ועדת המשנה לעניין אינטגרציה של עולים חדשים בחברה הישראלית, כנסת 23, פרוטוקול מספר 6, 2020-11-17 09:30

טלי פלוסקוב: בוקר טוב לכולם, היום 17 בנובמבר 2020, השעה 9:30, אני פותחת את ישיבת ועדת המשנה לוועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, ועדת משנה לעניין אינטגרציה של עולים חדשים בחברה הישראלית.

טלי פלוסקוב: הנושא לדיון היום זו השקת הספר, זיכרונות, מסמכים בשנות המלחמה, ספר על הפליטים היהודים בשטחי ברית המועצות שניצלו מההשמדה מידי הנאצים ועוזרים בשנים 1945-1941.

טלי פלוסקוב: אנחנו קצת נשנה בסוף כשנדבר בדיון.

טלי פלוסקוב: עורך הספר זאב לוין, שהוא נמצא איתנו, אני מבינה.

שלומית אבינח: הוא עדיין לא הגיע.

טלי פלוסקוב: כמה מילים ברוסית, אני אסביר לאנשים מה אנחנו עושים.

טלי פלוסקוב: (תרגום מהשפה הרוסית): אתם צריכים לבחור את השפה שמתאימה לכם.

טלי פלוסקוב: במידה שאתם רוצים לשמוע תרגום לרוסית אתם צריכים ללחוץ על רוסית ואם אתם מדברים בעברית תישארו בעברית.

טלי פלוסקוב: אני מקווה שכולכם הבנתם.

טלי פלוסקוב: אני רואה שיש לנו כ-40 איש שמשתתפים כרגע בתוכנת הזום וזה משמח מאוד.

טלי פלוסקוב: אני מקווה שכולכם רואים את התרגום כי מאוד חשוב לי שכולכם תבינו מה שקורה כאן מצד אחד וכדי שיבינו אתכם כמובן, אלה שלא מדברים עברית.

טלי פלוסקוב: אני עוברת לעברית.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יבגני סובה הצטרף אלינו.

טלי פלוסקוב: בוקר טוב.

טלי פלוסקוב: אנחנו מתחילים את הדיון ושוב פעם אני חוזרת ואומרת שנושא הדיון זה השקת ספר חדש שאני מחזיקה בידי.

טלי פלוסקוב: אני מבינה שזה עדיין ללא כריכה, זאת אומרת הספר מוכן מבחינת התוכן ובקרוב מאוד זה יגיע לאנשים כדי שנוכל עוד ללמוד על הדברים הנוראים שעברו האנשים האלה.

טלי פלוסקוב: אני חושבת באמת שאין מספיק ידע על הקבוצה הזאת שאנחנו קוראים להם בעברית פליטי השואה.

טלי פלוסקוב: אני חושבת שאנחנו צריכים ללמוד הרבה על זה, לא רק בישראל, אלא בכל העולם.

טלי פלוסקוב: אני שמחה מאוד שהאנשים שאיתנו בחיים, שיהיו בריאים עד 120, מחליטים לספר את סיפורם על מה שהם עברו.

טלי פלוסקוב: זה כל כך חשוב, כי אני מאוד רוצה שהילדים שלי והנכדים שלי יידעו מה עבר על העם היהודי, מה זה בכלל מלחמת העולם השנייה ואיזה דברים נוראיים קרו אז.

טלי פלוסקוב: זה יקרה אך ורק בזכותכם, בזכות האנשים שיודעים לשתף אותנו בחוויות הנוראות האלה.

טלי פלוסקוב: נמצאים איתנו כמובן עמותת חזית הכבוד, שזו היוזמה שלהם.

טלי פלוסקוב: תנועת חזית הכבוד, אני מבינה שאנחנו יכולים היום להגיד.

טלי פלוסקוב: הראשון שיציג לנו את הספר בכמה מילים זה אברהם שרנופולסקי שהוא יושב ראש עמותת חזית הכבוד.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אברהם.

טלי פלוסקוב: אתה מדבר עברית או רוסית?

טלי פלוסקוב: איך אתה בוחר?

אברהם שרנופולסקי: אני אדבר בעברית.

טלי פלוסקוב: יש תרגום סימולטני.

טלי פלוסקוב: כן, אברהם, בבקשה.

אברהם שרנופולסקי: תודה.

אברהם שרנופולסקי: קודם כל אני רוצה להודות לטלי פלוסקוב על קיום הישיבה הזו.

אברהם שרנופולסקי: אני שמח גם שהיום אנחנו מציגים את ספר הזיכרונות של פליטי השואה, זה הספר השישי, הנה כאן כל הספרים האלה.

אברהם שרנופולסקי: צריך להסביר למה אנחנו עוסקים בפרסומי זיכרונות של פליטי השואה.

אברהם שרנופולסקי: ידוע לנו שזמן רב, כמעט 70 שנה, הנושא של פליטי השואה לא היה בסדר עדיפויות של ממשלות שונות, של ארגונים ציבוריים ושל חוקרים מדעיים.

אברהם שרנופולסקי: באותו זמן נכתבו המון ספרים, מאמרים, של ניצולי השואה, של אסירים במחנות הריכוז והגטאות, יצאו לאור עשרות סרטים, קיימות רשימות של אסירי מחנות הריכוז שהיו בכל המחנות והגטאות וגם קיימות רשימות אסירים במחנות הריכוז והגטאות שנספו על ידי הנאצים.

אברהם שרנופולסקי: חוקרים עדיין מחפשים אסירים במחנות הריכוז והגטאות שנעלמו, אבל עדיין לא מתבצעת עבודה דומה לזה.

אברהם שרנופולסקי: מה זאת אומרת?

אברהם שרנופולסקי: כמעט 70 שנה שתקו על פליטי השואה.

אברהם שרנופולסקי: לא היו מאמרים, לא היו ספרים, לא היו סרטים, במוזיאונים של השואה לא היו חומרים על פליטי השואה ולכן אנחנו לקחנו את הנושא ואנחנו היינו הראשונים שפרסמנו את ספרי הזיכרונות של פליטי השואה ואנחנו מתכוונים גם להמשיך את העבודה.

אברהם שרנופולסקי: עדיין לא ידוע כמה פליטי שואה נספו במשך הבריחה משום שהבריחה לא הייתה פשוטה, הנאצים הפציצו וירו בפליטים ועדיין לא ידוע כמה מפליטי השואה מתו במקומות עינוי, מהקור, מהחום, מרעב.

אברהם שרנופולסקי: אני רוצה להגיד שבאחד הספרים יש קטע מזיכרונות שלי ואני רוצה לספר לכם.

אברהם שרנופולסקי: הייתי בן 9 כשהנאצים פרצו לשטחים של אוקראינה.

אברהם שרנופולסקי: אנחנו גרנו באזור ויניצה באוקראינה בעיירה קטנה, רוב האוכלוסייה היו יהודים וההורים שלי זמן רב לא יכלו להחליט מה לעשות, האם לברוח או להישאר.

אברהם שרנופולסקי: למה הם התלבטו?

אברהם שרנופולסקי: משום שהם זכרו את הגרמנים מזמן מלחמת העולם הראשונה, באותו זמן הגרמנים התייחסו ליהודים היטב.

אברהם שרנופולסקי: כשהנאצים כבר התקרבו לעיירה שלנו, רק אז אבא החליט לברוח.

אברהם שרנופולסקי: הבריחה הייתה קשה מאוד, המטוסים הגרמנים הפציצו אותנו, ירו בנו.

אברהם שרנופולסקי: אני זוכר אפילו את הפנים של הנאצים מהמטוסים, כל כך נמוך הם היו.

אברהם שרנופולסקי: אחרי חודשיים, רק אחרי חודשיים, אנחנו הגענו לאוזבקיסטן.

אברהם שרנופולסקי: כמעט כל החודשיים אנחנו היינו בפינוי בקרון שבו קודם היו סוסים.

אברהם שרנופולסקי: היינו רעבים, היינו – אין מה להגיד על הפינה הזו.

אברהם שרנופולסקי: כשבאנו לאוזבקיסטן אבא מצא מבנה שקודם היו שם עזים.

אברהם שרנופולסקי: המבנה קטן מאוד, כתשעה מטר מרובע, הייתה רק מיטה אחת.

אברהם שרנופולסקי: אנחנו היינו, המשפחה שלנו, חמישה אנשים, אבא, אמא ושלושה ילדים.

אברהם שרנופולסקי: כשאבא הלך לחזית אז נשארנו ביחד עם אמא ותמיד אנחנו היינו רעבים, כל הזמן.

אברהם שרנופולסקי: אני זוכר כל ארבע השנים שהייתי בפינוי כל הזמן הייתי רעב.

אברהם שרנופולסקי: סיפורים כאלה יש אלפים.

אברהם שרנופולסקי: אז לכן חשוב מאוד להמשיך את העבודה שאנחנו עשינו.

אברהם שרנופולסקי: אנחנו גם היום מציגים פרויקט של אנציקלופדיה של פליטי השואה.

אברהם שרנופולסקי: קיימת אנציקלופדיה של השואה שכל החומר בה, כל החומר שקשור לאסירים במחנות הריכוז והגטאות וזה חשוב מאוד, זה חוב שלנו לבצע את הפרויקט.

טלי פלוסקוב: להמשיך לספר, אני מבינה, כן, אברהם?

אברהם שרנופולסקי: כן.

טלי פלוסקוב: להמשיך לספר את הסיפור על מה שאתם עברתם.

טלי פלוסקוב: הבנתי.

אברהם שרנופולסקי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה גם לך, אברהם.

טלי פלוסקוב: יש לנו עוד כמה אנשים שמשתתפים בזום.

טלי פלוסקוב: לפני שאנחנו ממשיכים אני רק רוצה לציין דבר אחד.

טלי פלוסקוב: היום היינו צריכים להשיק שני ספרים, ספר אחד שאנחנו מדברים עליו, הספר השני זה דפי זיכרון הבלוקדה, על המצור של לנינגרד.

טלי פלוסקוב: היום אמיליה לרין מציינת את יום הולדתה לכן אנחנו החלטנו להפריד ולא להפריע לה ביום ההולדת שלה.

טלי פלוסקוב: אנחנו נאחל לה מזל טוב והמון בריאות והרבה כוח.

טלי פלוסקוב: אני יודעת שהנושא של שמירה על ההיסטוריה מאוד חשוב לה והיא תמשיך לעשות דברים נפלאים.

טלי פלוסקוב: נזכיר גם שהיא הייתה אחת מהיוזמות של האנדרטה שעוצבה פה בירושלים ואנחנו כמובן נדאג לדבר גם על הספר השני.

טלי פלוסקוב: יכול להיות שבגלל זה הבינו שמדברים על בלוקדה, אבל היום אנחנו מדברים יותר - - -

יבגני סובה: זה מה שצוין בסדר היום.

יבגני סובה: הכול בסדר, אלה שני נושאים דומים אחד לשני.

טלי פלוסקוב: נכון, לכן בעצם חשבתי לעשות את זה ביחד, אבל אני מבינה שיום הולדת, בן אדם רוצה להיות עם המשפחה ואני מכבדת את זה.

טלי פלוסקוב: אז אנחנו ממשיכים.

טלי פלוסקוב: נמצא איתנו המדען הראשי של משרד העלייה והקליטה, ד"ר זאב חנין.

טלי פלוסקוב: בוקר טוב.

יבגני סובה: פרופסור.

טלי פלוסקוב: פרופסור או דוקטור?

טלי פלוסקוב: אצלי רשום דוקטור.

זאב חנין: בשביל להיות פרופסור צריך להיות דוקטור, אז אני קודם דוקטור ואחר כך פרופסור.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, תשתף אותנו איך אתה רואה מצד האקדמיה עד כמה הנושא הוא חשוב וכמה חשוב לשמור עליו ולהעביר את זה לדורות הבאים.

זאב חנין: קיימים שלושת המישורים של הנושא הזה, המישור הגלובלי, בינלאומי, המישור הקהילתי, של העלייה, קהילת יוצאי ברית המועצות, והמישור הלאומי של מדינת ישראל, בשלושת המישורים האלה יש חשיבות.

זאב חנין: דבר אחד זה באמת הזיכרון הקולקטיבי של החברה האנושית ולישראל יש חשיבות רבה לקדם את הנושאים באג'נדה הבינלאומית הזאת, לנצל את כל המשאבים שישנם במדינת ישראל, משאבים דיפלומטיים, אינפורמטיביים, פוליטיים וכל מה שמשתמע מכך כדי לקדם את האלמנטים של הנושאים האלה בכל הנרטיב הישראלי כמדינה יהודית בפלטפורמה כמו או"ם, כמו ארגונים שאנחנו חברים בהם, לאקדמיה הישראלית יש תפקיד מאוד חשוב בארגונים מדעיים בינלאומיים, בכנסים בינלאומיים וכו'.

זאב חנין: המדענים, כולל מחברי הספרים שאנחנו דנים עליהם, אז בהחלט יש ניסיון רב איך מקדמים את הנושאים האלה.

זאב חנין: כמובן לא תזיק עזרה של ממשלת ישראל בדברים האלה, גם במילים יפות, אבל גם במשאבים, במידה שנצטרך, דרך האקדמיה או דרך חוקרים פרטיים.

זאב חנין: נרד ל-ג', המישור הקהילתי שלנו, בהחלט יש חשיבות רבה לנושאים האלה.

זאב חנין: אנחנו כל הזמן דנים מהי הזהות הקולקטיבית של קהילת יוצאי ברית המועצות בארץ אז אנחנו בהחלט פחות או יותר מסכימים שקודם כל האלמנט החשוב ביותר זה האלמנט היהודי, אנחנו במסגרת הרב תרבותיות הישראלית שלנו זה קודם כל במסגרת של הקולקטיב היהודי.

זאב חנין: יש לנו לנצל את ההזדמנויות, כמו פרסומי ספרים, על הנקודות החשובות בהיסטוריה של העם היהודי בישראל ובתפוצות, קודם כל להציג ולתת מה שנקרא דגש, להדגיש את האספקט הזה שמצד אחד זה האלמנט של ההיסטוריה הקהילתית שלנו, אבל זה גם האלמנט של ההיסטוריה של העם היהודי, הקהילה שלנו כחלק של הקולקטיב היהודי בתוך מה שנקרא הקהילה היהודית במדינת ישראל ולא הקבוצה האתנית שמנסים להלביש ולהסביר את הקולקטיב, אותו מיליון שהגיע למזרח התיכון מברית המועצות לשעבר והפך להיות חלק אינטגרלי של החברה הישראלית, אבל גם של הקולקטיב היהודי של החברה הישראלית.

זאב חנין: לראות את זה מנקודת המבט הזו ולא מה שנקרא האלמנט הפריפריאלי של התרבות של הקבוצה האתנית החדשה, הסלבית, שנמצאת, בצדק או שלא בצדק, פה במדינת ישראל.

זאב חנין: נראה לי שגם כדאי לנצל את הכלים האלה כדי להסביר מה המיקום של הזיכרון ההיסטורי תוך כדי מה שנקרא כל המכלול התרבותי של קהילת יוצאי ברית המועצות במדינת ישראל, במדינה היהודית.

זאב חנין: וכמובן בין שתי הגישות האלה, למה זה חשוב, התרבות הקולקטיבית של מדינת ישראל?

זאב חנין: כפי שאמרתי, כפי שאברהם אמר, יש לקחת מאמץ כדי לעשות את הדברים האלה יחד עם האספקטים של ההיסטוריה והתרבות של היהדות דוברת הרוסית, יהדות מזרח אירופה, שהם בעצם הם בין המייסדים של מדינת ישראל.

זאב חנין: אם אנחנו ניקח את הכול ביחד בחשבון, אז בזיכרון ההיסטורי שלנו זה לא רק המצור על לנינגרד, שזה מאוד חשוב, זה לא רק הנושא של ההיסטוריה של מלחמת העולם השנייה בהשתתפותם של קבוצת יהודיות, גם בברית המועצות, גם באמריקה וגם בצרפת ושאר מדינות העולם, אלא גם מה שנקרא הקמת מדינת ישראל.

זאב חנין: למעשה העליות הראשונות הגיעו מהאזור ששם היו אותם אירועים שאנחנו דנים בהם כרגע והייתי אומר שזה חייב להיות גם חלק של מערכת החינוך הכלל ישראלית, גם בבתי הספר, ויש לקדם קורסים מיוחדים ואת הלימוד הזה באוניברסיטאות במערך ההשכלה הגבוהה.

זאב חנין: וגם כל עוד אנחנו מדברים על העולים עצמם ומנסים לחבר אותם למורשת ישראל אז יש לנסות לתת להם הבנה שההיסטוריה של יהדות ברית המועצות לשעבר, יהדות רוסיה, יהדות מדינות חבר העמים, למעשה היא חלק של אותה המורשת היהודית של מדינת ישראל ולא רק מה שנקרא זיכרונות של הדור המבוגר יותר של מדינת המוצא.

זאב חנין: אני חושב שעלינו ועל ועדת העלייה והקליטה לצאת עם הקריאה לכל המוסדות הלאומיים קודם כל וגם למשרדי הממשלה הרלוונטיים לעשות מאמץ כדי לחבר את שלוש הנקודות האלה שציינתי איכשהו ביחד לשביעות רצון ולתפארת מדינת ישראל.

טלי פלוסקוב: הרבה תודה.

טלי פלוסקוב: אני מאוד שמחה על עמדתך ואני מקווה מאוד שגם המשרד לעלייה וקליטה, למרות שהאנשים האלה יותר מ-15 שנה בארץ, אבל הנושא הוא עדיין קרוב לגל העלייה, אז שגם הוא ייקח חלק במה ש - - -

זאב חנין: זה קורה והנה אני פה.

טלי פלוסקוב: כן, תודה רבה לך, זאב חנין.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יבגני סובה צריך לעזוב אותנו ב-10:00 אז אנחנו ניתן לו להגיד כמה מילים ואז אנחנו נמשיך לאלכסנדר ברמן.

יבגני סובה: קודם כל אני מודה לך, גברתי יושבת ראש הוועדה, על הדבר החשוב הזה.

יבגני סובה: אני גם מודה לכל המשתתפים.

יבגני סובה: אני אשמח גם להגיע לדיון השני על מצור לנינגרד כי זה מאוד חשוב, הנושא הזה הוא בליבנו.

יבגני סובה: אני גם מברך אתכם על הוצאת הספר.

יבגני סובה: אני אגיד כמה דברים.

יבגני סובה: כל הסיפור הזה של מלחמת העולם השנייה וכל הסיפורים שאנחנו כילדים חווינו במדינה שממנה באנו, זה חשוב, אנחנו גם מנסים להעביר את זה לילדים שלנו, לנכדים שלנו בעתיד, ואתם בוודאי מעבירים את זה לנכדים שלכם.

יבגני סובה: הסיפור הזה הוא למעשה בנוי על סיפורים שנכנסו לתודעה.

יבגני סובה: אני מדבר כרגע לישראלים, אני לא רוצה חלילה להעליב אף אחד, אבל תצאו לרחוב ותשאלו ילד ישראלי באיזה שנה התחילה מלחמת העולם השנייה, אני כבר לא מדבר על השנה שהגרמנים פלשו לברית המועצות, אני בטוח ששמונה או תשעה מתוך עשרה לא יידעו להגיע את השנה.

יבגני סובה: זה צר לי, זה מצער אותי, לא שאני פה רוצה שכל ילד יידע את ההיסטוריה על בוריה, אבל אני חושב שאת הדברים הבסיסיים צריכים לדעת.

יבגני סובה: לעומת זאת כל אחד יודע מה זה שואה ומדוע ואיך הגרמנים ניסו להשמיד את העם שלנו ואיך הנאצים כמעט למעשה השמידו את עמנו.

יבגני סובה: אבל זה לא מספיק לדעת רק את הסיפור, צריך לדעת גם פרטים כי בפרטים זה מה שנקרא המסר העיקרי.

יבגני סובה: הרבה שנים, במשך שנים, אני לא רוצה להיכנס להיסטוריה ולספר על כל מה שהיה, משפט אייכמן ודברים כאלה, אבל שנים רבות הסיפור של השואה היה רק סיפור של הטרגדיה, לא דיברו למשל על כל הנושא של הגבורה היהודית במלחמת העולם השנייה.

יבגני סובה: אני מזכיר לכם שמיליון וחצי חיילים ממוצא יהודי נלחמו בצבאות בנות הברית, חצי מיליון בצבא האדום, חצי מיליון בצבא האמריקני ועוד 500,000 בצבאות של צרפת, בריטניה ועוד מדינות שנלחמו נגד הנאצים.

יבגני סובה: אני שמח שהנושא של הגבורה עולה מדי שנה, אם זה בהקשר של יום הניצחון שמדינת ישראל מציינת כיום לאומי של השנה, כי מבחינתנו זה חג, אם לא הניצחון אז יכול להיות שמדינת ישראל לא הייתה קמה, ודבר שני, אני גם שמח שמתעוררות, הייתי אומר ככה, קבוצות של ישראלים שנולדו כאן, צברים שהם כל שנה לקראת חודש מאי מספרים את הסיפור הזה בשפה העברית, בלי קשר למוצא הרוסי, יש כאלה שבכלל אין להם קשר למוצא רוסי והם מדברים על זה.

יבגני סובה: כמובן שזה מחמם את הלב ונותן תקווה שישראלים רבים יידעו את הסיפור.

יבגני סובה: כמובן לפה גם מתחבר הסיפור של פליטי השואה, הרבה שנים, למעשה עד תחילת שנות ה-90 השואה הייתה גטו ורשה, אנה פרנק וקצת ידעו על באבי יאר.

יבגני סובה: כל הנושא של פליטי השואה, שזה מיליוני אנשים שנאלצו לעזוב את הבתים שלהם, חלקם אפילו לא ניצלו בזמן ניסיון הבריחה, אז זה הדור שלכם, זה אתם.

יבגני סובה: אתם זוכרים את זה, כפי שאברהם סיפר שהוא זוכר את הפנים של הטייסים הגרמנים שהפציצו אותם בזמן שהם ניסו לברוח.

יבגני סובה: כמובן יש את הסיפור של השואה בצפון אפריקה, שזה גם נושא חשוב מאוד.

יבגני סובה: כל הדברים האלה כמובן מבחינתנו, מבחינת חברי הכנסת, כל מה שתלוי בנו, צריך לקדם את זה במערכת החינוך.

יבגני סובה: אני גם שמעתי לא פעם את שר החינוך יואב גלנט שהוא התגאה בכך שהוא מכיר את סיפורי המלחמה מהאבא החורג שלו.

יבגני סובה: אני לא יודע אם הוא ישמע או לא ישמע את זה, אני קורא לו גם לקדם את זה במערכת החינוך.

טלי פלוסקוב: יש לנו נציגים של משרד החינוך, אנחנו נשמע אותם.

יבגני סובה: מצוין.

יבגני סובה: אגב, יש חוק.

יבגני סובה: החוק שהתקבל ביום הכנסת ב-2017 על יום הניצחון שמדבר על כך שהיום הזה, בלי קשר, ויש ויכוחים מיותרים אם זה 8 במאי, אם זה 9 במאי, לא מעניין אותי, מבחינתי תציינו את זה ב-7 במאי, זה לא משנה, המערב חוגג ב-8 במאי, רוסיה ב-9 במאי, זה לא מעניין, זה לא הוויכוח, יום הניצחון על הנאצים זה יום שהוא חשוב לכל העולם הנאור, כולל כמובן מדינת ישראל.

יבגני סובה: ודבר אחרון, אני רוצה להגיד בהזדמנות זאת שאני שמח שגם בכנסת יושב ראש הכנסת אישר לפני חודשיים הקמת שדולה לשימור מורשת הגבורה היהודית במלחמת העולם השנייה.

יבגני סובה: אני גם מזמין אותך, טלי, להצטרף לשדולה הזאת.

טלי פלוסקוב: בשמחה.

יבגני סובה: בעוד שבועיים אנחנו נעשה את הפתיחה, גבורה יהודית במלחמת העולם השנייה, בוודאי שהיא מתחברת לסיפור של פליטי השואה.

יבגני סובה: אנחנו צריכים לציין, לא רק את הטרגדיה, וכמובן לא נשכח את השואה, אלא גם לציין את הגבורה במלחמת העולם השנייה וכמובן שכל ספר, כל דבר, כל ספר זיכרונות שאנשים עדיין איתנו, ואני מאחל שהם יהיו איתנו כמה שיותר שנים, אנחנו נתמוך ונקדם את זה גם במערכת החינוך וכמובן כל מה שצריך ותלוי בנו, בחברי הכנסת, אנחנו נתמוך בסיוע, גם לאנשים וגם להוצאות הספרים.

יבגני סובה: אז תודה רבה לכם.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יבגני סובה.

טלי פלוסקוב: אני באמת רואה פה הירתמות של כל חברי הכנסת מכל סיעות הבית לנושא, גם לנושא ציון יום השואה כשאנחנו מציינים כאן.

טלי פלוסקוב: אמרת משהו מאוד מאוד חשוב, אני שמחה מאוד שפליטי השואה, כשאף אחד לא הבין מה זה בכלל פליטי השואה, היום מתחילים לדבר, היום יותר מבינים שיש קבוצה גדולה מאוד.

טלי פלוסקוב: אני, אגב, אשמח לדעת אם הנתון שיש לי, אם אנחנו מדברים על 70,000 מברית המועצות, הוא נכון, אבל אני אשמח גם לשמוע מהרשות לזכויות ניצולי שואה שנמצאים איתנו בזום.

טלי פלוסקוב: אנחנו צריכים לשמור על כל אחד ואחד מהם, בכל אפשרות, כרגע אני מדברת על תמיכה חברתית, על תמיכה נפשית, בכל אפשרות שיש לנו אנחנו צריכים לשמור על האנשים האלה, הם עברו מספיק בחייהם.

טלי פלוסקוב: אני אבקש עכשיו את אלכסנדר ברמן, נשיא עמותת חזית הכבוד.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אלכסנדר, אני יודעת שהנושא הוא מאוד חשוב לך אישית ולכל האנשים שנמצאים לידך.

אלכסנדר ברמן: תודה רבה.

אלכסנדר ברמן: סליחה שאני אדבר רוסית.

אלכסנדר ברמן: (תרגום מהשפה הרוסית): הדבר הכי נורא והטרגדיה הכי נוראה של העם היהודי זה המוות של שישה מיליון יהודים במהלך המלחמה עם גרמניה הנאצית, מרביתם נרצחו בשטח של ברית המועצות.

אלכסנדר ברמן: בגלל מסך הברזל, בגלל שהנושא היהודי בברית המועצות היה נושא אסור, לא רק בברית המועצות אלא בכל העולם, עד 1990 מעט מאוד נודע על מה שקרה, איך זה קרה, כיצד קרתה השואה בשטח ברית המועצות.

אלכסנדר ברמן: רק לאחר ההגירה ההמונית באופן חלקי מאוד הצלחנו לתקן את זה.

אלכסנדר ברמן: באותו הזמן, כאשר על מה שהיה במחנות ריכוז ובגטאות נכתב הרבה וכמובן במוזיאונים רבים מעט מאוד תשומת לב ניתנה למה שקרה לפליטי השואה.

אלכסנדר ברמן: במהלך המלחמה בשטח ברית המועצות ניצלו מהשמדת הנאצים כמעט מיליון וחצי יהודים.

אלכסנדר ברמן: מיליון וחצי יהודים שחיים כאן, שבאו לכאן, שהגיעו מברית המועצות.

אלכסנדר ברמן: זה יכול היה לקרות רק בגלל שבזכות הצבא האדום של ברית המועצות היהודים האלה ניצלו מהנאצים, מתוך מיליון וחצי כרגע נותרו אולי 150,000, 200,000 איש.

אלכסנדר ברמן: זה הילדים, מרביתם היו ילדים בזמן הבריחה, ילדים אשר ניצלו בזכות אימהותיהם אשר הצילו אותם בתנאים של השלטון הסובייטי.

אלכסנדר ברמן: לא היה שום פרסום ושום מודעות ושום ידע לגבי מה שהם עברו.

אלכסנדר ברמן: ב-2007 חזית הכבוד, יחד עם איגוד העולים החדשים, פנינו לכל העולים מברית המועצות בבקשה לספר את סיפורם.

אלכסנדר ברמן: קרה נס, קיבלנו מאות כתבים.

אלכסנדר ברמן: ילדים.

אלכסנדר ברמן: זה לא היו זיכרונות יבשים, אלה היו זיכרונות שקשה היה לקרוא, הם נכתבו בדם ליבותיהם, בדמעותיהם.

אלכסנדר ברמן: קשה לי מאוד, חלק מהאנשים שכתבו זאת תקופה ארוכה לא הצליחו להתאושש מהחוויה הטראומטית.

אלכסנדר ברמן: אני אתן לכם דוגמה.

אלכסנדר ברמן: אני מלנינגרד, היום קוראים לזה סנט פטרסבורג, לנינגרד חוותה טרגדיה איומה, המצור.

אלכסנדר ברמן: יותר ממיליון איש גוועו ומתו ומיליון וחצי פונו.

אלכסנדר ברמן: ברוסיה הנושא הזה מקבל תשומת לב רבה, ישנו מוזיאון, ישנה ספרות רבה, חלק פורסם, דרך אגב, בישראל.

אלכסנדר ברמן: היום טלי בדיוק סיפרה לנו שאחד מהספרים הנפלאים האלה יכול היה להיות פה על השולחן, אבל מה שקרה לפליטי השואה, אותם האנשים, אותו מיליון וחצי של יהודים אשר ניצלו בנס של הצבא האדום, יוצא שבכל העולם מיוזמתם כל זה קורה בזכות המדענים, אחד המדענים נמצא לידי, זאב, אבל בישראל הנושא הזה מוקדש לשלושה מדענים ויש להם למעשה עבודה, הם נאלצים לעבוד בתחום אחרים בכלל על מנת לממן את המחקר החשוב הזה, אבל אנחנו יצרנו יוזמה לאסוף זיכרונות.

אלכסנדר ברמן: זה לא זיכרונות, אלה עדויות, עדויות מכיוון שבקרוב אנחנו נקבל 1,000 עדויות.

אלכסנדר ברמן: הנה ששת הספרים שפרסמנו.

טלי פלוסקוב: באיזה אתר זה?

אלכסנדר ברמן: זה באתר נקרא 'הילדות השרופה והפינוי'.

אלכסנדר ברמן: כשאנחנו התחלנו לקרוא גילינו שחוט השני שמחבר, יש כמה נושאים, תחילת המלחמה, ההחלטה הקשה מאוד של אלה שגרו קרוב לגבול במערב ברית המועצות מה לעשות, להישאר או לברוח.

אלכסנדר ברמן: ברית המועצות, השלטון הסובייטי, אפילו לא הדליקו את הכרזות.

אלכסנדר ברמן: ישנה אישה שהייתה בתחנת הרדיו וכשאמרו לה שאפשר להכריז על איפה הגרמנים, אף אחד לא אמר ולכן במינסק נהרגו כל כך הרבה אנשים.

אלכסנדר ברמן: ישנם תיאורים טרגיים של משפחות, כמה מייסר היה להחליט, להשאיר את הזקנים?

אלכסנדר ברמן: לעזוב אותם ולברוח?

אלכסנדר ברמן: זה קו פרשת המים בין חיים למוות.

אלכסנדר ברמן: בתחילת המלחמה כ-5% עזבו ו-95% נשארו והם נרצחו.

אלכסנדר ברמן: הפינוי, זה לא רק הפינוי, זה היה רק הבריחה, כמות עצומה של אנשים נהרגו במהלך הפינוי כאשר הטביעו ספינות, הפציצו רכבות, על הספינות כ-3,000 איש טבעו בספינות, אותו דבר במקומות אחרים.

אלכסנדר ברמן: במוזיאון 'יד ושם' חושבים שכ-500,000 יהודים נרצחו ונהרגו במהלך הבריחה, אבל המספר הזה הוא לא מדויק כי אף אחד לא חקר את זה בצורה רצינית.

אלכסנדר ברמן: מה זה 500,000?

אלכסנדר ברמן: זה 30% ממיליון וחצי, מאוד יכול להיות.

אלכסנדר ברמן: אנחנו חושבים שישנו צורך עז לגייס את כל המשאבים והיכולות של המדינה שלנו, לא רק של המדינה שלנו, מכיוון שזה לא מאוחר מדי להעלות מתהום הנשייה את האמת מפליטי השואה בשטח ברית המועצות.

אלכסנדר ברמן: אני רוצה לספר לכם כמה מאותם חוטי השני שמחברים את כל הזיכרונות.

אלכסנדר ברמן: הראשון, כמו שכבר אמרתי, זה ההתלבטות הקשה הזאת של להחליט בתחילת המלחמה מה לעשות, והשני מה קרה לאנשים כשהם ברחו, כשהם היו בפינוי, כיצד השמידו אותם, איך רכבות שלמות הושמדו, והשלישי, איך זה היה לחיות בפינוי מכיוון שרבים מתו מרעב ומחלות, במיוחד באסיה התיכונה.

אלכסנדר ברמן: אני אקריא לכם כמה מילים בנושא הזה בעוד כמה דקות, לצערי הזיכרונות האלה, אלה לא שרדו, האנשים האלה לא שרדו נכון להיום ולכן אני יכול רק לקרוא את זיכרונותיהם.

אלכסנדר ברמן: קשה מאוד היה לחזור חזרה אחרי המלחמה מכיוון שהדירות נתפסו, הבתים נתפסו, לאנשים לא היה לאן לחזור, הם לא ידעו לאן לחזור.

אלכסנדר ברמן: הכול הושמד.

אלכסנדר ברמן: טראומה קשה, ילדים חוו טראומות מכיוון שלראשונה הם נפגשו עם אנטישמיות.

אלכסנדר ברמן: הטראומה הזו ניכרת ומלווה אותם כל חייהם.

אלכסנדר ברמן: והדבר האחרון שאני רוצה לומר, כולם, כולם אומרים תודה לאימהות שלנו אשר הצילו אותנו.

אלכסנדר ברמן: זה היה מעשה של גבורה של הנשים היהודיות במהלך המלחמה, מעשה גבורה, וזה דבר שנוכח בכל הזיכרונות.

אלכסנדר ברמן: כיצד זה קרה?

אלכסנדר ברמן: זה שילדים למדו או חוו או הבינו, 60, 70 שנה לפני זה ורק עכשיו הם הצליחו לגבש את המילים על מנת לספר את זה בפרוטרוט?

אלכסנדר ברמן: יש זיכרון אחד של ילד שהיה בן 13, הם חיו בליטא.

אלכסנדר ברמן: במהלך שבוע הם ניסו לברוח מבלטיקה אל תוך ברית המועצות, שם לא רצחו אותם האוכלוסייה המקומית.

אלכסנדר ברמן: את התקופה הזאת הוא מתאר בדיוק של שעות ודקות.

אלכסנדר ברמן: כשהוא חצה את הגבול לברית המועצות הזיכרונות האלה חדלו מלהיות כל כך מפורטים ואני שאלתי אותו, תגיד, ראובן, איך זה יכול להיות, אתה זוכר כל דקה ודקה, את השבוע הראשון הזה, אתה זוכר את הכול, עברו 70-60 שנה ואתה זוכר באיזה שעה קרה מה ולאחר מכן הכול פתאום נהיה ערפל?

אלכסנדר ברמן: והוא אמר, זה פשוט מאוד, כשבמה

אלכסנדר ברמן: לך השבוע הראשון ניסינו להינצל ולברוח אנחנו היינו בסכנה מתמדת של רצח, כל יום וכל דקה, אני זכרתי כל שנייה.

אלכסנדר ברמן: אני רוצה לומר שמכיוון שאיך שזה כתוב, איך שהזיכרונות האלה כתובים, ברור מאוד שרבים מפליטי השואה חוו טראומה פסיכולוגית קשה במהלך הילדות שמלווה אותם לכל חייהם.

אלכסנדר ברמן: אבל אתם יודעים?

אלכסנדר ברמן: ב-1957 נתקבל חוק בכנסת שרק אלה אשר הגיעו עד 1953 מקבלים הכרה כפליטים, הכרה של טראומה פסיכולוגית וייחשבו במהלך גיל הפנסיה נכי השואה.

אלכסנדר ברמן: דבר זה לא מכיל את כל פליטי השואה, זה לא מכיל.

אלכסנדר ברמן: זה לא כולל כמובן את כל יוצאי ברית המועצות, זה מאוד לא הוגן.

אלכסנדר ברמן: זה משפיע על חייהם.

אלכסנדר ברמן: להישען על ידע של המדענים שמתמחים בתחום הפינויים, הכנו פרויקט, קוראים לזה 'האנציקלופדיה של הפינוי של פליטי השואה בברית המועצות', 1939 עד 1946.

אלכסנדר ברמן: טלי, אני רוצה לתת לך את הפרויקט שלנו.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, סשה.

טלי פלוסקוב: האם סיימת?

אלכסנדר ברמן: סיימתי, וחשוב מאוד, חשוב מאוד שהאמת על אותם הייסורים, ייסורי הגיהינום אותם עברו מאות אלפי פליטי השואה, האמת הזאת תצא לאור בעולם ובישראל.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, ד"ר אלכסנדר ברמן.

אלכסנדר ברמן: אני מתנצל, רק שני ציטוטים אני רוצה להקריא.

טלי פלוסקוב: אם זה קצר.

אלכסנדר ברמן: זה קצר מאוד.

טלי פלוסקוב: כי יש לנו עוד הרבה מאוד אורחים שרוצים להתבטא.

אלכסנדר ברמן: שני ציטוטים אני חייב להקריא.

אלכסנדר ברמן: אני אקריא כמה ציטוטים כרגע: כך אנשים גססו ומתו במהלך הפינויים.

אלכסנדר ברמן: מקירובוגרד יצאה קבוצה, בקבוצה הזו היו כ-700 איש, עד - - - הגענו 40 או 50.

אלכסנדר ברמן: פצצות, רעב, מחלה, צימאון, כינים, רצחו את השאר.

אלכסנדר ברמן: עוד משפט: זה באמת הייתה ספינת המוות, מ-350 נשים וילדים אשר יצאו באותה הספינה לשיט 150 הצליחו לדרוך על הקרקע.

טלי פלוסקוב: סשה, אלה דברים מאוד קשים.

אלכסנדר ברמן: הדבר האחרון, אלה החיים בפנימייה לילדים.

אלכסנדר ברמן: מדובר שם, כמעט כל יום הם קברו ילדים קטנים.

אלכסנדר ברמן: היה שם בית קברות של ילדים שמתו מרעב באותו בית יתומים.

טלי פלוסקוב: עדויות קשות מאוד.

טלי פלוסקוב: קשה אפילו, קשה להמשיך אפילו.

טלי פלוסקוב: לכן אנחנו צריכים, זה רק מוכיח עד כמה אנחנו חייבים לקחת את כל זה ולהנגיש לכל אזרח, לא רק במדינת ישראל, בעולם כולו.

טלי פלוסקוב: כולם צריכים לדעת על מה שאתם עברתם ולעשות הכול כדי שזה לא יחזור שוב, זה נורא.

טלי פלוסקוב: אנחנו נמשיך.

טלי פלוסקוב: נמצא איתנו ד"ר זאב לוין, שהוא ראש מרכז לחקר יהודי בוכרה, מכון בן צבי, אבל אני הבנתי, זאב, שאתה ערכת את הספר הזה, נכון?

זאב לוין: כן.

טלי פלוסקוב: אז, בבקשה, שתף אותנו בחוויות.

זאב לוין: בוקר טוב, תודה על ההזמנה.

זאב לוין: אני אהיה מאוד קצר ואני אצטרף קודם כל לברכות ולדברים החשובים שהושמעו קודם לכן ובאמת לברך את ד"ר אלכסנדר ברמן ולשותפים שלו וגם להודות לוועידת התביעות על המימון של הפרויקט הזה שבאמת, שוב, עוד פעם, אולי לבושתנו, אולי לשמחתנו שזה קרה, אבל לבושתנו שזה לא מתרחש באופן מסודר במוסדות אקדמיים, 'יד ושם' או מקומות אחרים שלכאורה אמונים או אמורים לעסוק בתחום.

זאב לוין: משום מה, יש לזה הרבה סיבות, אני לא רוצה להיכנס אליהן כרגע, היסטוריות, פוליטיות, חברתיות ואחרות שאיכשהו שמו בקרן זווית את כל הסוגיה של הפליטים והמפונים היהודים בהקשר של חקר השואה.

זאב לוין: אני שמח שהמגמות האלה משתנות בעשור האחרון, אני מאוד שמח שנפל בחלקי לעסוק בתחום הזה, לגמרי במקרה.

זאב לוין: אני מזרחן בהכשרה שלי שעוסק אמנם ברפובליקות המוסלמיות של ברית המועצות, אבל בנושא של השואה והפליטים היהודים הגעתי דרך מקרה, ושוב, מתוך פנייה של ד"ר ברמן אליי לנסות ולהרים את הפרויקט הזה.

זאב לוין: כיום, עוד פעם, יש הזדמנות, אני חושב, בלתי חוזרת לנסות לעסוק בתחום הזה.

זאב לוין: יש לנו אפשרות למצוא שותפים, גם ברפובליקות המוסלמיות של ברית המועצות, גם בארכיונים של הפדרציה הרוסית בסיביר, להרים וליצור איתם שיתופי פעולה.

זאב לוין: במיוחד ברפובליקות המוסלמיות יש עניין רב מאוד להדגיש את התרומה שלהם להצלה של יהודים בתקופת השואה ולהראות את שיתופי הפעולה ואת האירוח שלהם, יש על כך די הרבה עדויות, משהו שגם כמעט לא עלה לשיח בציבוריות הישראלית וזו דוגמה מובהקת של שיתוף פעולה בין מוסלמים ליהודים בתקופת משבר שמאוד מאוד חשובה גם לבני הרפובליקות האלה, גם למשטרים פוליטיים.

זאב לוין: במשך הרבה מאוד שנים הארכיונים שלהם היו סגורים, עכשיו הם הולכים ונפתחים ואני חושב שזה מאוד מאוד חשוב, גם דרך הכנסת וגם דרך משרד החינוך, משרד החוץ, לנסות ולהרים שיתופי פעולה בנושא הזה.

יבגני סובה: הארכיונים של המדינות כמו קזחסטן, עכשיו זה פתוח?

יבגני סובה: עכשיו אפשר לקבל חומרים על איך הם הצילו - - -

זאב לוין: קזחסטן וקירגיסטן, הארכיונים שלהם פתוחים בערך עשור, אני עבדתי בהם לא מעט.

זאב לוין: באוזבקיסטן הייתה גישה מאוד מאוד מוגבלת לארכיונים, בשנה האחרונה, הארכיון שלהם במיוחד בהקשר של תקופת המלחמה הוא נפתח.

זאב לוין: אני הצלחתי, אני לא יודע אם לומר לציטוט, להבריח חלק מהחומרים האלה שהיום שמורים בארכיון 'יד שם' כקובץ סגור מאוזבקיסטן.

זאב לוין: היום גם האוסף הגדול הזה על פליטי המלחמה באוזבקיסטן פתוח וניתן לגישה לציבור.

זאב לוין: הייתי אמור לנסוע ולעבוד שם, בגלל הקורונה הדבר הזה לא הסתייע השנה, אני מקווה שזה יוכל להתרחש אולי במהלך השנה הבאה.

זאב לוין: אבל, שוב, חסרה איזה שהיא מסגרת, חסרה איזה שהיא התייחסות מערכתית למחקר הזה, לנסות ולפתח אותו.

זאב לוין: אני כרגע פחות מעוניין להתעסק עם למה זה קרה עד עכשיו, אבל חשוב, לדעתי, מאוד שזה לא יקרה.

זאב לוין: המרכז שאני עומד בראשו היום הוקם בזכות חוק שנחקק בכנסת לשימור מורשת יהודי בוכרה ומאז שהוא נחקק לא קרה עם החוק הזה כלום, הוא התמסמס לגמרי, התקציבים וההבטחות להקמת ועדות ציבוריות.

טלי פלוסקוב: זאב, נדבר על זה בנפרד, אם יהיה צורך נעשה דיון.

זאב לוין: אני רק אומר, שיש, לצערי, איזה שהיא מגמה של לבוא להכריז ולעשות ישיבות חגיגיות ואפילו כשנחקק חוק וכשמועבר איזה שהוא תקציב חד פעמי, אין לו המשכיות, אין מסגרת אקדמית רצינית.

זאב לוין: ושוב, אני כמישהו שמגיע מהמסגרת האקדמית מברך מאוד את כל מה שעושים אלכסנדר והחברים שלו ומפעל האיסוף שלהם של העדויות, אין לו אח ורע לדבר הזה, הוא קריטי כי העדים הולכים ונעלמים, אני מתאר לעצמי שחלק גדול מהמשתתפים בדיון, ואולי רבים מאוד מהחיים בארץ, חיים בזכות היותם שרידים של אותם פליטים כי ההורים שלהם שרדו את השואה בגלל שהם היו פליטים באותם מקומות, כאלה שברחו מפולין, כאלה שברחו מחלקים של ברית המועצות או ממקומות אחרים.

זאב לוין: כולם מדברים על ילדי טהרן כאיזה שהיא סוגיה ייחודית, אבל אלה אנשים ששרדו שם בתוך ברית המועצות וטהרן הודבק להם בתקופה מאוחרת יותר.

זאב לוין: אבל הבעיה המרכזית של המחקרים שלהם והספרים, שוב, החשובים במקומם, שאין להם מסגרת אקדמית, שהעדויות שנגבות בצורה שהיא לא מקצועית, במסגרת של - - -

טלי פלוסקוב: אני מאוד רוצה להגיע למשרד החינוך שייתנו לנו התייחסות.

זאב לוין: אז אני אומר עוד פעם, חסרה מסגרת של להכשיר אנשים שיאספו עדויות, שיוקם איזה שהוא גוף אקדמי, ויש מרכז לתיעוד בעל פה, גם באוניברסיטה העברית וגם ב'יד ושם', כדאי שיעסקו בזה באופן רציני ומכוון כי כולנו רואים, אנחנו הולכים ומפספסים את העדים החיים האחרונים.

טלי פלוסקוב: צריך תקציב לזה.

זאב לוין: שוב, יש לי די הרבה נושאים אחרים, אבל אני חושב ש - - -

טלי פלוסקוב: קודם כל אני מציעה שאנחנו ניפגש ונחשוב על הדברים שהעלית, זה בנפרד.

טלי פלוסקוב: אני רוצה להודות לך, ד"ר זאב לוין, אני חושבת שעשית עבודה נפלאה, אני עוד לא קראתי את הכול, אבל – לשם הגילוי הנאות אמי ז"ל הייתה בבוינקסק, בדאגסטן, הם עברו לשם ממולדובה, כל המשפחה, עם 12 ילדים מהסבתא שלי.

טלי פלוסקוב: בואו נמשיך בדיון.

טלי פלוסקוב: אמרת דבר מאוד חשוב, שהספר הזה יצא בתמיכתה של ועידת התביעות.

טלי פלוסקוב: נמצא איתנו כאן סגן נשיא ועידת התביעות, שלמה גור, אני אשמח מאוד להעלות את שלמה ואחר כך אנחנו ניתן לקולט אביטל ממרכז הארגונים.

טלי פלוסקוב: בוקר טוב, שלמה.

שלמה גור: בוקר טוב.

טלי פלוסקוב: יש לך במה להיות גאה היום.

שלמה גור: ראשית כל תודה לך, טלי פלוסקוב, על היוזמה לכנס את הישיבה הזאת לרגל השקת הספר החשוב הזה על הפליטים והמפונים היהודיים בברית המועצות בתקופת השואה.

שלמה גור: כנציג ועידת התביעות אני מאוד שמח להשתתף בישיבה הזאת ובמידה רבה אני מרגיש גם כהורה גאה שלאחר שנים רבות של המתנה וציפייה להולדת התינוק סוף סוף, אחרי תקופה מאוד ארוכה, התינוק בא לאוויר העולם ואנחנו כאן יושבים ומקבלים אותו גם בשמחה ובגאווה.

שלמה גור: הספר הזה הוא בעצם השלב השלישי בשיתוף הפעולה שלנו עם חזית הכבוד בחשיפת סיפורם של פליטי השואה.

שלמה גור: זה התחיל עוד לפני כעשר שנים כאשר חזית הכבוד פנתה אלינו בבקשה לסייע בהוצאת הספר הראשון, שאברהם שרנופולסקי הזכיר אותו, שאותו גם סייענו לתרגם, הזכרתם את הצורך להביא אותו לידיעת העולם ולא רק לישראל.

שלמה גור: דאגנו לתרגום שלו לעברית, לגרמנית ולאנגלית, שהרי הספר במקורו נכתב ברוסית.

שלמה גור: השלב השני היה פנייה לקיים את הכנס הבינלאומי באוניברסיטה העברית שהספר שאנחנו משיקים היום הוא במידה רבה תוצר של אותו כינוס בינלאומי והשלב השלישי הוא כמובן הוצאת הספר הנוכחי.

שלמה גור: אנחנו בוועידת התביעות מייחסים חשיבות רבה בחשיפת הפרסום של מה שעברו פליטי השואה שנמלטו גם מהאזורים שנכבשו על ידי הנאצים ובמידה רבה גם נלחמנו בהכרה הזאת לאזורים שהיו סמוכים לקו החזית.

שלמה גור: לכן החשיבות הרבה בחשיפת הסיפור היא ההבאה לידיעת הציבור, ובמיוחד לדורות הצעירים, פרק חשוב שלא היה ידוע בסיפור השואה.

שלמה גור: לכן אני שותף לכל אלה שמדגישים את החשיבות של סיפור החלק הזה שהיה מוצנע ונמצא בשולי הדרך בסיפורי השואה.

שלמה גור: לשם גילוי נאות אני צריך לומר גם שאמא שלי היא אחת מאותם פליטים, אז אני מרגיש גם קרבה מיוחדת לנושא הזה.

טלי פלוסקוב: כן, כולנו חלק מזה.

שלמה גור: שיתוף הפעולה הזה והדגשת החשיבות של פליטי השואה באה לביטוי קודם כל, או לפחות פן אחד שלו, של הנושא של החשיפה וסיפור הסיפור שלהם והחלק השני הוא כמובן גם ניסיונות עזרה מאוד מעשיים והשגת פיצויים אישיים לכל אותם פליטים.

שלמה גור: זה נמשך בשלבים ולאט לאט אנחנו מנסים להרחיב את הזכאות שלהם ולהכניס יותר ויותר פליטים לתוך מסגרת מקבלי הפיצוי.

שלמה גור: אמנם זה פיצויים חד פעמיים ולא פנסיה חודשית, שאני יודע שזה אחד המאבקים שגם ארגוני הפליטים וגם את, חברת הכנסת פלוסקוב, מובילים את המהלך הזה.

שלמה גור: ברשותך אני אציין רק עוד דבר אחד כי הוא מאוד מאוד חדש.

שלמה גור: בסבב המשא ומתן האחרון שלנו, שהתקיים בספטמבר האחרון מול ממשלת גרמניה הצלחנו להביא לתוספת של סכום של 2,400 יורו לאותם אלה שקיבלו בזמנו את הפיצוי החד פעמי בסך 2,500 יורו והתשלום הזה מתבצע, מחציתו לשנת 2021, התשלום יתחיל בחודשים הקרובים, ומחציתו השנייה ל-2022.

שלמה גור: כך שאנחנו פועלים בשתי הפנים האלה של הן עזרה מעשית וכספית לאותם פליטים והן בסיפור הסיפור והחינוך של הדורות הבאים בחשיפת הסיפור.

שלמה גור: אז כך שאנחנו מרגישים מאוד גאים, מאוד שמחים, להיות כאן ולחשוף גם את הפן הזה של הפעילות ואני בטוח שאנחנו נמשיך בשיתופי הפעולה שלנו עם חזית הכבוד בסיפור הסיפור של פליטי השואה.

שלמה גור: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, שלמה גור.

טלי פלוסקוב: קודם כל אני באמת רוצה להודות, יש פה כמה שותפים למהלך של ההסכם עם גרמניה, גם קולט אביטל תעלה, אתם פשוט הבאתם בשורה מאוד מאוד חשובה לאנשים האלה.

טלי פלוסקוב: כמו שאמרתי, תמיכה כלכלית זו אחת מהתמיכות שאנחנו צריכים לתת לאנשים האלה ואנחנו נמשיך ובעזרת ה' גם נביא את המהלך שאני חולמת, לי זה יהיה יום שאני אגיד: בשביל זה היה שווה להגיע לפוליטיקה.

טלי פלוסקוב: אם אנחנו נצליח להפוך את המענק השנתי לחודשי, לפחות 1,000 שקל כל חודש, אז אני אגיד שעשיתי לאנשים אלה לא מעט.

אברהם שרנופולסקי: אני צריך להודות לשלמה גור על הסיוע, על התמיכה, בהוצאה לאור של הספר.

טלי פלוסקוב: נכון.

טלי פלוסקוב: אז, שלמה, ממש המון תודה על כך שלקחתם חלק משמעותי בהוצאת הספר הזה, זה דבר שאנחנו חייבים כולנו לאגד כוחות ביחד ולהמשיך לעשות את זה.

טלי פלוסקוב: אתם מספרים לי ואני חושבת על סבתא וסבא שלי ועל דודות ודודים שלי.

טלי פלוסקוב: אמא שלי לא סיפרה לי שום דבר, היא לא הספיקה לספר לי שום דבר מזה.

טלי פלוסקוב: אמנם היא נולדה ב-42', אבל סבתא שלי, כשהייתה בהיריון, אז הבריחו אותם ממולדובה לדאגסטן.

טלי פלוסקוב: אבל גם סבתא שלי לא סיפרה לנו על זה.

טלי פלוסקוב: אתם מבינים כמה נשארו דברים?

טלי פלוסקוב: היא כבר לא בחיים, היום הייתי שואלת המון שאלות על זה, לא הספקתי, וסבתא שלי עם 12 ילדים, אמא שלי הייתה הכי קטנה שם, ארבעה מהם נפטרו מרעב.

טלי פלוסקוב: אז אני אומרת וואו, איזה פספוס שאני לא שאלתי ואני לא יודעת איך הם עברו את זה.

טלי פלוסקוב: קשה לי לדבר.

טלי פלוסקוב: לכן האנשים האלה שהיום בחיים, אנחנו חייבים לעשות הכול כדי שהם יספיקו לספר לנו מה הם עברו.

טלי פלוסקוב: בשבילנו.

טלי פלוסקוב: אני היום מרגישה רע שאני לא יודעת.

אברהם שרנופולסקי: למרות שקשה לספר על דברים כאלה.

טלי פלוסקוב: נכון, אתם גם לא מספרים.

טלי פלוסקוב: אלה אנשים שלא רוצים להכאיב לנו.

טלי פלוסקוב: אני יודעת למה אתם לא רוצים לספר, כי אתם לא רוצים להכאיב לנו, אני מבינה את זה, אבל לי היום כואב הלב למה אני לא התעקשתי ולא שאלתי ואני לא יודעת איך הם עברו את זה.

טלי פלוסקוב: אנחנו ממשיכים.

טלי פלוסקוב: קולט אביטל, מרכז הארגונים.

טלי פלוסקוב: בבקשה, קולט.

טלי פלוסקוב: אישה יקרה, אני יודעת שעושה המון לניצולים ואני שמחה מאוד שגם פליטי השואה הפכו להיות חלק מהקבוצה הגדולה של מרכז הארגונים אצלכם.

טלי פלוסקוב: אני חושבת שצריך לתת יותר דגש, בלי חס וחלילה לפגוע באחרים, אבל האנשים האלה באמת היו ללא תשומת לב המון המון המון שנים, והיום זה משתנה, זה במרכז הארגונים, זה מאוד משמח אותי.

טלי פלוסקוב: קולט, בבקשה.

קולט אביטל: תודה רבה קודם כל, טלי, על הדיון הזה, על היוזמה לדיון הזה.

קולט אביטל: רק כשה

קולט אביטל: קשבתי הבנתי עד כמה שהוא חשוב ואני רוצה אולי רק בכמה מילים להוסיף עוד ממד והוא שבמאמצים שאנחנו כולנו צריכים להקדיש לכך שההיסטוריה, החלק הזה מההיסטוריה, ייוודע, יילמד, יילמד גם בבתי ספר, אני חושבת שאנחנו חייבים לפנות יותר גם ל'יד ושם', אבל אני חושבת שיש כלי נוסף שכדאי להזכיר אותו פה היום, וזאת הסדרה המאוד חשובה שעשה בוריס מפציר על ההיסטוריה של השואה מאחורי מסך הברזל.

קולט אביטל: אני חושבת שסרטים מגיעים לציבור הרחב יותר מאשר ספרים, זה מה שקורה בימינו, ולכן אולי, טלי, צריך גם לחשוב איך לעודד יותר ויותר שידור גם של הסרטים האלה.

קולט אביטל: לא רק שהדור שלי לא יודע מספיק, ודאי הדור של הצעירים מנותק ולא יודע.

קולט אביטל: אני עוד לא ראיתי את הספר, אני מקווה שאני אוכל גם לקרוא - - -

טלי פלוסקוב: הוא חם מהתנור, רק אתמול בערב לקחו אותו, בלי כריכה אפילו עדיין.

קולט אביטל: אני חושבת שהדבר החשוב הוא שזה ייכנס גם למדיה החברתית כמה שיותר כדי שהציבור יידע על זה כי מעט מאוד יודעים.

קולט אביטל: מה שאני מנסה פה להגיד שאנחנו גם חייבים לחשוב כמה שיותר על הפצה של המידע, גם במדיה החברתית, גם אולי לחזור ולדרוש מהטלוויזיה להקרין את הסרטים של בוריס מפציר כי זה פרק לא ידוע, זה דף לא ידוע, בהיסטוריה שלנו.

קולט אביטל: אני יודעת שנעשים היום, למשל, מאמצים להקים מוזיאון בבאבי יאר, שזה גם כן מאוד חשוב, ולכן אני רוצה להודות לכל מי שתרם ועזר להוצאת הספר הזה גם לוועידת התביעות ואולי רק מילה אחת לפרופ' ולדימיר חנין, אני לא יכולה להתאפק, בגלל המוצא שלי, העלייה הראשונה לא הייתה של רוסים, הייתה של רומנים, ב-1882, הם אלה שהקימו את זכרון יעקב, את ראש פינה וכו'.

קולט אביטל: אז תודה רבה ונקווה שנוכל, טלי, לא רק להפיץ את הספר הזה, אני שותפה למאבקים שלך כדי שייעשה צדק גם לציבור הפליטים ושלא ייקראו עוד פליטים אלא ניצולי שואה.

קולט אביטל: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, קולט אביטל.

טלי פלוסקוב: אנחנו באמת שותפות בהרבה דברים נפלאים לאנשים האלה ונמשיך לעשות כך.

זאב חנין: כל עוד הוזכר השם שלי, אז א', אני מקבל את התיקון של קולט אביטל, מצד אחד, מצד שני, אנחנו מלמדים גם באותם ספרי היסטוריה שיש לנו על העלייה הראשונה, שהיא עלייה כמובן עולי רומניה, אבל גם עולי האימפריה הרוסית.

זאב חנין: אז מקבל את התיקון, אבל התיקון שלי, אני מקווה שגם יתקבל.

טלי פלוסקוב: תודה, זאב חנין.

טלי פלוסקוב: אני רוצה להזמין את מנכ"ל הקונגרס היהודי האירו-אסיאתי , ד"ר ויטלי חיים בן יעקב.

טלי פלוסקוב: נמצא איתנו?

טלי פלוסקוב: תראו כמה דוקטורים יש לנו בדיון היום.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: המיקרופון שלך לא מחובר למחשב, אם תוכל בינתיים לבדוק את הדבר הטכני אצלי, אנחנו נעבור למישהו אחר ונחזור אליך אחר כך.

טלי פלוסקוב: משרד החינוך נמצאים איתנו?

אורנה כץ אתר: כן, בהחלט.

טלי פלוסקוב: אורנה כץ אתר.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

אורנה כץ אתר: אני מפקחת על הוראת ההיסטוריה בחינוך הממלכתי וכמה הערות לגבי הדברים ששמעתי כאן.

אורנה כץ אתר: קודם כל את העדות ברוסית לצערי הרב אני לא יכולה להבין, אני אשמח אם ייעשה איזה שהוא תקציר, אני חושבת שזה מאוד מאוד חשוב.

טלי פלוסקוב: יש ספרים גם בעברית, אנחנו נעביר לכם אותם גם בעברית.

אורנה כץ אתר: אנחנו נשמח מאוד.

אורנה כץ אתר: לגבי דברים שאמר חבר הכנסת יבגני סובה.

אורנה כץ אתר: קודם כל הנושא של גבורת חיילים יהודיים במלחמת העולם השנייה, בוודאי גם בצבא האדום, זה נושא חובה שנלמד במערכת החינוך, חובה בבחינות הבגרות, כולל מעבר לתיאור הגדול של התרומה המאוד מאוד גדולה של היהודים במלחמה בצבאות השונים גם ממש ללמוד את סיפורם של אנשים פרטיים, כלומר ממש לראות את זה כמודל, זה נושא חובה לבחינות הבגרות.

אורנה כץ אתר: הנושא של מבצע ברברוסה, גורלם של יהודי ברית המועצות, הוא נושא חובה בבחינות הבגרות.

אורנה כץ אתר: הזכיר חבר הכנסת גם את הנושא של שואת יהודי צפון אפריקה, אז גם זה נושא חובה לבחינות הבגרות.

אורנה כץ אתר: כדאי לדעת את זה כשאנחנו מדברים על הנושא הזה כי אני כל פעם שומעת טענות כאלה, פשוט להיכנס לתוכנית הלימודים ולראות שזה נושא חובה לבחינות הבגרות.

אורנה כץ אתר: אני רוצה להתייחס להערה של הגב' קולט אביטל.

אורנה כץ אתר: היא דיברה על סרטים ואני מאוד מאוד רוצה לחזק את זה.

אורנה כץ אתר: זה מאוד מאוד חשוב.

אורנה כץ אתר: הסדרה עכשיו, למשל, שעוסקת בנושא של מלחמת יום הכיפורים יצרה באז אדיר ושיחות של המורים.

אורנה כץ אתר: זה גם נושא שנלמד כל השנים, אבל הם מתעסקים עם זה ומראים קטעים ומראים את זה בשיעורים שלהם, כולל השיעורים המקוונים.

אורנה כץ אתר: זה כלי מאוד מאוד משמעותי היום כשהאוריינות של התלמידים שלנו היא מאוד חזותית.

אורנה כץ אתר: כל דבר שיש בו סרטים, סדרה דוקומנטרית על אחת כמה וכמה, זה כלי פנטסטי לעיצוב תודעה מבחינת הציבור ולכן מאוד מאוד חשוב.

אורנה כץ אתר: אם אפשר לשים על זה את הדגש, אז בוודאי.

אורנה כץ אתר: אני רוצה לומר שיש מחסור במחקרים שעוסקים בשואת יהודי ברית המועצות וזה חבל מאוד.

אורנה כץ אתר: ציין את זה גם יצחק ארד בספרו האחרון שהוא הוציא, ממש לפני שלושה שבועות יצא לאור ספר בהוצאת 'יד ושם'.

אורנה כץ אתר: הוא עוסק שם בדילמות בהוראת השואה והוא מציין במבוא במפורש שיש מחסור במחקר על הנושא הזה וחשוב לדעת שכשאנחנו מלמדים אנחנו מתבססים כמובן על המחקרים.

אורנה כץ אתר: מחסור כזה יוצר בעייתיות אחר כך בכיתות.

אורנה כץ אתר: מעבר לזה אני מאוד מאוד מברכת על הפרסום של הספר הזה, אנחנו מאוד נשמח שזה יגיע לידינו כדי שנוכל להפיץ את דברו לכלל המורים כדי שישתמשו בזה אחר כך בכיתות בהוראה השוטפת.

אורנה כץ אתר: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: אורנה, תודה רבה לך על ההתייחסות, אני רק רוצה הצעה אחת להציע לך.

טלי פלוסקוב: את יודעת למה אין מחקר ואין הרבה עדויות?

טלי פלוסקוב: כי האנשים האלה הגיעו לארץ בגיל מבוגר והאנשים האלה לא דוברים את השפה ולכן אני מבינה שקשה לכם לקשר ביניהם לתלמידים, אבל הנה היום, בדיון שלנו, אנחנו עושים את זה בשתי שפות, עם תרגום סימולטני.

טלי פלוסקוב: אני רוצה להציע לכם לעשות סוג של מפגשים כאלה בזום, להזמין אחד מהאנשים שיודע לספר על מה שהוא עבר, תאמיני לי, אני בטוחה שלא יישאר ילד בלי דמעות בעיניים כשהוא ישמע את הסיפור מאיש שעבר את זה.

טלי פלוסקוב: אז תעשו את זה, זה כל כך חשוב באמת לחבר את הדור הצעיר.

טלי פלוסקוב: עזבי את הילדים, את לא יודעת איזה תחושה את נותנת לאנשים האלה, את מוסיפה להם חיים.

טלי פלוסקוב: אני אומרת לך.

טלי פלוסקוב: ברגע שהם מרגישים שפתאום מישהו מקשיב להם ופתאום מישהו מעריך את זה ופתאום מישהו מתעניין הזה ויש להם את הפלטפורמה והזכות לספר על מה שהם עברו לדור החדש, הדור הצעיר הזה, זה דבר אדיר.

טלי פלוסקוב: אז אם תוכלו לעשות את זה.

טלי פלוסקוב: שוב פעם, אנחנו כולנו היום בזומים, לא צריך מפגש, הנה אנחנו עכשיו עם תרגום סימולטני בזום.

טלי פלוסקוב: תעשו את זה, גם עם האנשים האלה.

טלי פלוסקוב: אם תרצי אנחנו נקשר ביניכם, מנהלת הוועדה תעזור לכם לקבל שמות של אנשים שיודעים לספר וירצו לשתף.

טלי פלוסקוב: הם לא מדברים עברית, אז מה?

טלי פלוסקוב: אנחנו לא צריכים לדעת מה הם עברו ואנחנו לא צריכים לדאוג שכולם יידעו?

טלי פלוסקוב: ובואו לא נשכח, אמרנו פה, מה שהם עברו הציל מיליון וחצי חיי יהודים בברית המועצות ומחובתנו באמת להעביר את זה הלאה.

אורנה כץ אתר: אני רק אציין שאנחנו עושים דברים כאלה, בתי הספר עושים דברים כאלה וזה נעשה גם לקראת יום הניצחון על גרמניה הנאצית במאי האחרון.

אורנה כץ אתר: בתי הספר הזמינו והציגו וכו'.

אורנה כץ אתר: אני איידע את המורים על הדיון הזה היום, על ההצעה הזאת, אני מאוד אשמח לקבל רשימה מסודרת של אנשים שניתן לפנות אליהם והמורים ימשיכו הלאה, אין לי ספק בכלל.

טלי פלוסקוב: יופי, מצוין.

טלי פלוסקוב: אז אני בוועדה, מה שאני אעשה, אני יודעת שהנושא מאוד קרוב ללבו של השר גלנט, אנחנו גם נוציא לו מהוועדה סוג של פנייה עם בקשה לעשות - - -

זאב לוין: כדאי גם לעשות השתלמויות למורים בנושא.

טלי פלוסקוב: זה גם דבר נפלא, המלצות למורים זה בכלל.

טלי פלוסקוב: אז אנחנו נעביר לכם.

טלי פלוסקוב: אני שמחה, אורנה, להתייחסותך לנושא, לא תמיד המשרד ככה מהר מתחבר למה שאנחנו מנסים לעשות.

אורנה כץ אתר: אני אציין רק עוד דבר אחד, מה שנאמר פה לגבי השתלמויות.

אורנה כץ אתר: אנחנו ניסינו כבר לפני שנתיים ליצור יום עיון על הנושא של יהודי ברית המועצות, זה לא צלח, לא מהצד שלנו.

טלי פלוסקוב: למה זה לא צלח?

אורנה כץ אתר: כי הקשר לא נמשך ופניתי ולא הלך.

אורנה כץ אתר: עזבו.

טלי פלוסקוב: אז אנחנו נעזור, אורנה, אנחנו כאן.

טלי פלוסקוב: יש פה שורה של דוקטורים שמוכנים לעזור לך.

אורנה כץ אתר: נשמח לעשות את זה.

טלי פלוסקוב: יופי.

טלי פלוסקוב: אורנה, אפשר לנסות לחדש את היוזמה, יש פה המון אנשים שמוכנים לעזור לך בכל מה שאת צריכה, אני לא נכנסת לסיבות, אם תרצי תשתפי אותי אחר כך ואנחנו נמצא גם את האנשים שיבואו וייתנו את החלק בדבר הזה, זה יהיה נפלא.

טלי פלוסקוב: תודה, אורנה.

זאב לוין: אפשר להעיר משהו?

זאב לוין: משפט.

טלי פלוסקוב: משפט, כן.

זאב לוין: אני לא חושב שהבעיה פה בתקשורת היא עניין של שפה, של עולים או לא עולים.

זאב לוין: עמנואל הלפרין נולד באוזבקיסטן.

טלי פלוסקוב: לא, אבל היא מסתכלת על אלכסנדר ברמן, ויש הרבה כמונו.

זאב לוין: אבל יש מספיק עדים שנחשבים מלח הארץ, שדוברים עברית ופשוט לא מגיעים לזה ולא עוסקים בזה.

זאב לוין: יש פה סיבות אחרות.

טלי פלוסקוב: נגיע, נגיע.

טלי פלוסקוב: אני מבטיחה לך, ד"ר לוין.

טלי פלוסקוב: אני רוצה עכשיו לפנות, בבקשה, ל'יד ושם', נמצא איתנו ד"ר ארקדי זלצר, מנהל המרכז לחקר השואה בברית המועצות ע"ש משה מרילשווילי.

ארקדי זלצר: בוקר טוב.

ארקדי זלצר: אני אמשיך לדבר בנושאים שכבר הזכירו, ד"ר אלכסנדר ברמן הזכיר, על הדבר החשוב, על הטראומה שהאנשים האלה עברו בזמן שהיו ילדים וזה מאוד חשוב שעכשיו יש אפשרות אצלם להגיע ולדבר על זה ולעבור את הטראומה הזו, אבל באופן כללי אני רציתי לדבר יותר על המישור המחקרי.

ארקדי זלצר: כבר הוזכר שאנחנו מדברים על קבוצה גדולה של יהודים, כמיליון וחצי, כולל יהודים שנמצאו בעורף הסובייטי, כולל אלה שברחו מלנינגרד, או ברחו ממוסקבה מכיוון שהיו תנאים קשים והצבא הגרמני התקרב לערים האלה והייתה סכנה גדולה.

ארקדי זלצר: יחד עם זה צריך להבין, זה חשוב, שאנחנו לא מדברים על קבוצה שנמצאת לעצמה, חלק גדול מהאנשים האלה שהגיעו לעורף הסובייטי היו בגיל של 15, 16 ובמהלך המלחמה הם גויסו לצבא ולכן אותם אנשים שהיו בעורף הסובייטי במהלך הזמן, במיוחד בשנים 1945-1944, השתתפו בצבא וזה חשוב להבין וזה חשוב שהיה כל הזמן קשר והתכתבות בין האנשים בצבא והאנשים שהיו בעורף הסובייטי.

ארקדי זלצר: אנחנו נמצאים במצב מיוחד בנושא שכתוב הרבה פחות מאשר כתוב על נושאים אחרים שקשורים לשואה, כולל השואה בברית המועצות.

ארקדי זלצר: אחת הסיבות היא סיבות של מקורות.

ארקדי זלצר: יש רק קבוצה אחת שממש כתבו הרבה נושא הזה ואלה פליטים מפולין שבזמן המלחמה נמצאו בברית המועצות.

ארקדי זלצר: חלק מהם ברחו מפולין המערבית שנכבשה על ידי הגרמנים, מצאו את עצמם בברית המועצות, חלק מהם לא קיבלו אזרחות סובייטית ועצרו אותם בגולאגים, אבל הם שוחררו אחרי הסכם בין הממשלה הסובייטית לממשלה בגולה של הפולנים ב-41'.

ארקדי זלצר: וזו הקבוצה היחידה שממש פורסמו מחקרים בשנות ה-80.

ארקדי זלצר: יש ספר ידוע של יוסף ליטבק על הפליטים היהודים בברית המועצות ועכשיו, לפני כמה ימים, יצא ספר חדש של יאנה אדלר באנגלית בנושא, ספר חשוב.

ארקדי זלצר: זו דוגמה לכך שהנושא של קבוצות אחרות של פליטים מברית המועצות (השתקת הזום) - - -

טלי פלוסקוב: שנייה, אדוני, אנחנו לא סתם עצרנו אותך, כי אני רוצה קצת להתמקד בדיון של היום.

טלי פלוסקוב: אנחנו כבר מוגבלים בזמן.

טלי פלוסקוב: אני רוצה לשמוע ממך על החשיבות של הנושא שאנחנו מדברים עליו היום.

ארקדי זלצר: בדיוק.

טלי פלוסקוב: איך אנחנו עכשיו ואיפה החלק שלכם בכל הסיפור הזה?

טלי פלוסקוב: איך אנחנו עושים שהנושא של פליטי השואה של השנים 39' עד 46', יוצאי ברית המועצות, איך אנחנו שמים את הנושא הזה במרכז ואיך 'יד ושם' יכולים לתת לנו גיבוי ובמה?

ארקדי זלצר: כל הדברים שסיפרתי זה כדי להדגיש את החשיבות של הפרויקט הזה משום שמבחינה מחקרית הסיבה שזה לא נחקר, אחת מהסיבות, זה לא מספיק מידע למחקר.

ארקדי זלצר: אי אפשר לעשות מחקר בלי תעודות, לכן החשיבות הרבה לכל הפרויקט הזה שנותן הזדמנות לזה.

ארקדי זלצר: 'יד ושם', זה לא נכון ש'יד ושם' לא עוסק בנושא.

ארקדי זלצר: אנחנו מארגנים כנסים, אנחנו מארגנים סדנאות - -

טלי פלוסקוב: מי אומר שאתם לא עושים?

ארקדי זלצר: - - שנושא השואה ונושא הפליטוּת זה בדיון וגם הארכיון של 'יד ושם'.

ארקדי זלצר: בפרט מכון המחקר שאני עובד שם, אני רוצה להדגיש, אנחנו די הרבה עוסקים הזה.

ארקדי זלצר: זה לא נושא אחד, זה נכון, זה יכול להיות לא נושא מרכזי, אבל אנחנו מפרסמים תעודות שמדברות על זה, אנחנו עושים כנסים.

ארקדי זלצר: ושוב, אני רוצה להדגיש את החשיבות של זה, אבל שוב, להתקדמות המחקר אנחנו חייבים חומר ומבחינה זאת הפרויקט של ד"ר אלכסנדר ברמן ואחרים מאוד חשוב להתקדם בנושא.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: אני באמת ארצה לראות אתכם, קצת יותר חלק שלכם בכל הקידום של הנושא של פליטי השואה.

טלי פלוסקוב: אני שמחה שאתה אמרת שיש כבר, צריך לתת דגש לזה.

טלי פלוסקוב: אם אנחנו עכשיו לוקחים את זה כפרויקט אני ארצה לראות אתכם כחלק משמעותי בפרויקט.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לך.

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים לסיכום למשרד לשוויון חברתי, לרשות לזכויות ניצולי השואה, ממלאת מקום מנהלת הרשות לזכויות ניצולי השואה, עורכת דין גליה מאיר אריכא.

טלי פלוסקוב: בוקר טוב, גליה.

גליה מאיר אריכא: שלום לכולם ותודה רבה, טלי, על הדיון החשוב מאוד.

גליה מאיר אריכא: אני מאוד מתחברת לדברים שנאמרו ואני חושבת שהמסר העיקרי הוא שמדובר בסיפור שהוא סיפור של כולנו, הסיפור של העם היהודי, לא סיפור של אוכלוסייה מסוימת.

גליה מאיר אריכא: אנחנו פה ברשות לא מפסיקים לחקור וללמוד על האוכלוסייה הזו, עוזר לנו מאוד בנושא ד"ר יצחק ארד וגם נציג 'יד ושם', אנחנו, דרך אגב, ביקרנו אצלו בהקשרים כאלה ואחרים.

גליה מאיר אריכא: אני רוצה לומר שאנחנו רואים פה הרבה ברשות תופעה כזו שאנחנו נותנים זכויות לאוכלוסייה מסוימת ובעקבות מתן הזכויות המחקר הולך ומתקדם, כלומר בעקבות מתן הזכויות יש יותר מחקר, כי אנחנו רוצים ללמוד יותר, לדעת מה קרה, ואיזה נזקים יכולים להיגרם כתוצאה מהאירועים והרדיפות, אז אני מרגישה שבהרבה תחומים ובהרבה נושאים אנחנו קידמנו את המחקר לאוכלוסיות מסוימות בעקבות מתן הזכויות.

גליה מאיר אריכא: אני מאוד מקווה שזה יקרה בקשר לאוכלוסייה הזו.

גליה מאיר אריכא: טלי, יש לנו פה מאבק משותף ומטרה משותפת ביחד עם השרה ששמה את הנושא הזה של האוכלוסייה הזו, לשמחתנו הרבה, בראש סדר העדיפויות, אז זו אוכלוסייה שהיא מאוד יקרה לליבנו, באמת לא רק לי, לכל עובדי הרשות שנפגשים בהם, ואנחנו רוצים כל כך לתת להם הרבה יותר ממה שאנחנו נותנים להם היום וכל כולנו מושקעים במחשבה איך אנחנו היום נותנים יותר לאוכלוסייה הזאת.

גליה מאיר אריכא: אני מאוד שמחה, כמובן, על המענק הנוסף שנותנת ועידת התביעות, כפי ששמענו משלמה גור, ואנחנו יחד איתך מכוונים גבוה יותר ואני מאוד מקווה שזה יקרה.

גליה מאיר אריכא: ואני אומרת לך, טלי, שביום שזה יקרה את תראי שגם המחקר לאוכלוסייה הזו יתקדם, זה יבוא ביחד.

גליה מאיר אריכא: לכן המאבק שלך בתחום של הזכויות, אל תראי אותו כמאבק נפרד, הוא הולך יד ביד עם הנושא החשוב שאת עכשיו שמה בסדר היום של המחקר ושכולנו נדע יותר טוב את קורות האוכלוסייה הזו שהיא אוכלוסייה במידה רבה גם תרמה לניצחון, זה ברור וידוע לכולם.

גליה מאיר אריכא: חשוב לומר שהיום האוכלוסייה הזו מונה 68,500 אנשים מקבלי מענק ועכשיו הם יזכו למענק נוסף מוועידת התביעות.

גליה מאיר אריכא: אני כן מזמינה אותם להסתייע בשירותים של תמיכה רגשית שאנחנו נותנים היום באמצעות גורמי מקצוע, יש לנו גם גורמי מקצוע טיפוליים שהם דוברי השפה הרוסית וזה פתוח בפניכם.

גליה מאיר אריכא: אני רואה שהשימוש בקרב האוכלוסייה הזו הוא שימוש מופחת יחסית למרות שזו זכאות שפתוחה בפניהם, אז אני פשוט קוראת ופונה ואנחנו נעשה קריאה נוספת, אנחנו נעשה גם פרסום נוסף בשפה הרוסית.

גליה מאיר אריכא: בנוסף אנחנו בימים אלה חונכים, וזה בזכותה של טלי, שירות חדש שנקרא אוריינות דיגיטלית, שזה שירות שנועד לתת להם כלים טכנולוגיים לצורך חיבורים חברתיים, אם זה ווטסאפ ואם זה שיחות ועידה ואם זה זום, ללמד אותם ואנחנו נגיע אליהם עד הבית.

גליה מאיר אריכא: חשוב לי לומר, טלי, וחשוב לי שתדעי את זה, שיש לנו גורמי מקצוע שמעבר לזה שהם מיומנים בכניסה לבית, הם גם דוברי רוסית ואני מזמינה אתכם לפנות אלינו בהקשר הזה ולהסתייע בשירות הזה.

גליה מאיר אריכא: זה באמת שירות שהושג בין היתר כתוצאה ממאבק של טלי, הוא פתוח בפניכם ואני מזמינה אתכם ואני מאמינה ומקווה שהזכויות יגדלו.

טלי פלוסקוב: תודה, גליה.

טלי פלוסקוב: זה אותם 2.5 מיליון שקל ששר האוצר נתן לנו לעשות כך שכמה שיותר אנשים יוכלו להשתתף.

טלי פלוסקוב: אגב, שימו לב, היום יש לנו לא מעט פליטי שואה בזום איתנו בוועדה, שזה מחמם את הלב ואני כמובן מאוד מברכת על הפרויקט.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, גליה.

טלי פלוסקוב: אני מנצלת את ההזדמנות ואני רוצה להודות לעפרה רוס שסיימה את התפקיד כמנהלת הרשות לזכויות ניצולי שואה ולאחל לה בריאות איתנה ושתמשיך ליהנות מהחיים.

טלי פלוסקוב: ברשות

טלי פלוסקוב: כם אני אסכם את הדיון.

טלי פלוסקוב: כמה פניות מטעם הוועדה.

טלי פלוסקוב: אחת, פנייה לשר החינוך ובקשה ללמד את המורשת של פליטי השואה, גם לחטיבת ביניים ולבתי ספר יסודיים, גם השתלמויות למורים, מה שהציע ד"ר לוין, אני חושבת שזה דבר נפלא.

טלי פלוסקוב: אנחנו ניקח על עצמנו לקשר בין משרד החינוך לבין האנשים שרוצים ומסוגלים לתת עדויות.

טלי פלוסקוב: זה אחת.

טלי פלוסקוב: אני חושבת שהפעילות של תנועת חזית הכבוד, קודם כל אני יכולה לברך, אני יודעת שאתם מציינים 15 שנה מיום הקמתכם, אז זו גם הזדמנות לברך אתכם ובאמת אתם עושים עבודה נפלאה.

טלי פלוסקוב: אני זוכרת שכראש עיר אירחתי אתכם בערד כשאתם הייתם עושים את הצעדים הראשונים כעמותה.

טלי פלוסקוב: אני זוכרת את זה.

שלומית אבינח: חיים ויטלי לא דיבר, הייתה לו בעיה.

טלי פלוסקוב: נכון.

טלי פלוסקוב: תנו לבדוק אם חיים ויטלי יוכל לחזור, אני אשמח לתת לו לדבר.

טלי פלוסקוב: לא שומעים אותו.

טלי פלוסקוב: כבר אין לנו זמן.

טלי פלוסקוב: אני ממש מתנצלת, חיים, אבל משהו לא מסתדר לנו איתך בשיחה, היה לי מאוד חשוב.

טלי פלוסקוב: אני אדבר איתך בטלפון, אולי יש משהו שאני אוכל לקחת אותו להוסיף לסיכום של הוועדה.

טלי פלוסקוב: אני מתנצלת, משהו טכני לא עובד.

טלי פלוסקוב: אז שוב, חברים, אנחנו צריכים לעשות את הכול כדי שהאנשים האלה יוכלו להשאיר את הלב שלהם, את מה שהם עברו, את מה שיש להם בתוך הלב, בתוך הבטן, הרבה שנים איתם, אנחנו חייבים לתת לאנשים האלה להעביר את זה לדורות הבאים.

טלי פלוסקוב: כדי שזה יקרה אנחנו צריכים לתת להם פלטפורמה ואת כל התמיכה האפשרית.

טלי פלוסקוב: לצורך העניין הפרויקט שכרגע הוגש לי בוועדה, שנקרא 'אנציקלופדיה של הפליטים', כך אני מתרגמת את זה, אני מבינה שיש פה תוכנית עבודה שאנחנו כמובן נלמד, ומה שאני מבינה נכון לעכשיו שמכאן אנחנו נוציא פנייה גם למשרד האוצר בבקשה לתקצב פרויקט של הנצחת פליטי השואה, זה מאוד חשוב לנו.

טלי פלוסקוב: נבדוק כמה זה עולה, ייתכן שמדובר לא בהרבה כסף, אני מבינה ששני מיליון שקל יספיקו, אני בטוחה ששר האוצר ייענה לבקשתי.

טלי פלוסקוב: להמליץ למשרד האוצר, כהמלצה של הוועדה, ולמשרד לשוויון חברתי להעניק את המימון לפרויקט.

טלי פלוסקוב: אני רוצה שיהיו בו שותפים המומחים בנושא, ויש פה לא מעט שלקחו חלק גם בדיון הזה, ויש עוד לא מעט שלא נמצאים איתנו.

טלי פלוסקוב: אז לאחד את הכוחות ביחד ולעשות פרויקט שכולנו אחר כך נוכל להגיד: אני גאה שעשיתי את הדבר הזה, ושלא יהיה עוד אדם כמוני שיגיד שהוא לא הספיק לשמוע את סבא או סבתא שלו על מה שהם עברו.

טלי פלוסקוב: אנחנו יודעים שכמה שיותר אנשים יידעו את מה שהם עברו הם יידעו להעריך את החיים, הם יידעו להוקיר את האנשים שנתנו את חייהם למען השלום והחיים שאנחנו היום נמצאים בהם, הם יידעו קצת יותר את ההיסטוריה של המדינה ומה קרה במלחמת העולם השנייה.

טלי פלוסקוב: אם אנשים יידעו את זה הם יעשו את הכול כדי שזה לא יקרה שוב.

טלי פלוסקוב: זו המטרה שלנו, זה מה שכולנו ביחד צריכים לעשות.

טלי פלוסקוב: המון תודה לכל השותפים שהיו היום איתנו.

טלי פלוסקוב: אני באמת שמחה מאוד על כך שהרבה מניצולי השואה נמצאים איתנו בזום, חברים.

טלי פלוסקוב: זה לא מובן מאליו, זה גם בזכות העבודה שנעשתה, אני יודעת, חזית הכבוד, גם את זה אתם הובלתם וכל הכבוד לכם.

טלי פלוסקוב: ברשות

טלי פלוסקוב: כם אני אגיד כמה מילים ברוסית לסיכום כי אני יודעת שיש פה הרבה אנשים ואני רוצה שישמעו את זה ממני ולא מהתרגום.

טלי פלוסקוב: (תרגום מהשפה הרוסית): חברים, אני רוצה להודות לכם, לכולכם, על כך שהייתם פה איתנו, הייתם פה איתנו בישיבה הזאת.

טלי פלוסקוב: זה כל כך חשוב שהקול שלכם יישמע, שאתם תספיקו לספר את הסיפור, מה חוויתם, לילדים, לנכדים, ולא רק לילדים שלכם, לכולם, כל מי שחי בעולם הזה כי כולנו יודעים היטב שלעולם לא יקרה, לעולם לא, וכשאתם מספרים את זה, כשאנחנו רואים את הדמעות בעיניים שלכם היום, היום, סשה רק דיבר ואני ראיתי כמה קשה לו להגיד את זה, כמה קשה לו לבטא את זה, אתם יודעים שאי אפשר להיוותר אדיש אחרי הסיפורים האלה ולכן אני פונה אליכם, אני מתחננת, אני מבקשת מכם, תעבירו את הבקשה הזאת לאחרים, בבקשה, אל תשמרו את זה בלב, אל תשמרו את זה בפנים, ספרו לנו, חלקו את זה איתנו, תנו לנו את זה, כל מה שחוויתם באותן השנים, זה יקל עליכם וייתן לנו כל כך הרבה כי אנחנו נדע ונעריך ונאהב כל אחד מכם עוד יותר.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

טלי פלוסקוב: אני מאחלת לכם בריאות איתנה.

טלי פלוסקוב: נעשה הכול על מנת שהקול שלכם יישמע, בספר, בתוכנית טלוויזיה, באתרי אינטרנט, בוועדות בכנסת, בכל מקום, בכל הזדמנות, הקול שלכם יישמע.

טלי פלוסקוב: חייבים להקשיב לכם, נעשה הכול כדי שזה יקרה, כדי שהפרויקט הזה, 'האנציקלופדיה של המפונים' יתקיים והשם של כל אחד מכם, של קרוביכם, אהוביכם, אלה שכבר לא איתנו, כמו אמא שלי, כמו סבתא וסבא שלי, וכולנו יש לנו את האנשים האלה, הקול הזה לנצח יישמע.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לכם.

טלי פלוסקוב: הישיבה נעולה, תודה רבה.