הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 23, פרוטוקול מספר 47, 2020-11-17 13:38

יוסף ג'בארין: אחרי צהריים טובים לכולם.

יוסף ג'בארין: אני שמח לפתוח את הישיבה של הוועדה לזכויות הילד, ישיבה חגיגית אפשר לומר, ישיבה מיוחדת לציון היום הבינלאומי לזכויות הילד.

יוסף ג'בארין: אני רוצה לומר לכם שבדרך כלל אני פותח את הישיבות בלומר שאני שמח לפתוח את הישיבה, אבל הרבה פעמים הנושאים שאני דן בהם הם לא נושאים משמחים, נושאים על הקשיים, על אפליה, על הדרה, על נוער בסיכון ולכן אני מתקשה לומר שאני שמח לפתוח את הישיבה כי אלה נושאים לא קלים.

יוסף ג'בארין: אבל בהחלט היום אני יכול להגיד בביטחון מלא שאני שמח לפתוח את הדיון היום בנוכחות נציגי מועצת התלמידים הארצית וגם משתתפים אולי בפעם הראשונה, תלמידים מכל רחבי הארץ בנושא שחשוב לכם כתלמידים אבל כמובן חשוב לנו בוועדה, שזו זכות התלמידים להיות שותפים לקבלת ההחלטות.

יוסף ג'בארין: בהחלט ככל שזה קשור להחלטות שנוגעות לחיים שלהם, למציאות שלהם אבל גם לעתיד שלהם, אני חושב שכאן מדובר בזכות שצריכה להיות מובטחת לתלמידים.

יוסף ג'בארין: אני באופן אישי בהחלט מתקשר בחום לנושאים הללו, הייתי יו"ר מועצת התלמידים בחטיבת הביניים ואחר כך גם בתיכון, באוניברסיטה הייתי גם יו"ר ועד הסטודנטים הערבים אז אני מאוד רואה את חשיבות הפעילות הסטודנטיאלית הפוליטית בקרב התלמידים, כפעילות שמעצבת את האישיות ומקדמת את האישיות של דור העתיד.

יוסף ג'בארין: לכן אני בהחלט שמח שאתם נמצאים כאן.

יוסף ג'בארין: אפתח ואומר שלאחרונה יש הרבה שיח בסוגיית הלימודים והחזרה ללימודים ומה קורה עם התלמידים, עכשיו יש את ההחלטה להחזיר, אני מקווה, בשבוע הבא את תלמידי כיתות ה'-ו' ואולי גם י"א-י"ב.

יוסף ג'בארין: אבל יש נקודה חשובה בהקשר הזה שחשוב לי להבליט אותה.

יוסף ג'בארין: רוב השיח ורוב הדיבורים שאני שומע גם משרים בממשלה וגם באמצעי התקשורת, מתייחסים אל הילדים ואל התלמידים יותר כפונקציה כלכלית, זאת אומרת השיח מדבר יותר על כך שצריך להחזיר את הילדים כדי לאפשר להורים לעבוד.

יוסף ג'בארין: פתאום מתייחסים למוסדות החינוך כבייביסיטר ולא כמוסד הטבעי המרכזי שהתלמידים אמורים להימצא בו ללמוד, לפתח את האישיות שלהם, להתקדם.

יוסף ג'בארין: מוסדות החינוך שנותנים את התמיכה הרגשית והחברתית, ולכן היה חשוב לי לפתוח בנקודה הזאת כי היא גם מעלימה את עולמם והשקפתם של התלמידים.

יוסף ג'בארין: אגב, כיום אנחנו מדברים על תלמידים שיכול להיות שיושבים בבית שמונה חודשים.

יוסף ג'בארין: כמובן לא כולם, אבל חלק מהתלמידים בהחלט יושבים בבית מזה שמונה חודשים, עם כל ההשלכות המאוד קשות של התקופה הממושכת הזו.

יוסף ג'בארין: בדיון הקודם שערכנו אמרתי שיכול להיות שלימודים בזום ולימודים מקוונים מה שהיה אפשרי בחודשים הראשונים, אחרי שמונה חודשים זה כבר בלתי נסבל.

יוסף ג'בארין: אדגיש גם בפתח הדברים שלצערי שכבת הגיל של ז'-י' אינה זוכה לשום התייחסות בדיונים, בטח לא בהחלטות, ונראה שהם בשלב הזה נשארים בבתים ללא פתרונות וללא מענים.

יוסף ג'בארין: מכאן היה לי חשוב לקיים את הדיון הזה בנוכחותכם, בנוכחות תלמידים שחווים על בשרם את הקשיים של התקופה הזו.

יוסף ג'בארין: אני אב לארבעה ילדים גם בגילאים השונים ואני עדיין זוכר איך הגיע סוף אוגוסט, ה-31 לאוגוסט, והילדים לא ידעו אם הם הולכים לבית הספר או לא.

יוסף ג'בארין: זו הייתה הרגשה מאוד קשה, שלא לדבר על כך שהילדים שמעו שלא חוזרים ללימודים, השוק שהם קיבלו היה מאוד קשה וזה מתמשך כבר חודש שלישי.

יוסף ג'בארין: לכן אני רוצה קודם כל להודות לכם שהגעתם, זה הזמן לשמוע אתכם.

יוסף ג'בארין: אנחנו מקליטים את הישיבה הזו ואני מקווה גם שתהיה הזדמנות לערוץ הכנסת לשדר את הדברים כך שהציבור ישמע אתכם, אני חושב שזה גם תפקידה של הוועדה הזו, לתת במה לדברים שלכם, לתחושות שלכם.

יוסף ג'בארין: אז אהלן וסהלן, ואני בהחלט רוצה לפתוח איתך, איתי, יו"ר המועצה.

יוסף ג'בארין: אחר כך נשמע תלמידים נוספים וגם אורחים בדיון.

יוסף ג'בארין: איתי, העברתי לך את הפטיש הסמכותי של הישיבה, אז אתה מוזמן לנהל איתי את הישיבה הזו.

יוסף ג'בארין: אני בהחלט שמח שאתה כאן.

יוסף ג'בארין: בבקשה.

איתי קרויטורו: תודה רבה כבוד היו"ר.

איתי קרויטורו: אני רוצה באמת ברמה האישית להודות לך ולוועדה על הבחירה להביא לכאן את בני הנוער ולשמוע את הדברים ממקור ראשון, תוך הכרה אמיתית ורצינית ששיח בגובה העיניים הוא הדבר הנכון לקיים, שיש חשיבות לתחושות ולרצונות שלנו בתור יצורים ברי דעת ואזרחים שצריכים להיות שווי זכויות, בטח כשמתקבלות החלטות כל כך מהותיות לגבי החיים שלנו ואני חושב שזה בעצם מהות הדיון של הוועדה היום.

איתי קרויטורו: דיברנו קודם על אמנת זכויות הילד הבינלאומית בראיה קצת יותר כוללת, אבל אם אנחנו מדברים על הזכות להשתתפות אני חושב שזו אחת הזכויות הכי מהותיות, בגלל שזו זכות שבמקור שלה מדברת עלינו כיצורים ברי דעת.

איתי קרויטורו: אנחנו מדברים על זה שכשאני בן 17 או בן 16 או 14, לדעה שלי, לחיים שלי יש להם חשיבות, יש להם השלכה אחרי זה.

איתי קרויטורו: והיותי קטין לא אומר שצריך לשלול ממני את הזכות הבסיסית שלי לכבוד, זה לא אומר שצריך לקחת מאתנו את היכולת שלנו להשפיע על מה קורה בחיים שלנו, יותר מזה, צריך להכיר בה.

איתי קרויטורו: תיכף ניכנס באמת כמו שאמרנו עם עוד תלמידים שאני מברך על הגעתם היום, שידברו על אתגרים יותר ספציפיים בזמן קורונה, אבל אני רוצה להגיד משהו על שיתוף בני נוער באופן כללי.

איתי קרויטורו: במדינת ישראל בשונה מרוב מדינות העולם שהן צד לאמנת זכויות הילד הבינלאומית אין אסטרטגיה, אפילו לא החלטת ממשלה שמדברת על איך אמור להיראות שיתוף בני נוער בקבלת החלטות.

איתי קרויטורו: אף אחד מעולם לא קיבל החלטה שאומרת 'כך זה צריך להיות', לא הקצה לזה את המשאבים שדרושים לזה ולא דיבר באופן כללי וגם באופן משפטי, לא דובר מטעם מדינת ישראל על איפה הזכות שלנו להשתתפות מגיעה, ומתי היא מגיעה.

איתי קרויטורו: אני לא מדבר בחוקים ספציפיים או בהליכים ספציפיים, אלא כמדיניות.

איתי קרויטורו: מתי זה מגיע לנו ולמה זה מגיע לנו, זה לא מעוגן בשום מקום.

איתי קרויטורו: לכן אני חושב שאנחנו צריכים לדבר על תפיסה של שיתוף בני נוער בקבלת החלטות ולא על הליך ספציפי.

איתי קרויטורו: התפיסה לא מדברת שזה משהו שהוא נדרש, זה משהו שהוא תפיסה שמגיעים איתה מראש כשבאים קודם כל לקבל את ההחלטה שנוגעת לבני נוער, וזה עניין שדורש תיקון והוא דורש תיקון באופן מיידי והוא דורש תיקון באופן דחוף.

איתי קרויטורו: אני רוצה להכנס כן לתקופת הקורונה.

יוסף ג'בארין: רק לפני הקורונה, אתם במועצת התלמידים קיימתם ישיבה פורמלית עם נציגי משרד החינוך?

איתי קרויטורו: כן.

איתי קרויטורו: זה בדיוק מה שאני בא לומר.

יוסף ג'בארין: אחר כך ארצה, אילת ברשותך כי את איתנו, את לא צריכה לענות עכשיו, אפשר גם תוך כדי הדיון.

יוסף ג'בארין: אבל האמנה הבינלאומית, יש בה סעיף שמתייחס למעורבות תלמידים בקבלת החלטות או יש אולי סעיף קרוב לזה?

יוסף ג'בארין: תוכלי לבדוק או אם תרצי להשיב עכשיו.

אילת לוין: אני אוכל להשיב בהמשך.

יוסף ג'בארין: בסדר.

יוסף ג'בארין: אבל מעניין אותנו לראות מה ההתייחסות של האמנה לנושא הזה, של שילוב ילדים בהליך קבלת ההחלטות.

איתי קרויטורו: אני יכול לומר שהסעיף ה-12 מדבר בדיוק על זה.

איתי קרויטורו: אני לא זוכר את הציטוט אבל כתוב שמדינה שהיא צד לאמנה צריכה לדאוג למסגרת בהתאם ליכולת של ילד להביע את דעתו ולקחת ברצינות את הדעה שהוא מביע בקבלת החלטות על החיים שלו.

איתי קרויטורו: זה אחד הסעיפים הראשונים והמהותיים בעיניי.

איתי קרויטורו: אני רוצה לומר שאנחנו כגוף יציג גם ברמה של מחוזות וגם ברמה הארצית וגם ברמה הרשותית מקיימים שיח מתמיד, לפחות אנחנו ברמה הארצית עם מטה משרד החינוך שאנחנו מברכים עליו, בתקופת הקורונה הוא מאוד הועצם ולשמחתי אנחנו גם חברים בפורומים משותפים וגם יש לנו אוזניים קשובות מאוד וכרויות אלינו מצד שר החינוך ומנכ"ל משרד החינוך, ועל זה אני רוצה לברך.

איתי קרויטורו: זה לא מובן מאליו ואנחנו רואים את זה בתור משהו עם ערך גדול מאוד, אחרי כמה שנים לא פשוטות אל מול משרד החינוך, וכאן אני רוצה לחזק את ידיהם של כל מנהלי האגפים, של האנשים ברמה הארצית.

איתי קרויטורו: אני כן חושב שבתקופת הקורונה, אם אנחנו מדברים על אופי קבלת ההחלטות בתוך בתי הספר, ניתנה להן הרבה אוטונומיה אבל לא הוסדר המקום של תלמידים בקבלת ההחלטות הזאת.

איתי קרויטורו: יש כאן תלמידים שתיכף ידברו, אבל באופן הכי מהותי והם ידגימו את זה, הלמידה בעצם נתונה לבחירת בית הספר.

איתי קרויטורו: אופי הלמידה וצורת הלמידה, והיא לא נתונה לבחירת התלמיד.

איתי קרויטורו: כמות השעות בזום, כמות המטלות, הצורה שבה מעריכים אותנו, זה הכל היום ובהרבה מובנים גם בבגרויות פנימיות, נתון בסמכות ובאוטונומיה של בית הספר.

איתי קרויטורו: יחד עם זאת, על אף ההשפעה המהותית שיש לזה על החיים של בני הנוער, לרוב אין משקל לדעה שלהם בנושא הזה, וזה מביא לכמה וכמה סוגיות מהותיות שאנחנו חושבים שצריך לתת עליהן את הדעת.

איתי קרויטורו: אשמח לפתוח עם אדהם חלבי ברשותך אדוני היו"ר.

איתי קרויטורו: שידבר על הנושא הזה.

אדהם חלבי: שלום לכולם.

אדהם חלבי: אני אציג את עצמי, אני אדהם חלבי, אני בכיתה י"ב.

אדהם חלבי: אני יו"ר מועצת התלמידים בבית ספר אורט - - - אני מדלית אל כרמל.

אדהם חלבי: אתחיל בלומר שזו תקופה ממש ממש קשה, זה כאילו הזום שבא אלינו ונחנקו מזה.

אדהם חלבי: אף אחד לא שאל אותנו האם זה נוח לנו ללמוד בזום עם כל הכמות של השעות שאנחנו יושבים מול מחשב, עושים מבחנים, בקרוב נעשה אפילו בגרויות מול המחשב, והכל מהבית.

אדהם חלבי: אין בית ספר, אין חברים, אי אפשר לראות אף אחד.

אדהם חלבי: זה באמת מאוד מאוד קשה.

אדהם חלבי: כיתות א'-ד' חזרו ללימודים כרגיל והם עדיין קטנים, הם לא צריכים את הלמידה בבית הספר כמו שאנחנו, תלמידי י"א-י"ב שהם בשיא הלחץ צריכים את הלימודים בבית הספר כדי להבין את החומר, ולא ללמוד למידה עצמית.

אדהם חלבי: כי הזום ממש, הרבה אנשים ישנים מול המחשב ולא לומדים.

אדהם חלבי: המורה לא יכול לדעת אם התלמידים איתו, אם הם לומדים או מפוקסים במאה אחוז בשיעור שהוא מעביר.

יוסף ג'בארין: עכשיו הודיעו לכם שאולי חוזרים ב-1 לדצמבר, איך ההרגשה?

אדהם חלבי: זה כאילו אנחנו הולכים לגן עדן.

אדהם חלבי: לפחות יומיים בשבוע, זה מאוד משמח.

יוסף ג'בארין: בכלל בדלית אל כרמל חזרתם בתחילת ספטמבר?

אדהם חלבי: לא.

אדהם חלבי: ממש לא.

אדהם חלבי: לא נפגשתי עם החברים שלי עדיין.

יוסף ג'בארין: אז בעצם שנת הלימודים לא נפתחה בתיכונים.

אדהם חלבי: לא.

איתי קרויטורו: אדהם, מישהו שאל אתכם, התייעץ אתכם איך זה יהיה נכון בשבילכם ללמוד מהבית?

איתי קרויטורו: מה עובד בשבילכם?

אדהם חלבי: עשינו ועדה מרשת אורט, הם גייסו כמה תלמידים ומנהיגים מכל הרשת והתחלנו לחשוב על רעיון איך אפשר לשפר את הלמידה בזום ואיך לעשות את זה יותר נוח לתלמידים.

אדהם חלבי: השתתפתי בכמה וכמה ועדות דווקא, אבל עדיין זה לא, אף אחד לא התייעץ עם התלמידים ועם הנוער.

איתי קרויטורו: מה זה גורם לכם להרגיש, איך התחושות עכשיו עם הנושא הזה?

אדהם חלבי: זה קשה.

אדהם חלבי: אף אחד לא שומע לנו, דעתנו לא מעניינת אותם.

אדהם חלבי: אנחנו חייבים להשפיע.

אדהם חלבי: חייבים שתהיה לנו מילה.

אדהם חלבי: אפילו שאנחנו עדיין בגיל צעיר, אבל יש לנו רעיונות ויש לנו דעה שכן יכולה להשפיע ולשנות.

אדהם חלבי: אני עכשיו יו"ר מועצת התלמידים בבית הספר ואני אעבוד על זה כדי שהשנה תהיה אחרת מכל השנים שעברו.

יוסף ג'בארין: קיימת ישיבה של המועצה?

יוסף ג'בארין: אתם יכולים לעשות את זה בזום, אם זה יותר מעשרה אנשים.

אדהם חלבי: בטח.

אדהם חלבי: כל הפגישות שלנו בזום.

אדהם חלבי: עדיין לא נפגשנו פיזית.

יוסף ג'בארין: תודה רבה.

יוסף ג'בארין: תודה על ההשתתפות.

יוסף ג'בארין: איתי, תחשוב על התלמיד הבא, בינתיים עו"ד אילת לוין ממשרד המשפטים תתייחס לשאלה שהעליתי לגבי התייחסות האמנה לשותפות התלמידים בקבלת החלטות.

אילת לוין: קודם כל איתי ודאי צודק, באמת סעיף 12 שדיברתי עליו גם בדיון הקודם שלנו עוסק בזכות של ילד להישמע.

אילת לוין: הסעיף קובע שמדינות חברות יבטיחו לילד המסוגל לחוות דעה משלו את הזכות להביע דעה זו בחופשיות בכל עניין הנוגע לו תוך מתן שיקול ראוי לדעותיו, בהתאם לגילו ולמידת בגרותו של הילד.

אילת לוין: זו אמירה כללית של האמנה.

אילת לוין: מעבר לזה, אנחנו עשינו איזה שהוא מחקר אגב השיח - - - פרלמנט הנוער וחשוב לי להזכיר שאנחנו עושים את זה כמובן יחד עם משרד החינוך, עם טובה בן ארי שהייתה בדיון הקודם ועם מינהל חברה ונוער, באמת השיח הזה נבע ממחשבה, עשינו מחקר בעולם לראות באיזה מדינות ילדים מעורבים בהליכים של הגשת דו"חות לוועדה לזכויות הילד של האו"ם ובדקנו דו"חות שהגישו בחמש השנים האחרונות ומצאנו מדינות רבות, כולל איסלנד, קנדה, תוניסיה, הרשות הפלשתינית, מוזמביק, בוסניה ורשימה ארוכה של מדינות שבעצם התייעצו עם הילדים לפני הגשת הדו"ח.

אילת לוין: אני חושבת שבאופן כללי ועדות זכויות האדם של האו"ם מאוד מאוד רוצות לשתף את החברה האזרחית ובין היתר את הילדים, כלומר ספציפית אנחנו מדברים על הוועדה לזכויות הילד, אז באת את הילדים שעליהם מדובר.

אילת לוין: כלומר זה דבר שהוא מאוד בולט.

אילת לוין: Nothing about us without us, זה איזה שהוא עקרון בינלאומי שוועדות זכויות האדם של האו"ם מאוד מאוד מקדמות וודאי שהוא מהותי גם בהקשר הזה.

אילת לוין: רק אציין שוב את החוק שדיברתי עליו בדיון הקודם, על החוק לציון מידע בדבר השפעת חקיקה על זכויות ילדים מ-2002, הוא באמת מדבר רק על חקיקה, אבל אולי זה המקום לשקול ולחשוב איך אפשר לשלב גם את הנושא הזה.

יוסף ג'בארין: איך החוק הזה מיושם?

אילת לוין: אני לא יודעת להגיד כרגע על היישום באופן ספציפי, אני כן יודעת שהייתה הנחיה חדשה ממש לאחרונה, כמו שציינתי, של המשנה ליועץ המשפטי לממשלה רז נזרי, על מנת לוודא שהוא ייושם.

אילת לוין: כלומר הנחיה לכל המשרדים שקוראת להם באמת לבחון כל דבר חקיקה שמגיע אליהם וכל פעם שיש השפעה שלילית, לבדוק איך אפשר לצמצם את ההשפעה הזאת.

אילת לוין: להבנתי זה נושא שצריך להכנס לתוך דברי ההסבר של הצעת החוק עצמה.

אילת לוין: אבל שוב, זה כרגע על חקיקה בלבד.

אילת לוין: אני רק אומרת שברוח הדברים זו נקודה למחשבה.

יוסף ג'בארין: ההנחיה פורסמה?

יוסף ג'בארין: נוכל לקבל העתק של ההנחיה?

אילת לוין: כן.

יוסף ג'בארין: נשמח.

יוסף ג'בארין: חשוב לנו להכיר את זה.

יוסף ג'בארין: תודה אילת.

יוסף ג'בארין: עו"ד ורד וינדמן מנכ"לית המועצה לשלום הילד.

ורד וינדמן: קודם כל אני רוצה לברך את הוועדה שמקיימת דיון כזה שלא מדברים רק על ילדים אלא מדברים עם ילדים, וזה באמת כבוד למוסד הזה של כנסת ישראל שמקיים דיון שהילדים עומדים במרכזו, לא רק כמושא הדיון.

ורד וינדמן: אני רוצה ממש בשתי שורות לספר על מה המועצה לשלום הילד עושה בהקשר הזה של הזכות להשתתפות וזו הזדמנות גם שחברתי אילת לוין תשמע, שמחתי לשמוע על המעורבות של הילדים שהיא סיפרה עליה, של מועצת התלמידים.

ורד וינדמן: מה עשינו בזמן הקורונה וגם לצאת עם איזו שהיא קריאה קונקרטית.

ורד וינדמן: המועצה לשלום הילד מפעילה פרויקט של פרלמנט בני נוער עם בני נוער מרהט ומבאר שבע כבר כשלוש שנים, שבו נעשה תהליך של היוועצות שבעצם בני הנוער מייעצים לקובעי המדיניות בסוגיות ספציפיות וההמלצות האלה של בני הנוער, העצות שלהם, המחשבות שלהם, נלקחות בחשבון.

ורד וינדמן: במובן הזה הם לא רק מממשים את סעיף 12 של האמנה, במובן הזה שיש הקשבה והדברים שלהם, וזה החלק השני של סעיף 12, שהדברים שלהם נלקחים בחשבון.

ורד וינדמן: מה שעשינו מיד עם פרוץ הקורונה לחיינו, עשינו מעין סקר היוועצות עם קבוצה מגוונת של בני נוער ושאלנו את בני הנוער מה הם מרגישים ביחס למשבר הקורונה.

ורד וינדמן: הם הציגו את מה שהיום כולם כבר מדברים עליו, על בדידות וחרדות ולחץ, ושאלנו אותם האם הם מרגישים שקובעי המדיניות מתחשבים בעמדות שלהם, מקשיבים להם, בדיוק כפי ששאלת אדוני היו"ר, והתשובה לא צריכה להפתיע אתכם, הם הרגישו כמובן שלא.

ורד וינדמן: הדבר הנוסף שהתחלנו לעשות שהוא מאוד משמעותי ואנחנו עושים את זה יחד עם נציגים בכירים במשרד הרווחה, משרד החינוך והאקדמיה, תהליך של היוועצות גם עם אותם בוגרי פרלמנט הנוער שלנו, שמייעצים בהקשר של איתור וזיהוי ילדים בסיכון, בהקשר של מה הדרך הטובה והנכונה והזמינה לבני הנוער כדי לפנות לשירות סיוע דווקא בזמן הקורונה.

ורד וינדמן: אלה דברים שהם בפיתוח, הם חשובים.

ורד וינדמן: התחלנו פרויקט חדש של כתיבת דו"ח על יישום זכויות ילדים בישראל שגם אותו אנחנו מתכוונים לעשות עם בני נוער.

ורד וינדמן: אנחנו נמצאים בקשר עם מועצת התלמידים במיוחד בעת הזו סביב המאבק של החזרה ללימודים, קשר שהוא מאוד חשוב, ואני חושבת שהקריאה שלי בהקשר הזה מעבר לדברים שכבר נעשים מתחלקת לשניים.

ורד וינדמן: אחד – וזה תפקיד משרדי הממשלה בסיוע של הכנסת, להקים מכניזם מובנה מוטמע להשתתפות ילדים בקביעת מדיניות, כדי שזה לא יהיו יוזמות ספורדיות פה ושם, לא סביב הגשה של דו"ח כזה או אחר, אלא ממש מודל או מכניזם שבכל החלטות משמעותיות שקשורות לבני נוער, בני הנוער יהיו חלק מקבלת ההחלטות ותהיה להם הזדמנות מובנית להציג את העמדות שלהם.

ורד וינדמן: רק ככה זה ייכנס לחלק מהחיים.

ורד וינדמן: הקריאה השניה היא בהקשר של הקורונה, ודאי סביב המתווה ללימודים.

ורד וינדמן: זה נאמר גם בדיון הקודם, כשבונים מתווה של חזרה ללימודים, כשבונים מענים לבני הנוער בתקופה כל כך משברית כשבני הנוער הם אחת האוכלוסיות שסובלות הכי הרבה מהקורונה, לעשות את הבניה הזו יחד עם בני הנוער, עם הנציגים שלהם, לוודא שהנציגים הם המגוונים ביותר ומייצגים את כל קבוצות האוכלוסייה, יש לזה חשיבות רבה מכיוון שהם מביאים זוויות הסתכלות שונות.

ורד וינדמן: אז מכניזם כללי שיהיה חלק מההתנהלות של קבלת החלטות מדיניות במדינת ישראל והיוועצות ספציפית מעמיקה ודאי בקבינט הקורונה, עם בני הנוער.

ורד וינדמן: תודה שוב על קיום הדיון החשוב הזה.

יוסף ג'בארין: תודה רבה לך.

יוסף ג'בארין: יישר כח על העבודה של המועצה לשלום הילד בקידום המעמד של הילדים והזכויות שלהם.

יוסף ג'בארין: איתי תמשיך לנהל איתי את הישיבה.

איתי קרויטורו: קודם כל אני רוצה לומר תודה רבה לורד כי באמת המועצה לשלום הילד הם שותפים חשובים שלנו.

איתי קרויטורו: אני אשמח שאריאל אלדר תדבר.

 << אורח >> אריאל אלדר: תודה רבה לך יו"ר הוועדה ח"כ ג'בארין על ההזדמנות לקחת חלק בדיון הכל כך חשוב הזה.

 << אורח >> אריאל אלדר: שלום לכולם, אני אריאל אלדר, תלמידת כיתה י"א - - - מבקרת מועצת התלמידים והנוער המחוזית במחוז חיפה ונציגה במועצת התלמידים והנוער הארצית.

 << אורח >> אריאל אלדר: בני נוער חייבים לקחת חלק בקבלת ההחלטות.

 << אורח >> אריאל אלדר: אי אפשר לקבל החלטות עלינו, בשבילנו, בלי לשאול אותנו, בלי לדעת באמת מה הצד שלנו ומה אנחנו חושבים, האם זה נכון לנו או לא.

 << אורח >> אריאל אלדר: גם כאשר מתקבלת החלטה משותפת איתנו אני חושבת שכן צריך שיהיה תהליך מסוים שאנחנו גם נלווה אותו ושבאמת נראה האם יש שינוי כלשהו או באמת נפיק ממנו לקחים לראות מה התוצאות שלו, אם יש באמת דברים שאפשר לשפר, לשמר, כתוצאה מאותה החלטה.

 << אורח >> אריאל אלדר: אתן לכם דוגמה מבית הספר שלי.

 << אורח >> אריאל אלדר: בגלל נגיף הקורונה שכולנו חווים, ובגלל שעדיין לא פורסם מתווה מסודר ללמידה מרחוק ממשרד החינוך, בית הספר שלי החליט שהוא כותב פרק שלם בתקנון לכללים וחוקים על למידה מרחוק.

 << אורח >> אריאל אלדר: אני רק אציין שאף תלמיד ממועצת התלמידים לא נכח באותה ישיבה, לא ידענו שהפרק הזה הולך לצאת ולהיות מופץ לכל בית הספר.

 << אורח >> אריאל אלדר: שמענו המון קריאות ורעש ושיח שהיה מהתלמידים שהם באמת זעקו אלינו.

 << אורח >> אריאל אלדר: היה שם סעיף שהוא הנושא הכי חם עכשיו בלמידה מרחוק, של באמת העניין של פתיחת מצלמות.

 << אורח >> אריאל אלדר: אם היינו משתתפים בישיבה שכתבו את התקנון, היינו יכולים לחסוך את כל הרעש ולבוא ולהגיד את מה שמי שבחר בנו רוצה להגיד, להשמיע את הקול שלנו.

 << אורח >> אריאל אלדר: שמעתי אחרי שהפרק פורסם שיש המון תלונות לגבי שיעורי ספורט, שחייב לפתוח מצלמה בשיעור אחרת לתלמיד יש חיסור.

 << אורח >> אריאל אלדר: גם שיעור ספורט נחשב?

 << אורח >> אריאל אלדר: האם צריך להכליל או להוציא אותו בעצם מהרשימה של השיעורים שזה חייב בהם.

 << אורח >> אריאל אלדר: לסיכום, לכולנו יש מטרה משותפת, בואו ניקח אותה ביחד ונעשה טוב.

 << אורח >> אריאל אלדר: לא צריך ללכת ראש בראש עם אף אחד.

 << אורח >> אריאל אלדר: תודה רבה.

יוסף ג'בארין: תודה רבה אריאל ובהצלחה בלימודים, עכשיו בזום אבל אני מקווה שגם תחזרו לספסל הלימודים.

יוסף ג'בארין: אגב נושא המצלמות, יש מורים, אני מניח, שמחייבים את התלמידים לפתוח מצלמות?

איתי קרויטורו: זה נושא מאוד כאוב, כי אנחנו מאז אפריל מבקשים הסדרה בנושא הזה ממשרד החינוך ומכולם.

איתי קרויטורו: פורסם מתווה של מצלמות שקשור בשידורים של מצלמות, אבל עדיין אין הסדרה אמיתית של הנושא הזה ויש כאן פגיעה מהותית בפרטיות.

איתי קרויטורו: אתמול שמענו בני נוער שמדברים על זה שזה נושא של דימוי עצמי, במיוחד בכיתות הנמוכות, ועדיין בתי הספר משתמשים בכלי הזה של חיוב פתיחת מצלמות גם כאמצעי להורדת ציון, יש מורים שמסרבים להכיר בזה שתלמיד נמצא בשיעור כל עוד הוא לא פותח מצלמה, ואנחנו רואים פגיעה מהותית של תלמידים שלא רוצים להתחבר לשיעורים, כי הם אומרים 'אני לא רוצה שיראו אותי, אני לא מרגיש בנוח עם עצמי', אלה ילדים שאני אפילו לא מכיר, ובית הספר פוגע בהם על סמך זה שהם דורשים את הזכות שלהם לפרטיות.

איתי קרויטורו: אין שום דבר שמסדיר את זה ובתי הספר משתמשים בזה כרגע באופן פיראטי.

איתי קרויטורו: עוד פעם, זה נתון לסמכותם אבל לא שאלו בכלל את התלמידים בשטח איך זה נראה להם.

יוסף ג'בארין: אז למיטב ידיעת

יוסף ג'בארין: כם, היו מקרים שמורים הענישו תלמידים על כך שלא פתחו מצלמה?

איתי קרויטורו: המון.

איתי קרויטורו: זה נפוץ מאוד.

איתי קרויטורו: זו התניה, כמעט בכל בית ספר אתה יכול למצוא מכתב מהמנהל שמדבר על כך שיש חיוב פתיחת מצלמה, כי אחרת זה לא נחשב שהתלמיד נוכח.

איתי קרויטורו: זו בעיה מהותית וקשה שאם אפשר לצאת מכאן בקריאה להסדיר אותה אנחנו נשמח מאוד.

יוסף ג'בארין: נרשמו מספר נציגים של משרד החינוך, אני מקווה שנשמע מטעמם התייחסות גם לנושא הזה ותוכלו לעדכן אותנו מי יגיב על הנושא.

איתי קרויטורו: נשמח שנגה ירדני תדבר.

נגה ירדני: שלום, אני נגה ירדני, אני בכיתה י"א בבית ספר מבואות הנגב שהוא בית ספר אזורי שמרכז בתוכו כמה בתי ספר.

נגה ירדני: בבית הספר שלי יש מולנו, מול התלמידים, שקיפות, לא הייתי אומרת מלאה אבל מאוד מאוד קרובה למלאה, בכל העניין גם בעניין המצלמות, גם בכל ההחלטות בנוגע לשיעורים, בנוגע ללוח המבחנים, וזה באמת נותן לנו תחושה שיש מישהו שמקשיב ואכפת לו, וזה פשוט מעלה לך את הרצון ללמוד, כשאתה יודע שבצד השני יש מישהו שבאמת אכפת לו ממך.

נגה ירדני: יש לי הרבה חברים בבתי ספר רבים שהמצב אצלם הוא לא כך, והם פשוט לא רוצים להכנס לשיעורים, הם לא רוצים ללמוד ויש להם אפס מוטיבציה כי פשוט אנשים מחליטים כל מיני דברים מלמעלה בלי להסביר להם ובלי להתייעץ איתם והם יושבים וצריכים לקבל הכל והכל נוחת עליהם.

נגה ירדני: אצלנו מתייעצים עם המועצה הבית ספרית, פתחו עכשיו עוד מועצה שכבתית לכל שכבה, שמכל כיתה יש נציגים שמחליטים בנוגע לדברים שהם רלוונטיים אך ורק לשכבה והם עובדים בקשר ישיר מול מרכזת השכבה והמחנכים.

נגה ירדני: זה משנה את כל האווירה בבית הספר, את כל האווירה בשכבה ואת כל האווירה בכיתה כשאתה יודע שיש מישהו שמקשיב ומבין אותך ופה בשבילך תמיד.

איתי קרויטורו: היה לנו חשוב להראות שכשעושים את השיתוף בצורה נכונה, ההשלכות של זה הן חיוביות בצורה משמעותית.

איתי קרויטורו: בני נוער שדווקא היום יושבים מול המסך והם מרגישים שהם גם ככה קובייה בזום, כשאתה מקשיב, יש לזה השלכה גם ברמה הנפשית, כשזה מעניין מישהו מה אתה מרגיש, איך אתה מרגיש, זה מוציא מהבועה של הריכוז העצמי ואנחנו יכולים לראות את זה בצורה מאוד משמעותית.

איתי קרויטורו: נשמח שתאמר אבו סאלח ידבר.

יוסף ג'בארין: תודה רבה נגה.

יוסף ג'בארין: תאמר אבו סאלח.

תאמר אבו סאלח: שלום לכולם.

תאמר אבו סאלח: אני מסכנין, מבית הספר אל חיקמי על שם ג'מאל קראבי.

יוסף ג'בארין: הייתי אצלכם בשנה שעברה לפני הקורונה.

יוסף ג'בארין: ביקרתי בבית הספר שלכם.

תאמר אבו סאלח: אני רואה שבבית הספר שלי לא נותנים לתלמידים לומר את דעתם בקבלת ההחלטות.

תאמר אבו סאלח: בחודש ספטמבר כשחזרנו לבתי הספר, סגרנו אצלנו בעיר את בתי הספר לאחר שבוע, בגלל הקורונה שהייתה ברמה גבוהה.

תאמר אבו סאלח: שלחו לנו את הסידור, עשו את קבוצת הוואטסאפ לכל שכבה, שלחו לנו את הסידור 'זה הסידור שלכם, זה הסידור של השיעורים שלכם, כל שיעור 40 דקות ויש הפסקה של 10 דקות', לא שאלו אותנו מה נוח לנו, לתת את הדעה שלנו בדברים קטנים.

תאמר אבו סאלח: הם עשו מה שהם רוצים, ורק נתנו לנו בסוף את מה שהם בחרו, ו'אתם תעשו מה שבחרנו, אין לכם בחירה, ולא תעזרו לנו בקבלת ההחלטות'.

תאמר אבו סאלח: זה נמאס לנו.

תאמר אבו סאלח: למה ככה?

תאמר אבו סאלח: יש תלמידים שלא נכנסים לזום בגלל הדברים האלה, כי הם רוצים לעשות שינוי ובית הספר לא נותן לנו לקבל החלטות עם ועד ההורים והמנהל.

יוסף ג'בארין: יש בבית הספר שלכם מועצת תלמידים, נכון?

תאמר אבו סאלח: כן.

יוסף ג'בארין: הדרך הכי טובה אולי לקדם את הנושאים הללו זה ליזום מפגש עם הנהלת בית הספר, אולי גם בהשתתפות ההורים ולנסות לדון בנושאים ולקדם אותם.

יוסף ג'בארין: פנית להנהלה ולוועד ההורים?

תאמר אבו סאלח: פנינו לוועד ההורים בתחילת ספטמבר כשהיה אצלנו מא'-י"ב לומדים בשעה 8:00 ויש בתים עם ארבעה ילדים ואין להם מחשבים לכל הילדים, שיכולים ללמוד בשעה 8:00.

תאמר אבו סאלח: המועצה הרשותית פנתה לוועד ההורים כדי לעזור לנו ואנחנו והעיריה שמנו מכיתה א'-ו' מתחילים בשעה 8:00 וכיתות ז'-י"ב מתחילים בשעה 11:00, כשכיתות א'-ו' מסיימים.

תאמר אבו סאלח: זה עזר לנו, וזה משהו שהיינו שותפים לקבלת ההחלטה, זה משהו שאנחנו גאים במה שעשינו לעיר ולתלמידים שלנו, לכל דבר.

יוסף ג'בארין: זו דווקא דוגמה טובה לשיתופי הפעולה, שבסוף יצאה החלטה שכולם שמחים איתה.

תאמר אבו סאלח: כן.

יוסף ג'בארין: תודה תאמר.

איתי קרויטורו: יש נציגה של החינוך הממלכתי דתי שלצערי לא יכלה לעלות.

יוסף ג'בארין: ברשותך שני דברים.

יוסף ג'בארין: אילת, אני אנצל את העובדה שאת איתנו.

יוסף ג'בארין: העניין של ההסדרה בחיוב פתיחת המצלמות, האם יש מישהו במשרד המשפטים שיוכל להתייחס?

אילת לוין: אורי.

יוסף ג'בארין: אם יוכל להתייחס, לא צריך בזום, אפשר שפשוט יכתבו לך.

יוסף ג'בארין: מעניין אותי לשמוע האם הייתה התייחסות לנושא במשרד המשפטים.

יוסף ג'בארין: תיכף נשמע גם את משרד החינוך.

איתי קרויטורו: אני רוצה להוסיף ברשותך אדוני היו"ר, יש לצערנו נציגה שלא יכלה לעלות לזום, אבל בחינוך הממלכתי דתי ביקשו מאתנו להעביר שבנות האולפנה, לפחות מתוך מה שהעבירו לנו, בדרך כלל יכלו לבחור את כמות יחידות הלימוד במגמות מסוימות כמו תושב"ע ותנ"ך וכולי, ולצערנו בתקופת הקורונה הן דיברו על כך שהיכולת לעשות את זה נלקחה מהן.

איתי קרויטורו: לא הספקנו לקיים על כך שיח עם משרד החינוך אבל הן ביקשו מאתנו להגיד שהן מרגישות שנלקח מהן חלק מהותי בבחירה שלהם על מה שמשפיע בסוף על עתידן וחייהן והן ביקשו מאתנו להביא את זה לכאן.

יוסף ג'בארין: כמועצת תלמידים כשאתם מקבלים פניה, אתה מנסה לתקשר עם הנהלת אותו בית ספר?

איתי קרויטורו: אם זו פניה שהיא ספציפית על מקרה נקודתי, מדיניות נקודתית של בית ספר מסוים, לרוב יש לנו מועצות תלמידים ברמה המקומית או הבית ספרית ואנחנו מסייעים להם בשיח מול ההנהלה.

איתי קרויטורו: אם מדובר על עניין של מדיניות אז כמובן שאנחנו ברמה הארצית בשיח מול הגורמים הרלוונטיים במשרד החינוך בניסיון לתווך.

יוסף ג'בארין: ויש לך כתובת ספציפית בתוך משרד החינוך, איש או אשת קשר עם המועצה?

איתי קרויטורו: קודם כל יש לנו את הפיקוח וההנחיה של המועצה שיושבים במינהל חברה ונוער, יעל הממונה הארצית נמצאת פה.

יוסף ג'בארין: תיכף נשמע אותך, יעל.

איתי קרויטורו: אבל באופן כללי אנחנו בקשר עם כל הגופים הרלוונטיים אם יש משהו ספציפי לאותו גוף, יש לנו אפשרות להרים טלפון, לכתוב, לדבר ולקבוע פגישה בנושא הספציפי הזה ואנחנו מברכים על כך.

יוסף ג'בארין: אז הנייד של יעל אצלך?

איתי קרויטורו: ברור.

איתי קרויטורו: יש לה הרבה שעות מאתנו, זה בטוח.

איתי קרויטורו: בכל מקרה אבקש להצטרף לקריאה, בגלל שאני יודע שאנחנו קצרים בזמן ותיכף יגיעו התגובות, אני מצטרף לקריאה של ורד שהייתה כאן קודם שרק על ידי הסדרה, ובעינינו ההסדרה הזאת צריכה לבוא על ידי אדם שיהיה ממונה על הנושא בתוך כל רשות מקומית, תקן שמדינת ישראל נותנת, תחת ייעוץ לוועדת זכויות הילד הרשותית של בני הנוער שקיימת.

איתי קרויטורו: גם כך היום אמורים להיות מחויבים להשתתף בה אבל לצערנו לא מספיק רשויות מיישמות את זה, לייצר תקן שהוא גם יועץ לראש העיר ואמון על הטמעת הזכויות ושיתוף בני הנוער בקבלת ההחלטות, לא לוותר על זה ולשים את התפיסה של הזכויות בראש, ואנחנו חושבים שזה הדבר הכי חשוב שאפשר לעשות בתחום הזה.

איתי קרויטורו: תודה רבה אדוני היו"ר.

יוסף ג'בארין: תודה איתי.

יוסף ג'בארין: נשמח לשמוע את יעל נזרי ממשרד החינוך, גם את הדר אליהו ממרכז השלטון המקומי, אבל בינתיים אולי נשמע עוד לפחות שני דוברים או דוברות מהתלמידים ולאחר מכן נעבור למשרדי הממשלה.

יוסף ג'בארין: אתחיל בריטה נסאר, תלמידת י"ב מעראבה.

יוסף ג'בארין: ריטה תרצה לדבר בערבית ועאליה תתרגם לשפה העברית.

ריטה נסאר: (מדברת בערבית, דבריה מתורגמים ע"י עאליה עודה) תודה על הדיון ועל כך שחשוב לך שנהיה חלק בדיון וחלק ממקבלי ההחלטות.

ריטה נסאר: חשוב לי לציין שאנחנו מאוד חשובים בלקחת החלטות, בדרך כלל כל הנושא הפוליטי לא מתחשב בהחלטות התלמידים ולי חשוב כתלמידה בכיתה י"ב להביע את הדעה שלי כדי להשפיע על ההחלטות שיהיו לעתיד.

יוסף ג'בארין: היא אומרת, שהיא שומעת בשיח טיעונים פוליטיים, טיעונים כלכליים, אבל מתקשה לשמוע דברים שמביעים את האינטרסים של התלמידים.

ריטה נסאר: אחת הבעיות הכי חשובות שאנחנו מתמודדים איתן כסטודנטים היא הבעיה הכלכלית שאנחנו מתמודדים איתה גם בבית.

ריטה נסאר: לא לכולם יש את הציוד הטכנולוגי כדי שיוכלו לקחת חלק בכיתות הזום שמתקיימות היום.

ריטה נסאר: אחת הבעיות שאנחנו מתמודדות איתה היא שאנחנו כאוכלוסייה ערבית, אנחנו באות ממשפחות מרובות ילדים ויש יותר משלושה או ארבעה ילדים בבית בפחות משני חדרים, גם מבחינת ציוד טכני כמו מחשבים ניידים, אין לנו מחשב לכל אחד בבית כך שחלק מאתנו משתתפים בזום דרך הטלפון, שזה לא ממש נוח.

ריטה נסאר: אני סטודנטית למדעים וקשה לי מאוד להיות בקשר ישיר עם המורים שלי מפני שאני חייבת לעשות הכל דרך הזום וזה לא ממש עוזר לי כי אני צריכה ליישם את זה בפועל, וזה מאוד מקשה עלי לעשות את זה דרך הזום.

ריטה נסאר: חוץ מזה מבחינה חברתית, כל העניין החברתי של התלמידים מתנהל בתוך בית הספר עם התלמידים והמורים.

ריטה נסאר: שם הם מתחברים, שם הם משפיעים ומושפעים ועושים את הפעילות שלהם, אין להם פעילות אחרת חוץ מבית הספר, ועכשיו כשאין גם את זה, הם קצת מנותקים וסגורים בבית.

ריטה נסאר: תודה רבה.

יוסף ג'בארין: תודה רבה ריטה, תודה גם לעאליה על התרגום המאוד מקצועי.

יוסף ג'בארין: בבקשה איתי.

איתי קרויטורו: אשמח לתת ליובל לדבר.

איתי קרויטורו: סגנית יו"ר המועצה הארצית.

יוסף ג'בארין: בבקשה.

יובל גודקר: לגבי הנושא שורד דיברה עליו קודם, הייתי שותפה בפרויקט של המועצה לשלום הילד, וכך נפגשנו עם בני נוער בבאר שבע וברהט, אני יכולה להגיד שעד כיתה ט' לא הרגשתי ששומעים אותנו ולא מערבים אותנו בשום החלטה שעולה, ולאחר שהצטרפתי לפרויקט של שלום הילד הבנתי כמה שבאמת יש את הקול הזה אבל אין מספיק את הפרסום, בני הנוער לא מודעים לדבר הזה ובגלל זה הם מרגישים שלא מספיק שומעים אותם.

יובל גודקר: אני חושבת שעוד קצת פרסום ליוזמה המדהימה הזאת ייתן את המקום שמגיע לבני הנוער.

יוסף ג'בארין: היו מפגשים עם משרד החינוך במסגרת היוזמה?

יובל גודקר: אני אוסיף לדבריו של איתי ואדבר גם הישיבות.

יובל גודקר: לצערנו גם הישיבות, נלקחה הזכות לבחור כמה יחידות הם יגבירו ואיזה מקצועות הם יגבירו.

יובל גודקר: גם בגלל תקופת הקורונה.

יובל גודקר: ולגבי המצלמות, בגלל המצלמות אני יכולה להגיד שהבריונות ברשת עלתה יותר, אם זה צילומים, להוציא מזה מדבקות, להעלות את זה לרשתות החברתיות, לצערי אני עדה למקרה שקרה בבית ספר יסודי.

יובל גודקר: אנחנו לא יודעים איך זה טופל, לצערי גם את זה מסתירים מאתנו.

יובל גודקר: מועצת התלמידים אצלי בבית הספר כמעט ולא מושמעת בגלל שההנהלה לא מערבת אותנו בדבר, יצאו כל כך הרבה סעיפים בתקנון שפשוט לא עירבו אותנו, אם זה על הלימודים המקוונים, אם זה מתי אנחנו חוזרים ללמוד ואיך, לצערי גם כאן השתיקו אותנו.

יובל גודקר: לפני שחזרתי לבית הספר שאני נמצאת בו עכשיו הייתי בבית ספר - - -, בבית הספר הזה אני יודעת שהייתה לגמרי שותפות בין מועצת התלמידים לבין ההנהלה, כך ששם יכולנו לראות את הפירות המדהימים שיצאו משיתוף הפעולה הזה, שבעצם זה התאים לבני הנוער.

יובל גודקר: כרגע בבית הספר שאני נמצאת בו ההחלטות שמתקבלות לא מתאימות בשום צורה לבני הנוער, לא מתאימים את המערכת עצמה של בית הספר אלינו.

יובל גודקר: אני חושבת שזו הבעיה העיקרית.

יוסף ג'בארין: תודה רבה יובל ובהצלחה.

יוסף ג'בארין: אני שמח לשמוע על הפרויקט ויכול להיות שצריך לחשוב איך מרחיבים פרויקטים כאלה.

איתי קרויטורו: צריך באופן כללי להעלות את המודעות לזכות עצמה שמגיע לבני הנוער להשתתף.

איתי קרויטורו: זה לא משהו שידוע לבני הנוער, שקיימת אמנה, שקיים חוק או שקיימת הזכות שלהם שיש לשמוע אותם.

יוסף ג'בארין: ביקשנו מנציג משרד המשפטים להתייחס לנושא של הסדרת עניין החיוב בפתיחת מצלמות.

יוסף ג'בארין: בבקשה.

אורי שלומאי: עוד בגל הראשון עבדנו על איזה שהוא חוזר, אפשר לומר טיוטת חוזר, בכלל על כל הנושא של למידה מרחוק, בעקבות הקורונה.

אורי שלומאי: סעיף מסוים מתייחס גם לעניין החיוב של פתיחת מצלמות.

אורי שלומאי: למיטב ידיעתי החוזר עדיין לא פורסם.

אורי שלומאי: ניסיתי עכשיו תוך כדי לברר אבל לא קיבלתי עדיין תשובה, אנחנו ניתן תשובה לוועדה באם הוא פורסם או לא.

אורי שלומאי: בגדול אני יכול לומר שעמדתנו היא שכן אפשר לחייב תלמיד לפתוח מצלמה כחלק מהשיעור, כשהשיעור לא מוקלט, אבל אם יש נסיבה פרטנית שבגללה תלמיד לא מוכן או לא יכול לפתוח את המצלמה, אז בתיאום עם המורה צריך ללכת ולשמוע את עמדת התלמיד ולאפשר לו לא לפתוח את המצלמה.

אורי שלומאי: אבל ככלל מדובר פה בשיעור, וכפי שבשיעור יש חובת נוכחות, כך גם כאן.

אורי שלומאי: יש ערך לפתיחת המצלמה שיראו שהתלמיד נמצא ושיהיה שיח ונראות, ויש לכך חשיבות.

יוסף ג'בארין: החובה היא גורפת במובן הזה כשזה במהלך כל השיעור או שהחובה אומרת שאם המורה מבקש אז אפשר?

אורי שלומאי: אם המורה מבקש.

אורי שלומאי: המורה גם יכול להחליט שהוא לא מחייב לפתוח מצלמות.

איתי קרויטורו: אם יש תלמיד שמתנגד לפתיחת מצלמה באופן עקרוני או כי הוא לא מרגיש בנוח עם זה, צריך לאפשר לו לא לפתוח את המצלמה מבלי לפגוע בו?

אורי שלומאי: הוא צריך לדבר עם המורה.

אורי שלומאי: שוב, אני לא יודע אם זה פורסם, יש בפניי את הטיוטה.

אורי שלומאי: אם אלה נמצאת פה היא תוכל להרחיב.

אורי שלומאי: אבל שוב, יש התייחסות שאומרת שצריך לפתח שיח עם התלמיד וכן ללכת לקראתו בעניין הזה.

אורי שלומאי: אבל אני לא יכול להגיד שיש פה חובה מוחלטת על המורה לאפשר לו.

אורי שלומאי: הכל תלוי בנסיבות.

איתי קרויטורו: אני קצת המום.

אורי שלומאי: כל המצב הזה קצת המום, אני חייב לומר.

אורי שלומאי: שוב, הנחת המוצא היא שתלמיד צריך לפתוח מצלמה כי זה שיעור.

אורי שלומאי: יש מקרים חריגים.

יוסף ג'בארין: איתי, אני מציע שתפנה ליעל נזרי.

איתי קרויטורו: לפני שאני פונה ליעל אני קודם כל אגיד לה תודה על הליווי בשעות המרובות הארוכות והמאוחרות שלנו של מועצות התלמידים במדינת ישראל באופן כללי.

איתי קרויטורו: יעל בבקשה.

יעל נזרי: ד"ר ח"כ יוסף ג'בארין אני מברכת אותך על התפקיד שאתה עושה אותו באדיקות, כך נראה לפחות מהבוקר שאני צופה, שומעת, לומדת, והאמת שאני חושבת שיש לך קהל נהדר ושותפים נהדרים שמשתפים את הדברים דרך החוויה ודרך העשייה המרובה.

יעל נזרי: איתי כאחד כזה ותראה עוד כל מי שמסביבו.

יעל נזרי: אני חושבת שזכות גדולה לנו כמשרד חינוך להוביל ממשלת נוער שהיא בעצם מורכבת מכל שכבות האוכלוסייה, אבל יתרה מזו היא באמת מורכבת מכל המגזרים.

יעל נזרי: אתה יכול לשמוע פה את כל החבר'ה מקצוות הארץ, ומה שיפה עוד לראות שבעצם הם מייצגים גם את תנועות הנוער, גם את ארגוני הנוער, גם ברשויות המקומיות וגם את בתי הספר ועוד.

יעל נזרי: אז כך שאני חושבת שכל מה שאני אגיד זה כאין וכאפס לעומת הדברים החכמים שאתה שומע ונוכח לראות, ובאמת הכל מעשה ידיהם ומחשבתם והאסופה שלהם והשותפים למיניהם.

יעל נזרי: אנחנו כולנו נמצאים בתקופה לא פשוטה והתקופה הזו היא תקופה שבודקת אותנו אם אנחנו נצמדים לאמנה, אני חושבת שגם בתקופה טובה נצמדים לאמנה, אבל קל וחומר אנחנו צריכים להיות עכשיו עם היד על הדופק ועם עוצמות השותפות.

יעל נזרי: אני חייבת לומר שיש קו פתוח, כמו שאיתי סיפר, בין משרד החינוך, השר, המנכ"ל, למועצה הארצית ובכלל, ביקורים, מפגשים, מתן במה.

יעל נזרי: אני לא אסנגר על חבריי בתוך המשרד, אבל זו שנה מיוחדת.

יעל נזרי: בשנה הזו המנכ"ל והשר פתחו את כל הדלתות למועצות התלמידים ולנציגי הנוער.

יעל נזרי: איתי משתתף בוועדת האסטרטגיה לנושא הקורונה שמובילה אותה מיכל טביביאן, דסי בארי שמובילה את כל הנושא הפדגוגי, דוד גל שמוביל את כל הבחינות ועוד כטובה בן ארי, ועוד השפ"י, אין כמעט גוף בתוך משרד החינוך או האגף בתוך המשרד, אני אדייק ואומר, שלא פתח איתנו קבוצת וואטסאפ, קבוצת דיונים ומפגשים קבועים ויציאה לקראת כנס משותף לשמוע את בני הנוער מדברים zoom in לתוך החינוך.

יעל נזרי: אני חייבת שגם התהליך הוא לא פשוט, הוא לא נעשה ביום אחד, וכמובן כולם כך היו בהלם, כמו שמתפקדים עוד משרדים למיניהם, ולאט לאט הדברים מתגבשים.

יעל נזרי: אני כולי תקווה ביצירתיות של בני הנוער, בבקשות שלהם, בכניסה הרצינית מאוד שלהם לעובי הקורה והם מאוד מאוד יצירתיים, מאוד מאוד יצירתיים כך שמשרד החינוך גם לומד יחד איתם ויחד איתנו את כל הסוגיה שקורית בעת הזו, בעת הקורונה.

יעל נזרי: מיותר לציין גם את כל החברים מהגופים השונים כאן ממועצת זכויות התלמיד, משרד המשפטים, איילת, הילה טנא, שלטון מקומי ועוד ששותפים לחשיבה ומיכל מנטס, אני לא יודעת אם את כאן, אבל השלטון המקומי מאוד מאוד מעורב בעשייה של מועצת התלמידים והנוער, הן הארצית והן ברשויות המקומיות.

יעל נזרי: משתתפים כ-25,000 תלמידים ברמה הארצית בתכנית מועצות התלמידים והנוער, ובתוך בתי הספר יש לנו כ-115,000 מועצות תלמידים, רק בבתי הספר, אני לא מדברת עוד על הרשויות המקומיות שהם כרגע נמצאים בזמן בחירות.

יעל נזרי: שאלת לגבי הנושא של האם יש כמובן את הזכות לקבלת דעה בקבלת החלטות באמנה, אז ברור שכן.

יעל נזרי: חברתי טובה יכולה לספר את זה יותר טוב ממני, והנגזרת לכך היא באמת מועצת התלמידים והנוער הארצית, המחוזית, הרשותית וכן הלאה.

יעל נזרי: זהו.

יעל נזרי: אם תשאל עוד שאלות אשמח לענות, אבל אני חושבת שהם דיברו בשם עצמם ומאוד יפה.

יוסף ג'בארין: תודה רבה יעל.

יוסף ג'בארין: שמחתי לשמוע על שיתוף הפעולה המתמשך והתיאומים איתך ישירות.

יוסף ג'בארין: זה בהחלט משמח.

יוסף ג'בארין: נשמע את דסי בארי מנהלת החינוך העל יסודי.

יוסף ג'בארין: נשמח לקבל התייחסות לנושאים שעלו, ובנוסף, הפתיח שלי התייחס באופן מפורש לשכבת ז'-י' שנופלת בין הכיסאות בכל השיח הזה ובינתיים לא נשמע שיש להם לחזור ללימודים בתקופה הקרובה, עם כל ההשלכות הקשות על לימודיהם.

יוסף ג'בארין: נשמח לשמוע את התייחסותך.

דסי בארי: ראשית אני רוצה קודם כל לברך אותך יו"ר הוועדה, לברך את איתי ממועצת התלמידים שוועדה כל כך חשובה מקדישה את זמנה לשיח עם מועצת התלמידים.

דסי בארי: אני רואה בזה חשיבות עצומה ומתן מקום כל כך יפה למועצה שהיא מאוד חשובה לנו, אז המון תודה על כך.

דסי בארי: אני אתייחס לדברים שנאמרו.

דסי בארי: מועצת התלמידים יושבת על שולחננו בחינוך העל יסודי בקביעות כבר כמה שנים, יש לנו פורום קבוע עם המועצה, אנחנו נפגשים כמעט מדי שבוע.

דסי בארי: כל שנה אנחנו שמים על הפרק איזה שהוא מיזם משותף שלנו ושל התלמידים שרלוונטי לאותה שנה.

דסי בארי: לפני ארבע שנים היה צוות י"א, שהייתה איזו הבנה שכיתות י"א הן מורכבות, ולפני שנתיים יצאנו לכנס קול החינוך והשנה יחד עם מועצת התלמידים ועם יחידות רבות במטה המשרד אנחנו מכינים כנס משותף עם השלטון המקומי וגופים רבים נוספים.

דסי בארי: בחינוך העל יסודי התלמידים הם קול חשוב מאוד, - - - כדי לתת נקודת מבט משמעותית ותורמת, וזה לא נעשה רק עבורם אלא זה באמת חלק מתוך הלמידה וההבנה שכך רואים תמונה שלמה ועל כך אנחנו באמת מאוד מברכים גם את המועצה העכשווית, בשנה שעברה הייתה מועצה פחות יציבה אולי אבל השנה יש מועצה יציבה רצינית ומשמעותית בהנהגתו של איתי והשיח השוטף הוא מאוד משמעותי ומביא אל שולחננו - - - חשובים מאוד.

דסי בארי: כאמור, אנחנו נצא בשבועות הקרובים בעבודה משותפת, יעל דיברה על זה ונדמה לי שאיתי הזכיר את זה, לכנס גדול שינסה לכלול את כלל השותפים, גם הרבה מאוד יחידות מטה, לייצר שיח על הנושאים שעל הפרק בצו השעה ולשמוע, באמת שכל היחידות ישמעו את כל 360 המעלות של הקולות, הורים, שלטון מקומי, מנהלים, מורים ותלמידים יחד עם משרד החינוך בעצמו.

דסי בארי: לשאלתך, משרד החינוך מאוד רוצה להחזיר את כלל התלמידים, כולנו יודעים את זה, אנחנו רואים בלמידה חלק מתוך בריאות, ממש בריאות נפש, ומתוך בריאות חברתית.

דסי בארי: חינוך הוא לא רק השכלה אלא הוא באמת גם שמירה על מרקם חברתי טוב וכמו כולנו היינו רוצים לחזור לשגרה.

דסי בארי: הקורונה משבשת לכולם, לעולם כולו ואנחנו בתוך הסיטואציה הלא פשוטה הזו מנסים לעשות את המיטב.

דסי בארי: יש מתווה שיצא בשבועות האחרונים והוא מאוד תורם, של מפגשים במרחב הפתוח.

דסי בארי: זו הזדמנות מדהימה לכיתות חטיבת הביניים והחטיבה העליונה שבאמת קפצו על ההזדמנות ומייצרים דברים יפהפיים של מפגשים במרחב הפתוח.

דסי בארי: וזה נותן מענה מסוים לצורך מסוים, אנחנו מאוד מברכים על הדבר הזה, אנחנו מאוד מודים לבתי הספר שהרימו את הכפפה ועושים במסגרת המפגשים במרחב הפתוח יוזמות מאוד יפות ורחבות וזו תחילה של מענה, וביחד עם כולם, גם אני וגם כולנו כמהים לבריאות ולעצירת המגפה, כך שהשגרה תחזור כמה שיותר מהר, אבל כל עוד היא כאן אנחנו מתנהלים לפי הנהלים ובהתאם להסכמות שמגיעות בכל הדרגים.

יוסף ג'בארין: בהחלט טוב לשמוע על המתווה, השאלה אם אתם עוקבים אחר היישום שלו.

יוסף ג'בארין: הרי בתי הספר לא מחויבים לעשות את זה, או שכן?

יוסף ג'בארין: יש חובה לעשות פעילות כזו?

דסי בארי: אין חובה, בגלל שיש פה מקום לשיקול הדעת המקומי של מנהלים, של מורים.

דסי בארי: צריך להגיד שיש תלמידים שכן מגיעים לבית הספר גם בחינוך העל יסודי, תלמידים של כיתות מב"ר ואתגר, תלמידים משולבים כן מגיעים גם פיזית לבית הספר, ואלה שלא, אין חובה, כי יש כאן שיקול דעת מקומי מאוד גדול של מנהל, של מורים, בהתאם לסיטואציה עם הרבה גמישות ומקום.

דסי בארי: אבל מתוך מה שאנחנו רואים, הצוות שלי סיים היום סבב דיבור עם כל - - - שכן בתי הספר מאוד מרימים את הכפפה בהתאם לצורך.

דסי בארי: המציאות היא כל כך מורכבת גם כך, שצריך לאפשר לנהל אותה בכמה שיותר התאמה בכל מקום ובכל סיטואציה.

דסי בארי: המשרד פתח פתח והוא נותן הרבה מקום - - -

יוסף ג'בארין: אני מבין את הנקודה אבל אני מניח שהתלמידים שותפים איתי כאן שלכל הפחות אולי צריכה להיות בכל זאת מעורבות של משרד החינוך לחייב משהו מינימלי.

יוסף ג'בארין: אני מודע לצורך בלהתאים, אבל לדעתי גם אחרי פרסום המתווה, אם אתם רואים שיש בתי ספר שעד היום לא הצליחו להביא את הילדים ביחד מאז תחילת שנת הלימודים, זה מצב שמחייב את התערבותכם.

יוסף ג'בארין: נכון, איתי?

יוסף ג'בארין: יש מצבים כאלה.

יוסף ג'בארין: - - - על המתווה של תלמידים - - -

איתי קרויטורו: כן.

איתי קרויטורו: של מפגשים הפגתיים.

יוסף ג'בארין: וכאילו זה נשאר לשיקול דעת של בתי הספר.

איתי קרויטורו: אני מסכים שמתוך הדבר הזה, לאו דווקא אולי לחייב לייצר כמות מסוימת, אבל כן צריך להיות מצב שאין תלמיד שלא יהיה לו מפגש חברתי.

איתי קרויטורו: זה חייב להיות, לא יודע באיזה כלים משרד החינוך יבחר, הסמכות המקצועית היא שלהם, אבל אני כן חושב שלא צריך להיות מצב שיש ילד שלא נפגש בכלל.

יוסף ג'בארין: פעם בשבוע זה אולי יותר מדי?

יוסף ג'בארין: מה את חושבת דסי?

דסי בארי: אני כרגע רוצה לדבוק במתווה שישנו ולהסביר דבר אחד.

דסי בארי: כל הגורמים שנמצאים בין אם המנהלים בין אם זה המורים, במחוזות, כולם רוצים את טובת התלמידים.

דסי בארי: אין פה טובים ורעים.

דסי בארי: כולם רוצים את טובת העניין אבל יש גם סיטואציות משתנות.

דסי בארי: יש בית ספר שבו פתאום הסיכון גבוה יותר ואז המנהל לוקח שיקול דעת ואומר 'השבוע אני לא רוצה לגעת בזה', סיכון כמו מורים בבידוד וכדומה.

דסי בארי: יש בית ספר שפתאום רוצים כל יום, יש כיתה שבה החשיבות יותר גבוהה, יש כיתה שבה התלמידים חוששים, אנחנו גם לא רוצים לאכוף על התלמידים.

דסי בארי: דווקא אני חושבת שממה שאנחנו מתרשמים כרגע, בתי הספר הרימו את הכפפה באופן מאוד מרשים, הרשויות המקומיות מסייעות ויש מפגשים מאוד יפים בכל מיני זירות ופורומים ואני חושבת שצריך להסתכל על זה בעיניים מוקירות כרגע ולא בעיניים ביקורתיות.

דסי בארי: כל ניסיון להכניס עוד אילוצים לתוך האילוצים, לדעתי יזייף את הדבר הטוב שקורה.

דסי בארי: מההתרשמות שלנו קורה דבר טוב מאוד ודווקא זה מקום להוקיר אותו.

איתי קרויטורו: אני מסכים עם דסי שבתי הספר עושים דברים יפים, זה שתלמידים נפגשים וגם אתמול שמענו את זה, זה אויר לנשימה בשביל התלמידים.

איתי קרויטורו: אני כן חושב, היות וכאן זה המקום לומר, שהיות ויש כרגע גשם וחורף ולא תמיד זה נעים ונוח, לאפשר להשתמש תחת תקנות מגבילות אבל באולמות, במבנים של הרשות.

איתי קרויטורו: לצרכי המפגשים החברתיים, לא רק לצרכי מפגשים לימודיים, בכיתות שכבר חזרו, זה דבר שיכול לסייע משמעותית לעשות את זה.

איתי קרויטורו: כן זה בסדר אם יש מקום שיש בו סיכון בריאותי כמובן שלא צריך לקחת את זה, זה שיקול מנהל בית הספר, אבל ברגע שיש בית ספר שכמדיניות אומר שלא מתאים לו לעשות מפגש חברתי, אני כן חושב שנדרש פה איזה שהוא שיח מסוג אחר.

יוסף ג'בארין: תודה רבה דסי.

יוסף ג'בארין: הלשכה המשפטית במשרד החינוך, בלה רדונסקי בבקשה, לגבי סוגיית המצלמות, על הנושא של ביקורת על חיוב תלמידים על ידי מוריהם לפתוח את המצלמה במסגרת השיעורים.

יוסף ג'בארין: הבנו שיש טיוטת חוזר מנכ"ל, אולי תוכלי לפרט מה המצב המשפטי כיום, במיוחד לאור הדרישה שעלתה שיש תלמידים שמעדיפים לא לפתוח מצלמה משיקולי פרטיות וכולי.

בלה רדונסקי: אני רוצה להגיד כך, אנחנו כתבנו מסמך טיוטה שהחלק הראשון ממנו לגבי המורים התפרסם שלשום.

בלה רדונסקי: לגבי התלמידים טרם סיימנו לכתוב את הטיוטה ועדיין נערכים דיונים וכל מיני שיקולים שאנחנו שוקלים גם עם משרד המשפטים והרשות להגנת הפרטיות וגם עם אגפים שונים במשרד החינוך כולל אגפי הגיל, וברגע שהטיוטה תהיה מוכנה, היא תאושר על ידי המנכ"ל ואז נפרסם אותה.

בלה רדונסקי: זה לא בשלב שאני יכולה להגיד כרגע חד משמעית, למרות שבאמת רוב הטיוטה כבר בסיומה.

יוסף ג'בארין: בכל זאת אבל מה המתווה שמוצע, מה המגמה?

יוסף ג'בארין: שמענו תחילת דברים מנציגי משרד המשפטים שהם מבינים שהכיוון הוא לחייב תלמידים לפתוח מצלמות, אלא במקרים חריגים.

בלה רדונסקי: שיקולי הדעת באמת מתחברים למה שאתם אומרים לגבי הנוער המנותק, הצורך להיות בקשר ולדעת מה קורה עם כל תלמיד ותלמיד, בהתחשב באמת במגבלות שקיימות גם בחקיקה, וזה באמת למצוא את הדרך והמתווה הטובים ביותר מחד לאפשר כן פתיחת מצלמות אבל מאידך להתחשב בכל מקרה קונקרטי, מה שנקרא חליפה אישית לילד, בהתאם לרגישויות ולצרכים.

בלה רדונסקי: כן יש צורך בפתיחת מצלמות ברמה הכללית כיוון שאנחנו בהחלט מדברים על קשר רציף עם הילדים, על הלמידה, על המתווה, אבל שוב, הדברים עוד בגיבוש ולכן לא הייתי נכנסת עד הסוף למענה של אם זה יהיה בגדר חובה גורפת או חובה כזו או אחרת.

יוסף ג'בארין: מתי אמור להתפרסם המתווה או חוזר המנכ"ל?

בלה רדונסקי: אנחנו מאוד מקווים שבימים הקרובים כי החלק הראשון של המתווה כבר פורסם שלשום כמו שאמרתי, ותוך כמה ימים אמור להתפרסם גם החלק השני.

יוסף ג'בארין: והוא אמור להתייחס לסוגיה הזאת של חובת פתיחת מצלמה?

בלה רדונסקי: נכון.

בלה רדונסקי: בהחלט.

יוסף ג'בארין: או.

יוסף ג'בארין: קיי.

יוסף ג'בארין: אני מקווה שברגע שיתפרסם תוכלו גם להעביר אלינו לוועדה ואני מניח שהתלמידים גם יקבלו.

יוסף ג'בארין: אם אנחנו מדברים על שותפות של תלמידים בקבלת ההחלטות אז איתי, בבקשה.

איתי קרויטורו: בלה, אני רוצה לומר רגע, וגם היינו על זה בשיח.

איתי קרויטורו: כשאתם אומרים שכן תהיה חובה כנראה כללית בגלל נוכחות, אני חושב שיש כאן התעלמות משני דברים בסיסיים.

איתי קרויטורו: אני לא משפטן, אבל נתחיל מהנושא של פרטיות, אנחנו בסוף נמצאים בתוך בית, אנחנו יודעים שבתוך זום אין לנו אפשרות למנוע את זה שמשתמשים בתמונות שלנו, בשידור וידאו הזה תלמידים אחרים כי אפשר פשוט לצלם גם אם לא מקליטים, ואין את האפשרות לאכוף את זה וזה גורם לתלמידים להרגיש לא בנוח ויש לזה השלכות גם נפשיות, אז אני לא מבין, למשל אם יש הורה שחותם לתלמיד על זה שהוא מוכן שהוא יהיה בלי מצלמה בשיעור, למה זה לא תקף אם כשמגיעים לבית הספר ומתקיימת פעולה של צילום זה נדרש אישור הורים.

איתי קרויטורו: לתוך המשווה הזאת אני רוצה להוסיף שזה שיש תלמיד עם מצלמה פתוחה לא הופך אותו לתלמיד נוכח, הוא יכול להיות תלמיד עם מצלמה פתוחה כל יום בכל שיעור לעלות לזום ולהיות תלמיד לא נוכח.

איתי קרויטורו: אנחנו גם רואים תלמידים שפותחים מצלמה, שמים בתור רקע סרטון כלשהוא והולכים הצידה וזה נראה כאילו שהם שם לחלוטין, וזה לא משליך על הנוכחות בצורה פדגוגית בשום צורה.

יוסף ג'בארין: בלה, דברים חשובים אומר איתי, שצריך להתחשב בהם.

יוסף ג'בארין: אבל אני אשאל אותך ברמה המשפטית, אשתמש בכישוריי כמשפטן, זה לא מחייב הסכמת ההורים?

יוסף ג'בארין: כי בכל זאת מדובר בשידור מתוך הבית ולפתוח מצלמה זה אומר גם לחשוף את הבית למשתתפים.

יוסף ג'בארין: מה כאן המעמד של ההורים בעניין הזה?

בלה רדונסקי: אתה בהחלט צודק בנושא הזה שאנחנו פוסעים בעצם על מתווה מאוד דק באיזונים שאנחנו צריכים לעשות בין כל האינטרסים ובין כל החקיקות, בין חוק לימוד חובה לבין חוק הגנת הפרטיות לבין חוק זכויות התלמיד לבין האמנה, זה מאוד סבוך, הדברים האלה לא כל פשוטים ולכן זה גם לא נבנה ביום אחד אלא דורש הליך מחשבתי מאוד מאוד ארוך.

בלה רדונסקי: הנושא של הסכמת הורים נובע לא רק בגלל שאנחנו מדברים על השטח הפרטי של התלמיד אלא גם בגלל היותם של ההורים אפוטרופוסים על הילדים עד גיל 18.

בלה רדונסקי: זאת אומרת יש כאן צורך גם בנושא הזה בלקחת את השיקולים של הילדים או ההורים והעובדה שאנחנו באמת מעבירים את הצילום מתוך ביתו של התלמיד.

בלה רדונסקי: אז באיזונים האלה אנחנו באמת מתעסקים בוקר וערב.

יוסף ג'בארין: אבל אפשר לומר, ואנחנו תיכף עוברים לשמוע את הדר אליהו ממרכז השלטון המקומי, אפשר לומר שאם הורה מתנגד, המורה לא יוכל לכפות את פתיחת המצלמה?

בלה רדונסקי: אני לא יודעת עוד להגיד לך בשלב הזה אם זה יהיה כך או אחרת, כי גם כשילד נמצא בבית הספר, החובה שלו להגיע לבית הספר מושתתת על חוק לימוד חובה.

יוסף ג'בארין: לא, זה כן.

יוסף ג'בארין: להתחבר זה בטוח, אני רק אומר מטעמי פרטיות של צילום מתוך הבית.

בלה רדונסקי: - - -הפרטיות אנחנו באמת צריכים למצוא את האיזונים.

בלה רדונסקי: זה לא לבוא ולהגיד שאנחנו מוותרים לחלוטין על נוכחות של ילד כי אנחנו יודעים שיש פה הרבה מאוד רגישויות שאנחנו צריכים לקחת בחשבון וגם זו תקופה שאנחנו צריכים לראות, הרי חוק הגנת הפרטיות לא צפה את תקופת הקורונה וגם חוק הגנת הפרטיות הוא כללי והוא בוודאי לא גובר על חקיקה ספציפית וחקיקה מאוחרת, ועדיין אנחנו בדיוק מחפשים את הפרשנות המתאימה לתקופה הנוכחית כדי לאזן בין כל האינטרסים ובין כל הרגישויות שציינת, ובצדק.

יוסף ג'בארין: תודה.

יוסף ג'בארין: תודה רבה בלה, הנושא באמת מורכב.

יוסף ג'בארין: אני מקווה באמת שתוכלו לפרסם את זה בקרוב כדי שהתלמידים גם יוכלו להבין מה ההסדר המחייב.

יוסף ג'בארין: תודה לך.

יוסף ג'בארין: נעבור להדר אליהו ממרכז השלטון המקומי.

הדר אליהו: צהריים טובים.

הדר אליהו: שלום לכולכם.

הדר אליהו: קודם כל אני מבקשת להצטרף לתודות ולברכות על הדיון החשוב הזה בראשותך.

הדר אליהו: אני אשתדל להיות קצרה, אני יודעת שיש עוד דוברים, ובאמת להסתכל על הדברים מנקודת המבט של מרכז השלטון המקומי והרשויות המקומיות.

הדר אליהו: קודם כל, בכלל ובוודאי בעת הזו של משבר הקורונה מרכז השלטון המקומי משתף פעולה יחד עם מועצת התלמידים והנוער הארצית בכל מיני דרכים עד מכתבים שיוצאים בחתימה משותפת בין היתר של יו"ר מרכז השלטון המקומי חיים ביבס ושל איתי ידידנו היקר שנמצא כאן, יו"ר מועצת התלמידים והנוער הארצית, ובאמת מתקיימים דיונים משותפים ואני בטוחה ששיתופי הפעולה האלה ימשיכו ויעמיקו מתוך אמונה אמיתית של מרכז השלטון המקומי שלנוער יש מה להגיד, יש לו דברי טעם לומר, ממקור פנימי, מבין, יודע ומכיר הכי טוב את נפשו ואת דרכו.

הדר אליהו: מה גם שנציגיו גם לא רק מייצגים את עצמם נהדר, אלא באמת מבינים גם את מערך השותפויות שהם חברים בו באמת ממקום מאוד בוגר, מאוד אחראי, ואם יורשה לי אפילו מאוד מקצועי שיש גם ללמוד מהם.

הדר אליהו: אני אומרת את זה מכל הלב לך איתי ולחברים במועצה.

הדר אליהו: מרכז השלטון המקומי בענייננו אנו קידם בערך לפני שנתיים יחד עם הוועדה הזו, הוועדה לזכויות הילד, איזה שהוא מהלך מול הרשויות המקומיות כדי לוודא שיבוץ נציגות של בני נוער ותלמידים בוועדות הרשותיות, ככל שנדרש בעת הזו גם, שוב, לרענן ולעדכן את הדבר הזה – איתי אתה תגיד לי, אם יש צורך כמובן גם אתה יו"ר ועדה - - -

יוסף ג'בארין: אבל יש מנהג או פרקטיקה?

יוסף ג'בארין: יש לך נתונים האם תלמידים משולבים בוועדות הרלוונטיות בשלטון המקומי?

הדר אליהו: בגדול כן, אני יודעת ובטוחה שכן יש רשויות שאין בהן.

הדר אליהו: לעתים יש פשוט שלא שיבצו, לעתים אולי מועצת התלמידים הרשותית לא מתפקדת, לעתים אולי אין נציגות כרגע ולעתים אולי גם חלילה לא טרחו לעשות את זה.

הדר אליהו: אני באמת חושבת שיש מנעד של סיבות, אין הרבה רשויות כאלה, אבל צריך לטפל בזה.

הדר אליהו: אני מבחינתי במקום שמספיק שיש רשות אחת כזאת, צריך לטפל בזה.

יוסף ג'בארין: לכן הקריאה שלנו אליך הדר, שבאמת אולי ליזום איזה שהוא מיפוי ולראות האם באמת מועצות התלמידים הרשותיות מתפקדות, איפה יש בעיות.

יוסף ג'בארין: כדאי לקבל תמונה על מה שקורה בשטח מבחינת היישום.

הדר אליהו: בסדר, אני אומר לך כך, בעצם מתוקף חוק הרשויות המקומיות למנהל יחידת הנוער ומלווה מועצת התלמידים הרשותית, כך נקרא השם המלא של החוק, מי שמתכלל את עבודת המועצה הרשותית היא בעצם מחלקת הנוער ברשות המקומית.

הדר אליהו: אני אשוחח עם לירז גור שריד יו"ר האגודה למנהלי מחלקות הנוער מצד אחד וגם עם המשרד להשכלה גבוהה ומשלימה שאמון על מחלקות הנוער, ופה כמובן נתחבר גם אל יעל נזרי, שכבר דיברה כאן, ובעצם ננסה להשיג איזה שהוא מיפוי.

הדר אליהו: כך או אך, אני שוב חוזרת ואומרת, אנחנו כשלטון המקומי נקדם מהלך, שוב, לעורר את העניין הזה, להסב את תשומת לב הרשויות כדי להקפיד על נציגות הנוער.

הדר אליהו: עכשיו אהיה קצת בוטה וסליחה, עם כל הכבוד ליוזמה פה ויוזמה שם, רצון של אדם זה או אחר, אני מאוד מסכימה עם מה שאיתי אמר, שזה לא צריך להישען על רצון טוב או יוזמה, כפי שאמרתי, אלא אנחנו צריכים להתחיל בבניית תפיסת עבודה ותפיסת עבודה כזו שתחלחל אל השטח.

הדר אליהו: כי מה שאני שומעת בשעה האחרונה, אמנם דיברו בעיקר על בתי ספר ולא על מועצות רשותיות אבל זה לא משנה את ההבנה שלי שיש פער בין דברים נפלאים שקורים ברמת המטה והדברים לא מחלחלים עד הסוף ברמת התפיסה הפנימית של כל איש חינוך בחשיבות של הדבר הזה, ולא משנה מי איש החינוך הזה, אם המחנך או מנהל בית הספר, ויש המון המון אנשי חינוך שנמצאים שם ביג-טיים, אבל מסתבר שיש גם מי שלא ולעולם אנחנו באמת נדרשים להקטין כמה שיותר את האחוזים של מי שעדיין לא נמצא במקומות שאנחנו מבקשים לקדם.

הדר אליהו: בשביל זה אני באה ואומרת שאני מאוד מסכימה שצריך לעשות פה איזה שהוא מהלך כוללני שמקדם קודם כל את תפיסת העבודה, תפיסת העבודה שמדברת מרמת מטה עד אחרון התלמידים ואנשי החינוך, וכן, גם ההורים צריכים להיות שותפים בעניין הזה, ולא שמעתי פה את פורום ועד ההורים הארצי, לא יודעת אם הם נמצאים כאן, אני חושבת שחשוב שהם יקחו חלק בזה, ואני גם יודעת, שמעתי את איתי מדבר על איזה שהוא תקן ברשות המקומית, אני חושבת שזה טיפונת מוקדם.

הדר אליהו: אני לא מבטלת את הסיפור הזה אבל זה בעצם השלב הבא שצריך לבחון אותו, הוא הרבה יותר מורכב, וכמובן אנחנו נדבר עליו בבוא העת.

הדר אליהו: יש לי גם בקשה ואני מסיימת בזה.

הדר אליהו: כפי שאמרתי, מחלקות הנוער ברשויות המקומיות הן מובילות את מועצות התלמידים והנוער הרשותיות שבעצם ניזונות מתוך בתי הספר אבל לא רק, אלא גם מתנועות הנוער, ארגוני הנוער וגורמים אחרים וגם תלמידים שגרים ברשות אך לא לומדים בה, וזאת אמירה מאוד חשובה.

הדר אליהו: מה גם שהתיכונים ברובם הם בבעלות הרשות המקומית וכמובן בניהול משותף עם משרד החינוך.

הדר אליהו: אני מאוד מבקשת, היה וניכנס לאיזה שהוא תהליך של גיבוש אותה תפיסת עבודה שתהיה איזה שהוא בסיס, אולי גם אחר כך להיבטים משפטיים מובהקים יותר או תקנים או מה שזה לא יהיה, שמרכז השלטון המקומי יהיה שותף לכתיבה ולבנייה הזו.

יוסף ג'בארין: תודה הדר.

יוסף ג'בארין: איתי יש עוד נציג לפני שאנחנו מסכמים?

איתי קרויטורו: אין נציג ספציפי שלנו אבל כן הבנתי שטל מדר ממועצת תנועות הנוער מבקשת לדבר.

יוסף ג'בארין: רק לבדוק אם יש נציג מועצת ההורים הארצית נשמע, ואם לא, נסכם.

תמי ברנע: אין נציג של ההורים.

תמי ברנע: הם רשומים אבל לא נמצאים.

טל מדר: שלום.

טל מדר: אחר צהריים טובים, תודה רבה על ההזמנה ועל הדיון החשוב.

טל מדר: שמעתי את הדברים בדיון בעיקר גם סביב ההתייחסויות למצוקות ולקושי של הנוער בחינוך הפורמלי, אי השיתוף בקבלת ההחלטות.

טל מדר: אני כמובן מתחברת לזה מתוך המקום המייצג מאות אלפי בני ובנות נוער מתנועות וארגוני נוער, שעדיין יושבים ומחכים גם לחידוש הפעילות הבלתי פורמלית שהיא עוגן מאוד משמעותי בחיי היום יום שלהם.

טל מדר: לצד הקושי, הייתי רוצה להביא איזו שהיא זווית שמאירה את האפשר בתוך המצוקות הגדולות שהוצגו כאן לאורך השעה האחרונה.

טל מדר: בחודש וחצי האחרונים מועצת תנועות הנוער מנהלת ממש קבינט נוער שמורכב מחברים וחברות מכל התנועות והארגון במת"ן, ולשמחתנו סמנכ"לית ההסברה במשרד הבריאות עינב שמרון מצאה את הקבוצה הזאת כקבוצה בעלת ערך ומשמעות ובעצם כחלק מהפתרון.

טל מדר: אני רגע מתייחסת לעולם הקורונה ומצב התחלואה, למעשה כבר כמעט קרוב לחודשיים שהיא נפגשת בשיחות זום אחת לשבוע, לא מוותרת, לשיחה של בין שעה לשעה וחצי, קשה להמעיט בערך של החוויה שהחניכים עוברים בכזאת שיחה, שקודם כל נציגות בכירה ממשרד הבריאות פונה אליהם, שומעת אותם ומדברת איתם.

טל מדר: זה דבר אחד.

טל מדר: דבר שני, בני הנוער שם משתפים ומספרים ומציפים דברים שאנחנו יודעים בוודאות שמגיעים אחר כך למקבלי ההחלטות, סתם כך כדי לסבר את האוזן, בטיוטה הראשונה שהוצגה לממשלה על היציאה מהסגר, החינוך הבלתי פורמלי היה בשלב 6.

טל מדר: לאור הקולות שבאו מקבוצת בני הנוער, שטווחו גם לדרג סמנכ"לית ההסברה והגיעו לכל מי שהיה צריך, החינוך הבלתי פורמלי עלה לשלב 3.

טל מדר: לצערי כרגע גם כל שלב 3 נמצא בדחיה עקרונית ומה שאושר אתמול אושר גם לא על דעת המשרד, אבל אני חושבת שעצם השיח הזה שמתקיים עכשיו והשיח שמאפשר לבני הנוער לראות את עצמם או למשרד הבריאות לראות את בני הנוער כפתרון לבעיה ולא כבעיה, כשותפים שמסוגלים להיות אלו שלוקחים את האחריות לדאוג לעצמם ולדאוג לחברה שלהם, זה בעיני שיח שהוא כרגע מאוד קטן, לא בהכרח מספיק, אבל אני חושבת שהוא המודל והדוגמה שאליו אנחנו צריכים לכוון ואליו אנחנו צריכים לשאוף.

יוסף ג'בארין: תודה רבה טל.

יוסף ג'בארין: איתי, דובר אחרון?

איתי קרויטורו: כן.

איתי קרויטורו: אני רק אגיד כי אין לנו את האפשרות, לעוד אדם שיש לנו גם נציגים שעושים פעילות בבתי הספר היסודיים, זה לא תחתינו אבל כן כתבו לי שיש שם עשייה מאוד משמעותית, אז מבחינת הנוער לנו יש את עדי הנציגה של החינוך הממלכתי דתי שהצליחה לעלות אז נשמח לתת לה לדבר.

איתי קרויטורו: לגבי היסודיים אני יודע שיש כאן גם נציג אבל זה באמת לא תחתינו.

יוסף ג'בארין: אם יש נציג של היסודיים נשמח לתת לו.

איתי קרויטורו: אז מבחינתנו יש את עדי ויש כאן מישהי מהיסודיים שתשמח לדבר.

יוסף ג'בארין: נשמע את עדי ואת נציג היסודי, ואז תכין, איתי, דברי סיכום ואחר כך אני אסכם.

יוסף ג'בארין: בבקשה עדי.

עדי שמינס: אני נציגת המועצות הדתיות של החינוך הדתי.

עדי שמינס: אני הייתי רוצה להעלות כאן שני נושאים שבעיני מאוד חשובים.

עדי שמינס: אחד זה באמת הבחירה של הבגרויות הפנימיות שאיתי הזכיר קודם.

עדי שמינס: לפחות אצלנו באולפנה יש בחירה בתנ"ך ובתושב"ע כמה יחידות לעשות, וכאן בבגרויות הפנימיות לא קיבלנו שום בחירה של איזה בגרות לעשות פנימית ואיזו בגרות חיצונית.

עדי שמינס: זה עוד משהו שגורם לבטחון של התלמידים, אם הזכרנו כאן איזה שהוא בטחון, אז לתת לנו את האפשרות לבחור איזו בגרות לגשת פנימית ואיזו חיצונית, במידה וזה מתאפשר כמובן.

עדי שמינס: הדבר השני הוא הנושא של החוסר במחשבים ובאמצעים טכנולוגיים.

עדי שמינס: אצלנו זה לא בגלל שיש אולי חוסר בתקציבים או דברים כאלה, אלא באמת בגלל שיש משפחות שהן עם המון ילדים ואין את האפשרות הזאת לשישה-שבעה מחשבים או אמצעים טכנולוגיים לכולם ואצלנו כולם לומדים חופף באותן שעות וזה משהו שמקשה לי ולאח שלי למשל, כל המבחנים יוצאים חופפים ולפעמים אחד עושה חצי מבחן בטלפון, השני מעביר את הטלפון לאחר, זה גם משהו שבעיני צריך למצוא לו פתרון כי הוא קצת לא הגיוני.

עדי שמינס: תודה.

יוסף ג'בארין: נושאים חשובים.

יוסף ג'בארין: הנושא האחרון בהחלט עולה כל הזמן בדיוני הוועדה, לגבי המחסור באמצעי קצה.

יוסף ג'בארין: גם ריטה התייחסה לזה בחינוך הערבי ובהחלט נושאים שאנחנו נמשיך לקדם אותם.

יוסף ג'בארין: תודה עדי.

יוסף ג'בארין: נציגת החינוך היסודי בבקשה.

תמי ברנע: אורנה שלי, מנהלת בית ספר.

אורנה שלי: חזרנו אליך אורנה.

אורנה שלי: נעים מאוד, אני שמחה שאני מצליחה לומר את דבריי.

אורנה שלי: אני מברכת אותך חבר הכנסת על הדברים המאוד משמעותיים שאתה מקדם, אני רוצה להציג שני דברים מאוד - - - אחד – אני מאוד נלהבת מהנושא שתהיה נציבות ילדים, אני מאוד מאמינה בכוח של הילדים.

אורנה שלי: אני אשתף בקצרה מה שאני עושה בבית הספר.

יוסף ג'בארין: את מנהלת בית ספר יסודי?

אורנה שלי: אני מנהלת בית ספר יסודי שיש לו גם כיתה ז' והוא צומח עד י"ב.

אורנה שלי: זה יהיה בית ספר מא' עד י"ב.

אורנה שלי: נכון לעכשיו יש לי גם כיתה ז', 700 תלמידים בבית הספר עם שתי כיתות של חינוך מיוחד.

אורנה שלי: אני מאוד מאמינה בנציבות, אני אמנם המנהלת הפורמלית של בית הספר אבל בית הספר מתנהל עם תלמידים ועם הורים.

אורנה שלי: המקום של תלמידים בבית הספר בקבלת ההחלטות היא מאוד משמעותית.

אורנה שלי: אני מאוד מאמינה בכוח הזה שבא ואומר שילד יכול לקבל החלטה כבר בגיל מאוד צעיר ושצריך ללמד ילדים לקבל החלטות בגיל מאוד צעיר.

אורנה שלי: זאת אומרת, אנחנו מבססים את אורח החיים של בית הספר על זכויות ילדים, על האמנה לזכויות ילדים, החל מכיתה א' אנחנו מלמדים אותם את האמנה, התקנון שלנו בנוי על האמנה.

אורנה שלי: עשינו שינוי יחד עם הילדים בהתאם לקורונה, מה שנקרא הלמידה מרחוק, התקנון עבר שינוי, הכל יחד עם ילדים, ילדים אצלנו בוחרים מחנך בבית הספר.

אורנה שלי: אני מאוד מאמינה שילד צריך לעשות את ההתאמה למחנך שהוא רוצה שילווה אותו בדרכו.

אורנה שלי: אני חושבת שאנחנו מדברים על ה תהליכים שיש להם משמעות בבחירה של הילדים של איך ייראה בית הספר.

אורנה שלי: אנחנו יצרנו האקאתון כאן בבית הספר, והילדים יחד עם ההורים הצביעו בצורה מאוד מפורשת איך הם רוצים שבית הספר שלהם ייראה, לא לשנה הקרובה אלא ל-20 השנים שיבואו אחר כך, ולפי מה שהם קבעו ברמה האסטרטגית, ברמה של תכנים, ברמה של דרך לימוד, בעצם אחד לאחד אנחנו עשינו את השינויים וההתאמות.

אורנה שלי: זאת אומרת, אני רואה בילדים שותפים מלאים לדרך העבודה של בית הספר.

אורנה שלי: אני צומחת עם הילדים אז אני מוכרחה לומר שככל שהם גדלים החשיבה שלהם פורצת דרך, מאוד שונה, יש להם אמירות ולפעמים הם אפילו מקשים יותר על עצמם.

אורנה שלי: אם אנחנו קצת שחררנו הם אפילו מקשים יותר.

אורנה שלי: אבל אני חושבת שזה מודל, ולכן גם מבקרים אצלנו מהארץ ומהעולם כי זכויות הילד הוא חלק מהיום-יום שלנו.

אורנה שלי: אנחנו לא מדברים זכויות אלא אנחנו נותנים זכויות לילדים, זה לא ברמה של לדבר את הדברים.

יוסף ג'בארין: בהחלט יוזמה חשובה ומבורכת.

יוסף ג'בארין: אגב, מה קורה אצלכם לגבי הכיתות שלא חזרו, כיתות ז' למשל?

יוסף ג'בארין: הם הגיעו בכלל לבית הספר?

אורנה שלי: בוודאי, הם הגיעו.

אורנה שלי: הם מגיעים, ילד שהיה קצת מנותק קשר המורים הלכו לביקור בית, אין ילד שנשאר מאחור.

אורנה שלי: עם כל ילד יש את השיח המאוד צפוף עם הילד, לא עם ההורה שלו, קודם כל עם הילד.

אורנה שלי: כך שאצלי לדוגמה אין בעיה של מצלמות, כולם פותחים את המצלמות.

אורנה שלי: המצלמה היא חלק בלתי נפרד כי אתה רוצה לראות איפה הילד נמצא, מה קורה איתו.

אורנה שלי: לכן יש ביקורי בית, הולכים לביקורי בית, הילדים הגיעו לבית הספר, היום נפגשתי עם הילדים והם פשוט משוועים לחזרה לבית הספר, על זה אין שום ספק, אבל הם גם שותפים לבניה של בית הספר.

אורנה שלי: לתכנית הלימודים של בית הספר.

אורנה שלי: הם גם מעריכים את המורים, הם נותנים משוב למורים.

אורנה שלי: הם חלק בלתי נפרד מאורח החיים.

אורנה שלי: אי אפשר לנתק בית ספר ולהגיד שזה מורים והנהלה.

אורנה שלי: זה מורים, תלמידים והורים.

אורנה שלי: אבל החלק שלהם הוא חלק מאוד מאוד גדול.

אורנה שלי: אני אשמח להיות חלק מהנציבות שתזמינו אותי ושאקח חלק מהנציבות.

יוסף ג'בארין: יופי.

יוסף ג'בארין: תודה אורנה, בשמחה.

יוסף ג'בארין: אני שמח שיצא לך לשתף אותנו בניסיון החשוב שלכם.

יוסף ג'בארין: אנחנו הגענו לסיכום.

יוסף ג'בארין: כפי שאתה רואה איתי, דיון יכול להמשך כשעתיים ויש עוד הרבה נושאים שלא הספקנו לגעת בהם.

יוסף ג'בארין: אני אתן לך לסכם ואחר כך אומר כמה מילים.

יוסף ג'בארין: בבקשה.

איתי קרויטורו: אני חושב שראינו דיון באמת יוצא דופן שלא רק דיבר על שיתוף בקבלת החלטות אלא שיתף בקבלת הדיונים האלה ובשיקוף של הדברים בשטח את בני הנוער וכלל הגורמים בשיח נכון.

איתי קרויטורו: אנחנו רואים את שיתוף בני הנוער בקבלת ההחלטות ממה שעלה בדיון הזה כדבר מהותי - - - מכבוד האדם והוא לא מותרה, יש צורך ברור ומובהק שעולה בנוגע להסדרה גם של מדיניות וגם של מנגנונים של שיתוף בני נוער וילדים בקבלת ההחלטות בתוך מערכת החינוך ומחוצה לה בעזרת הרשויות המקומיות ומערכת החינוך.

איתי קרויטורו: דווקא בתקופת הקורונה אנחנו רואים את הכוח שבשיתוף בני הנוער בקבלת החלטות בהעצמה של הערך העצמי של תחושת השייכות ושל החוסן הנפשי.

איתי קרויטורו: אנחנו במועצה כמובן נמשיך לעקוב אחרי כל פניות בני הנוער שעלו כאן ואנחנו מברכים על השותפות עם הוועדה ומצפים להמשך השיתוף הזה בסוגיות וכמובן נעדכן בכל דבר שיהיה רלוונטי.

איתי קרויטורו: תודה רבה כבוד היו"ר.

יוסף ג'בארין: תודה רבה כבוד היו"ר החליפי.

יוסף ג'בארין: תודה לך, לכל הנציגים של המועצה שהגיעו והשתתפו בדיונים.

יוסף ג'בארין: תודה גם לכל הדוברים.

יוסף ג'בארין: אני מקווה שנוכל גם באמת לקיים את המסורת הזו של שותפות יחד איתכם, לא רק ביום הבינלאומי לזכויות הילד, אלא גם בהזדמנויות תוך כדי השנה.

יוסף ג'בארין: אני רוצה בסיכום מהיר, שתי נקודות שעלו בעניין הקורונה.

יוסף ג'בארין: אני מקווה וזו קריאה של הוועדה, שמשרד החינוך ישתף את מועצת התלמידים במתווה שיפורסם בקרוב בעניין פתיחת המצלמות ולקחת לתשומת לבם את דעותיהם של התלמידים.

יוסף ג'בארין: הוועדה קוראת למשרד החינוך לפעול לכך שכל התלמידים יוכלו להיפגש עם מורה, עם חלק מחבריהם, הייתי אומר לפחות פעם בשבוע.

יוסף ג'בארין: המתווה מאפשר זאת אבל צריך לוודא שזה אכן קורה בכל מוסדות החינוך.

יוסף ג'בארין: ברמה הכללית יותר הוועדה קובעת שהזכות לשמוע את דעתם של הילדים, של התלמידים, ולשתף אותם בקבלת החלטות היא זכות חשובה ומשמעותית, היא זכות שמוכרת באמנה הבינלאומית לזכויות הילד ולכן אנחנו קוראים לגבש מדיניות שתבטיח שיתוף בני נוער ותלמידים בהליכי קבלת החלטות ולעגן מדיניות זו בחוקים ובנהלים.

יוסף ג'בארין: הוועדה גם קובעת שיש צורך לפעול להעלאת המודעות של התלמידים לגבי הזכות שלהם להשמיע את קולם ולהיות שותפים בהחלטות שמשפיעות עליהם והנוגעות להם ולכן חשוב לפעול להעלאת המודעות הזו במוסדות החינוך ובמסגרות הנוער.

יוסף ג'בארין: הוועדה קוראת ליישם את החובה למינוי ועדה לזכויות הילד, ועדה רשותית בכל ישוב וישוב.

יוסף ג'בארין: אנחנו קוראים למנות יועץ לענייני ילדים ולרווחת הילדים בכל רשות מקומית.

יוסף ג'בארין: אנחנו נבחן גם את האפשרות לקדם חקיקה שתקדם את הנושא הזה.

יוסף ג'בארין: שוב, אני רוצה להודות לכם על הדיון החשוב ועל הדיונים של היום החשוב הזה.

יוסף ג'בארין: תודה לכולם.

יוסף ג'בארין: נמשיך את שיתופי הפעולה.

יוסף ג'בארין: וסליחה מאלה שהזמן לא איפשר לשתף אותם בדיונים.

יוסף ג'בארין: תודה לכולם.

יוסף ג'בארין: אני נועל את הדיון.