים האחד את השני ותחזור גם השמחה לחיינו.

סמי אבו שחאדה: מאיר, הודית בצדק לכל עובדי ההוראה והמנהלים בתקופה הקשה.

מאיר כהן: ולהורים.

סמי אבו שחאדה: לפני הקורונה היה לי קצת ספק לגבי חשיבותו של בית הספר כמוסד.

סמי אבו שחאדה: האמת, הקורונה מחזירה אותנו לבית ולכל מי שעובד בו את הכבוד הראוי והמגיע לו.

מאיר כהן: צר לי מאוד שחלק מהאנשים שהוזמנו לא עלו לזום.

מאיר כהן: למה אני אומר את הדברים?

מאיר כהן: כי בסופו של דבר תמיד אפשר לצמצם פערים פדגוגיים שנמדדים.

מאיר כהן: כשאומרים, מאיר, איזה נזק יהיה?

מאיר כהן: אני אומר שהנזק שהוא מדיד מבחינת פרקים בהיסטוריה, פרקים במתמטיקה, בסופו של דבר יהיה אפשר לגשר על זה וזה החלק הקל.

מאיר כהן: החלק הקשה יותר זה החסכים החברתיים והנפשיים של האנשים.

מאיר כהן: לשמוע את יושב-ראש ארגון רופאי הפסיכיאטריה נותן את הנתון הזה, גם בשבילנו המבוגרים זה מדאיג מאוד.

מאיר כהן: לכן אני שמח שהיתה כאן חוה ממשרד החינוך ואני מודה לכל מי שהיה בזום.

מאיר כהן: הדיון הזה קטן בצהרי היום אבל הוא דיון מאוד חשוב.

מאיר כהן: אני חוזר ומבקש מחוה פרידמן ממשרד החינוך לשלוח את החומרים לוועדת החינוך.

מאיר כהן: חשוב מאוד שהחומרים של המשרד יהיה כאן פרושים בפנינו, הכול מתוך תחושת שליחות משותפת.

מאיר כהן: תודה רבה, תודה למנהלת הוועדה, הישיבה נעולה.