הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 23, פרוטוקול מספר 49, 2020-11-23 12:30

תמר זנדברג: שלום רב, צהריים טובים.

תמר זנדברג: אני מתכבדת לפתוח את ישיבת הוועדה לזכויות הילד.

תמר זנדברג: אני קודם כל רוצה להודות ליושב-ראש הוועדה הקבוע, חבר הכנסת יוסף ג'בארין, ולצוות הוועדה, על שהפקידו בידיי את הנושא החשוב הזה.

תמר זנדברג: הנושא הוא סיוע ממשלתי לילדים יתומים.

תמר זנדברג: הנושא הוצג בפניי לראשונה לפני מספר חודשים על ידי ארגון אמיצים, שהנציגה שלו שנמצאת כאן מיד תציג אותו.

תמר זנדברג: היא תפתח את הדיון.

תמר זנדברג: אני מודה שאני נדה

תמר זנדברג: מתי לגלות שילדים מתבגרים ואנשים צעירים שמאבדים הורה או את שני ההורים, הם פחות או יותר האוכלוסייה שחווה אובדן שהיא המוזנחת ביותר מבחינת הטיפול הממשלתי.

תמר זנדברג: כמעט כל סיטואציה טראגית אחרת, שאנחנו כמובן לא מאחלות ומאחלים לאף אחד, היא איכשהו מטופלת, ואנחנו כמובן לא רוצים לגרוע מהסיוע שניתן לאף אחד, אבל יש כאן אוכלוסייה שמונה עשרות אלפים, ובמצטבר אולי מאות אלפים של ילדים מתבגרים וצעירים לאורך השנים.

תמר זנדברג: אני יודעת הרבה פעמים מאירועים קרובים במשפחה ובחוג החברים שלאבד הורה, אימא או אבא, זה קשה בכל גיל, גם כשזה בדרך הטבע וגם כשזה בגיל מבוגר.

תמר זנדברג: אז לדמיין אובדן כל כך קשה של הורה, אימא או אבא, או חס וחלילה לפעמים שניהם, בגיל צעיר, בגיל שבו זה לא אמור לקרות ובגיל שההורים הם עדיין משענת משמעותית מאוד מכל בחינה, כמובן רגשית, הורית, משפחתית, אבל גם כלכלית ואחרת, זה אובדן שלא ניתן לדמיין אותו, ואז ברגע הזה גם נוספות התמודדויות מאוד מאוד קשות, גם בירוקרטיות אבל גם כלכליות וגם נפשיות ואחרות.

תמר זנדברג: אני מודה שאני נחשפתי לנושא הזה לפני מספר חודשים והוא הפתיע אותי, הוא היה חדש לי.

תמר זנדברג: לכאורה זו באמת סיטואציה שאנחנו שומעים עליה מדי פעם, אבל לא הפנמתי ולא ידעתי ולא הייתי מודעת עד כמה גדולה ההזנחה וההשתקה או השתיקה, כמובן לא במכוון, אבל בעצם ההיעלמות של הנושא הזה אל מתחת לרדאר הציבורי.

תמר זנדברג: לכן החלטתי לקחת את זה לטיפולי ולתשומת ליבי.

תמר זנדברג: גם ביקשנו מהממ"מ, שנציגה שלו נמצאת כאן ותפרט עבודה שכבר נעשתה בעבר, ועבודה חדשה שלבקשתי נעשית בימים אלה.

תמר זנדברג: אגיד עוד לסיום הפתיחה, שהנושא הזה העסיק את הכנסת פעם אחת בעבר, בשנת 2018, בוועדת העבודה והרווחה בראשות חבר הכנסת לשעבר אלי אללוף.

תמר זנדברג: גם שם נחשפה המציאות שתיארתי כרגע, שהיא מציאות מאוד מאוד מאוד מוזנחת.

תמר זנדברג: קשה לגשר על הפער בין חומרת המצב שאותם יתומים מגיעים אליה לבין ההזנחה הממשלתית והציבורית.

תמר זנדברג: הוועדה בזמנו גם ביקשה עבודה מהממ"מ, שנשמע אותה מיד, זה ב-2019, לא כל כך מזמן, וכאמור ביקשנו עדכון שנעשה בימים אלה.

תמר זנדברג: הוועדה כמעט לא הספיקה לעשות שום דבר, כי כמו המציאות הפוליטית בישראל הכנסת התפזרה, וזה בערך הדבר הכי רגיל שאפשר להגיד כאן בשנתיים האחרונות.

תמר זנדברג: אז נשתדל לקחת את המקל משם, ובזמן הקצר שנותר גם לכנסת הזאת לדחוף אותו כמה שיותר.

תמר זנדברג: ראשונת הדוברות תהיה הדס דיסין גליק, מייסדת ומנכ"ל ארגון אמיצים, ולאחר מכן נשמע את הממ"מ ונמשיך בדיון.

תמר זנדברג: בבקשה, הדס.

הדס דיסין גליק: תודה רבה.

הדס דיסין גליק: אני מאוד מודה לך, תמר.

הדס דיסין גליק: זה אחד הדברים מחממי הלב כשמגלים שאתה צועק ואתה זועק ומישהו נמצא שם, מרים את הכפפה ואומר: אני כאן.

הדס דיסין גליק: באמת אצל אלי אללוף זאת הייתה פעם ראשונה שהיינו אצלו, ביקשנו ממנו לכנס את הוועדה.

הדס דיסין גליק: לא ידענו שהכנסת תתפזר והתחלנו את הדיון בוועדת הרווחה.

הדס דיסין גליק: אנחנו חושבים שהוועדה הזאת מתאימה יותר לנושא שלנו, למרות שאנחנו מטפלים במשפחה.

הדס דיסין גליק: אנחנו קוראים לה משפחת יתומים.

הדס דיסין גליק: משפחת יתומים היא משפחה שבה יש בדרך כלל ברוב העולם המודרני אבא, אימא וילד אחד יתום, שניים, שלושה או יותר.

הדס דיסין גליק: אנחנו חושבים שמדובר כאן במקום שעברנו כברת דרך בארץ ובכלל בעולם שאנחנו יודעים שאנחנו מטפלים בילד.

הדס דיסין גליק: ילד הוא לא משהו שעומד בפני עצמו, מגדל את עצמו או מטפל בעצמו.

הדס דיסין גליק: יש לו הורה, יש לו מישהו שדואג לו, במקרה שלנו זה הורה אחד שבעצמו חווה זעזוע.

הדס דיסין גליק: לאובדן הזה אנחנו קוראים אובדן מגן.

הדס דיסין גליק: יש הרבה אובדנים, יש הרבה טרגיות, יש אובדן אחד שלא טופל, כמו שאמרת, הזנחה פושעת, אובדן מגן.

הדס דיסין גליק: אובדן מגן זה כשילד והורה מאבדים את אחד מאבני היסוד, מעמודי התווך של המשפחה.

הדס דיסין גליק: מדובר באבא או אימא במשפחה על ילדים.

הדס דיסין גליק: את מה שחווה המשפחה הזאת אני באופן אישי עברתי.

הדס דיסין גליק: הייתי בת 29 ונשארתי עם ארבעה ילדים מגיל שבע עד שבעה חודשים, וחוויתי אותם לאורך כל השנים.

הדס דיסין גליק: זה קרה לפני כמעט 20 שנה.

הדס דיסין גליק: הבת שלי בת 20, כך אני תמיד זוכרת כמה זמן עבר.

הדס דיסין גליק: והתחושה הזאת מלווה אותי עד היום.

הדס דיסין גליק: שמתי לב שכל האלמנות וכל היתומים מחזיקים את זה איתם לאורך כל החיים, זה לא זז, זה לא עובר.

הדס דיסין גליק: אפילו שהילדים שלי כבר גדלו והתחילו לצאת מהבית, אבל זה תמיד שם.

הדס דיסין גליק: אני חושבת שמה שקרה, וזאת הסיבה אולי שהגענו עד הלום, זה שבעצם המוות מערער אותנו, הוא מערער את האמונה שלנו, הוא מערער בנו הכול, ואנחנו המבוגרים נשארים חסרי מילים.

הדס דיסין גליק: לא יודעים מה לעשות מול עצמנו, ובטח לא מול ילדים.

הדס דיסין גליק: אחרי 70 שנה של שכחה אנחנו מציפים את הנושא ואומרים שאנחנו צריכים פה פתרון שהוא פתרון חברתי.

הדס דיסין גליק: לא לחינם לא הגענו לטפל באלמנות וביתומים עד היום.

הדס דיסין גליק: קודם כל, כמובן שמדינת ישראל עסקה ברוב השנים באלמנות ויתומי צה"ל, באלמנות ויתומי טרור, ולא התפנתה לטפל ב-98% ממשפחות היתומים בישראל שהם אלמנות ואלמנים ויתומים צעירים אזרחים.

הדס דיסין גליק: אנחנו כאן באים ומבקשים קודם כל להסתכל ממה אנשים נפטרים.

הדס דיסין גליק: שלוש הסיבות המובילות של המוות בישראל הן סרטן, דום לב והתאבדויות.

הדס דיסין גליק: הרבה אחר כך מגיעים כל השאר.

הדס דיסין גליק: זה משהו שאנשים לא יודעים ולא מבינים.

הדס דיסין גליק: מה שקורה הוא שכאשר מדי פעם העיתונות צפה עם כל מיני קטסטרופות של רצח במשפחה, של תאונות דרכים איומות ונוראות, הם מקבלים חשיפה תקשורתית כמו שצריך, ואנשים זוכרים אותם ונמצאים שם ומגיעים כמה שאפשר.

הדס דיסין גליק: אף אחד לא מסתכל ולא זוכר את אלה שלאבא או אימא שלהם היה סרטן והם עכשיו אינם, או דום לב והתאבדויות.

הדס דיסין גליק: יש כאן פער עצום, חור שחור, בור שצריך למלא אותו, ויש לנו הרבה מאוד עבודה.

הדס דיסין גליק: אנחנו מבקשים להתחיל את העבודה הזאת בקטע החברתי, לא בקטע הכלכלי דווקא, למרות שאני אציין את הקטע הכלכלי כי הוא נראה לי תמונה יפה של הסיפור עצמו.

הדס דיסין גליק: ילד יתום מקבל 731 שקלים.

הדס דיסין גליק: זאת אומרת הורה אלמן או אלמנה עם ילדים יתומים צריכים לגדל ולכלכל את היתום שלהם עבור 731 שקלים.

הדס דיסין גליק: זאת הקצבה שמדינת ישראל נותנת.

הדס דיסין גליק: לעומתם בית המשפט העליון קבע מינימום מזונות לילד לחודש 1,250 שקלים, לא כולל המחציות, מדור, סל שירותים וכל מה שנלווה לזה.

הדס דיסין גליק: ילד יתום מקבל 731 שקל ללא סל שירותים נלווה, ללא מדור, ללא מחציות.

הדס דיסין גליק: יותר מזה, ילד עד גיל שש עם סוכרת, למשל, ללא מבחן הכנסה, ההורה יקבל 2,608 לחודש ללא מבחן הכנסה.

הדס דיסין גליק: ילד יתום יקבל 731.

הדס דיסין גליק: השערורייה הזאת מספרת איך אנחנו מתייחסים לילדים יתומים.

הדס דיסין גליק: הם נשכחים.

הדס דיסין גליק: הם לא מטופלים.

הדס דיסין גליק: הם פשוט לא מטופלים.

הדס דיסין גליק: בסופו של דבר הם נמצאים בתוך החברה, הם נמצאים בבתי הספר, הם לא עושים שיעורי בית, הם לא עושים מבחנים, והמורה סולח להם כי הוא ילד יתום, והאימא או האבא שורדים, מחזיקים מעמד.

הדס דיסין גליק: הם לא נכנסים לרווחה, הם לא זקוקים לרווחה, הם מצליחים לשרוד.

הדס דיסין גליק: אבל מה זו השרידות הזאת, ועד כמה הילדים האלה מצליחים באמת להיות חזקים בהמשך הדרך, אפשר לראות את זה בכמה וכמה מחקרים.

הדס דיסין גליק: יש מחקרים מעטים מאוד שטיפלו בנושא הזה.

הדס דיסין גליק: יש מחקר אחד בישראל של עדנה שמעוני ורמי בנבנישתי מ-2011, שם אנחנו קוראים שבישראל לילד יתום סיכוי של פי שניים יותר מילד אחר למצוא את עצמו במסגרות החוץ-ביתיות של הרווחה.

הדס דיסין גליק: ובארצות הברית במחקר נמצא כי לילד יתום סיכוי של פי שניים ויותר מילד אחר למצוא את עצמו כאסיר.

הדס דיסין גליק: אני מאוד רוצה להודות כאן לתמר שוב, שלקחה על עצמה להוציא עוד מחקר ולטפל בנושא הזה, מה קורה בארץ לילדים האלה, למרות שאני שומעת שקשה לקבל נתונים.

הדס דיסין גליק: גם במחקר של בנבנישתי ושמעוני, אם מישהו יעשה חיפוש "יתום" או "יתומים" הוא לא ימצא.

הדס דיסין גליק: אין המילה יתום או יתומים.

הדס דיסין גליק: בלוחות שם כתוב מה קורה עם אובדן הורה.

הדס דיסין גליק: זה עוד עניין שאנחנו רוצים לדבר עליו, מה קורה לילדים האלה שנים אחר כך, אחרי שהם יוצאים ממערכת החינוך, אחרי שהם יוצאים מהמספרים שלנו, מהלמ"ס שלנו, כשאנחנו כבר לא רואים אותם בשטח, כשאימא או האבא מחזיקים אותם חזק כל השנים האלה.

הדס דיסין גליק: אני הדוגמה האישית לכך, זמן שנתתי לילדים האלה.

הדס דיסין גליק: לא יכולתי לעשות שום דבר, לא יכולתי לפתח קריירה.

הדס דיסין גליק: אתם רואים אותי, אתם שומעים אותי, זה לא שחסר לי כוחות, אבל לא ניתן היה לגדל ארבעה ילדים ולעשות משהו עם עצמי.

הדס דיסין גליק: זאת אומרת שמדינת ישראל הפסידה פעמיים.

הדס דיסין גליק: הילדים שלי, לדוגמה, ויתומים רבים שמגיעים אלינו לאמיצים, מגיעים הרבה אחר כך בכל מיני גילאים למצבים שהם לא מצליחים להתרומם.

הדס דיסין גליק: אני מקווה שהמחקר הזה יוכיח את מה שאנחנו יודעים מהשטח, שהילדים האלה זקוקים לעזרה כשהם זקוקים לעזרה הזאת, אפילו שהם מתחת לרדאר, אפילו שהם לא בקצוות, הם לא נערים בסיכון, הם לא יתומים בסיכון, הם לא אלמנות בסיכון, הם לא משפחה בסיכון והם לא נדרשים להגיע למחלקת הרווחה בשל כך.

הדס דיסין גליק: אבל עדיין האדוות שהופכות לגלים, שהופכות לצונאמי, על זה אני רוצה להגיד לך תודה, וגם בעניין הזה להגיד תודה רבה למריה, שעבדה ממש קשה על הדבר הזה.

הדס דיסין גליק: בחנוכה אנחנו קוראים לכולם להשתתף איתנו בשבוע המודעות למשפחות היתומים בישראל.

הדס דיסין גליק: חנוכה הוא חג של אמיצים, חנוכה הוא חג של חושך, של חשכה, אותיות שכחה, ואנחנו קוראים למדינת ישראל להרים את הכפפה ובחנוכה לקרוא לכולם חג של אמיצים.

תמר זנדברג: יפה.

תמר זנדברג: תודה רבה, הדס.

תמר זנדברג: בהצלחה בחנוכה הקרוב.

תמר זנדברג: אני רוצה לעבור למריה רבינוביץ, נציגת מרכז המחקר והמידע של הכנסת.

תמר זנדברג: תציגי לנו עבודה שאתם עשיתם והתפרסמה ב-2019.

תמר זנדברג: זה איסוף הנתונים הראשון בנושא הזה.

תמר זנדברג: בבקשה.

מריה רבינוביץ: תודה רבה.

מריה רבינוביץ: צהריים טובים.

מריה רבינוביץ: הכנו מצגת קצרה עם הממצאים העיקריים.

מריה רבינוביץ: כפי שכבר אמרת, המסמך התפרסם לפני כשנה, באוקטובר 2019.

מריה רבינוביץ: את המסמך הזה כתבנו לבקשת חבר הכנסת לשעבר יהודה גליק, והוא עוסק בסיוע שניתן היום לילדים יתומים מטעם גורמים ממשלתיים, מטעם המדינה בעצם.

מריה רבינוביץ: לפני שאציג נתונים על ילדים יתומים, חשוב לי להגיד שכל הנתונים נכונים לתקופה שהמסמך פורסם, שנת 2019, וגם שנה לפני כן שאספנו את הנתונים.

מריה רבינוביץ: הנתונים שתראו עכשיו במצגת מתייחסים לשנים 2018-2017.

מריה רבינוביץ: עשינו כל מיני אומדנים, ויש שם הרבה נתונים מערכתיים.

מריה רבינוביץ: מה שכן חשוב לי לומר, כפי שכבר אמרתם, שאין בישראל איזשהו מקור נתונים אחד מוסמך שאנחנו יכולים לראות בו באופן מרוכז נתונים על ילדים יתומים שמתעדכן גם באופן שיטתי ועל המאפיינים שלהם, ובעצם כשאנחנו מציגים עכשיו כאן את הנתונים על ילדים יתומים בישראל אנחנו מתבססים על ילדים שזכאים לגמלה חודשית מטעם שני הגופים העיקריים שנותנים את הגמלה הזאת.

מריה רבינוביץ: הגמלה היום ניתנת לילד יתום בהתאם לסיבה שבגללה הוא התייתם.

מריה רבינוביץ: שני הגופים העיקריים האלה זה משרד הביטחון והמוסד לביטוח לאומי.

מריה רבינוביץ: ילדים יתומי אנשי כוחות הביטחון מקבלים סיוע ממשרד הביטחון, וכל השאר מקבלים סיוע מהמוסד לביטוח לאומי.

מריה רבינוביץ: אנחנו התבקשנו במסמך הזה להתמקד בילדים שהם עד גיל 18, אבל למעשה ראינו שלפעמים הזכאות לסיוע היא מעבר לגיל 18 ונמשך עד גיל 21, עד גיל 24, לפעמים גם עד גיל 30, וזה בהתאם לגוף שנותן את הסיוע ובהתאם לחקיקה שקיימת.

מריה רבינוביץ: ראינו שיש במדינת ישראל כ-40,000 ילדים וצעירים יתומים שמקבלים סיוע, ומתוכם כ-30,000 הם יתומים עד גיל 18.

מריה רבינוביץ: מבחינת המוסד לביטוח לאומי, נתונים לסוף שנת 2017, היו בישראל כ-38,500 ילדים וצעירים יתומים שקיבלו סיוע, שרובם היו ילדים מתחת לגיל 18.

מריה רבינוביץ: יכולים לראות 75%.

מריה רבינוביץ: לעומת זאת פה הנתונים של משרד הביטחון, תמונה קצת הפוכה.

מריה רבינוביץ: גם אנחנו רואים שזו קבוצה יחסית קטנה, שזה 1,700 יתומים, והמאפיין שלהם הוא שרובם מעל גיל 18.

מריה רבינוביץ: כפי שאמרתי, הסיוע לילד יתום ניתן בהתאם לסיבת ההתייתמות, וניסינו לראות מה הסיבות העיקריות והאם באמת המדינה שמעניקה היום סיוע יודעת בגין איזו סיבה הילד התייתם.

תמר זנדברג: מה זאת אומרת הסיוע?

תמר זנדברג: קצבת השארים ניתנת בהתאם לסיבה?

מריה רבינוביץ: כן.

מריה רבינוביץ: יש כל מיני סיבות גם במשרד לביטוח לאומי.

תמר זנדברג: יש סיבות שאדם מתייתם מאב או אם מתחת לגיל 18 ולא מקבל קצבת שארים?

הדס דיסין גליק: התשובה היא כן.

מריה רבינוביץ: מיד אתייחס גם לזה.

מריה רבינוביץ: לנו ספציפית אין מידע.

מריה רבינוביץ: אבל יש במוסד לביטוח לאומי כמה זכאויות, והזכאויות האלה נובעות מהסיבה של ההתייתמות.

מריה רבינוביץ: אני מציגה אותם בדיוק, זה יענה לך אולי על השאלה.

מריה רבינוביץ: אנחנו יודעים שמכלל היתומים עד גיל 18 שמקבלים היום סיוע מהמדינה, או מהמוסד לביטוח לאומי או ממשרד הביטחון, פחות מ-0.5% מהיתומים מקבלים סיוע בגין אלימות במשפחה.

מריה רבינוביץ: זאת אומרת, הם התייתמו בגלל אלימות במשפחה.

מריה רבינוביץ: פחות מ-1% מהם, 0.8%, הם ילדים שהתייתמו עקב פעולות איבה, טרור.

מריה רבינוביץ: 1.5% הם יתומי אנשי כוחות הביטחון, הם מקבלים סיוע ממשרד הביטחון.

תמר זנדברג: זאת אומרת, 1.5% ועוד 0.8% זה סך הכול זכאי משרד הביטחון.

מריה רבינוביץ: אבל ה-0.8% מקבלים סיוע מהמוסד לביטוח לאומי.

מריה רבינוביץ: יש שם שווה ערך, אבל עדיין הם שייכים למוסד לביטוח לאומי.

מריה רבינוביץ: 4% מהילדים מקבלים סיוע התייתמו בגין תאונת עבודה, ו-93%, זאת המסה הקריטית, זה רוב היתומים עד גיל 18 שהם מקבלים קצבת שארים מהמוסד לביטוח לאומי.

מריה רבינוביץ: הם מקבלים את זה עקב מחלה, תאונה או כל סיבה אחרת שלא צוינה.

מריה רבינוביץ: אנחנו לא יודעים מהי כל סיבה אחרת.

תמר זנדברג: האם יש הבדל בהיקף הסיוע, גובה הסיוע או מה הסיוע הכולל בין הסיבה השכיחה?

תמר זנדברג: כוחות הביטחון אנחנו יודעים, משרד הביטחון אנחנו יודעים, אבל לדוגמה תאונות עבודה או אלימות במשפחה, יש הבדל?

מריה רבינוביץ: כן.

מריה רבינוביץ: תכף אתייחס לזה.

תמר זנדברג: שאלה שנייה, אם יש סעיף סל שזה בתוך אותם 93%, האם יש, כמו ששאלתי קודם, סיבות שלא מזכות מסיוע בכלל?

תמר זנדברג: לא מזכות בקצבת שארים?

מריה רבינוביץ: סיבות לאי זכאות מוגדרות בחוק, כי חוק מגדיר מי זכאי, והזכאי הוא ילד שההורים שלו היו תושבי ישראל וכן הלאה.

מריה רבינוביץ: יש כל מיני סיבות.

תמר זנדברג: זאת אומרת, לא סיבה שקשורה לסיבת ההתייתמות.

מריה רבינוביץ: לא.

יהודה גליק: לא סיבת אלא נסיבת.

יהודה גליק: אם ההורים הם תושבים חוזרים, ילד יתום לא מקבל כלום, אפס.

מריה רבינוביץ: שאלנו את השאלה הזאת במשרד הקליטה ולא קיבלנו מענה לגבי תושבים חוזרים, וגם במוסד לביטוח לאומי הם לא יודעים.

מריה רבינוביץ: זאת אומרת, אין נתונים על אלה שלא זכאים.

מריה רבינוביץ: ולכן התחלתי מזה שאני אומרת שאת הנתונים על יתומים אנחנו יכולים להציג היום רק על סמך נתונים לגבי אלה שמקבלים זכאות לסיוע.

מריה רבינוביץ: כל אלה שלא מקבלים זכאות לסיוע, אין לנו מידע ולגופים המטפלים אין מידע עליהם.

יהודה גליק: אנחנו נקבל את הנתונים על סמך העבודה של מריה, שעבדה עבודה קשה כדי להשיג את הנתונים.

מריה רבינוביץ: השקף הבא, שהוא יותר שייך לנושא הנתונים, למאפיינים של היתומים, גם פה ניסינו קצת לשלב את זה עם הבקשה הנוכחית שלך.

מריה רבינוביץ: ראינו בנתונים שלנו ילדים יתומים שמקבלים כל מיני שירותים מהמוסדות השונים של המדינה.

מריה רבינוביץ: ראינו שיתומים מהווים 1% מכלל האוכלוסייה סך הכול עד גיל 18.

מריה רבינוביץ: מבחינת שירותי הרווחה, כפי שכבר נאמר כאן שירותי הרווחה לא מאתרים באופן פעיל ילדים יתומים.

מריה רבינוביץ: זאת אומרת, אין כזה דבר שהמוסד לביטוח לאומי לצורך העניין מקבל מידע על זה שילד התייתם ומעביר את המידע הזה למשרד הרווחה או למשרד החינוך.

מריה רבינוביץ: ולכן במשרד הרווחה ובכלל בשירותי הרווחה ברשויות מטפלים היום בילדים שפונים מיוזמתם, המשפחות שלהם פונות, או שיש איזושהי סיבה להתערבות.

מריה רבינוביץ: אם יש סיבה במשפחה, אלימות במשפחה וכן הלאה, על-פי חוק.

מריה רבינוביץ: יש כל מיני מחלקות בשירותי הרווחה שמטפלות בילדים מכל קבוצות האוכלוסייה.

מריה רבינוביץ: אחת מהן זה שירות ילד ונוער, זה שירות די מרכזי שנותן מענים לילדים בקהילה ובמסגרות השמה חוץ ביתיות, וילדים יתומים מהווים כ-4.5% מכלל הילדים האלה.

מריה רבינוביץ: כבר אתם יכולים לראות שזה שיעור יותר גבוה משיעור של היתומים בכלל האוכלוסייה.

מריה רבינוביץ: אנחנו בדקנו גם מה השיעור של ילדים יתומים בפנימיות של שירותי רווחה וראינו שהיתומים מהווים כ-9% מכלל הילדים בפנימיות.

מריה רבינוביץ: במשפחות אומנה ילדים יתומים הם כ-20% מהילדים שנמצאים במשפחות אומנה, אבל כאן אפשר לסייג את זה בכך שלפעמים כשילד מתייתם משני הורים או מתייתם מהורה אחד ועם ההורה השני אין קשר, אז למעשה משפחת קרובים הופכת למשפחת אומנה.

מריה רבינוביץ: יכול להיות שבגלל זה מדובר בשיעור כזה גבוה.

הדס דיסין גליק: אבל לא הצלחתם לנקות כמה ילדים יש שהתייתמו משני ההורים.

הדס דיסין גליק: כל פעם זה גלש לכם אחד על השני.

הדס דיסין גליק: את לא יכולה להגיד באומנה כמה ילדים יתומים משני ההורים.

מריה רבינוביץ: באומנה ספציפית אין לנו נתון, אבל יש לנו נתון לגבי ילדים אחרים שפנו לשירות אחר, ואותו אנחנו לא נציג כאן אבל יש אותו במסמך, זה שירות של אומדן שכול ואבל במשרד הרווחה.

מריה רבינוביץ: שם יש פירוט יותר מפורט של הילדים האלה.

מריה רבינוביץ: ילדים יתומים הם כ-3.5% מסך הכול ילדי פנימיות במשרד החינוך.

מריה רבינוביץ: לגבי ילדי עולים, ילדים שהם יתומים שהם עולים, פה הנתון מתייחס לשיעור של ילדים יתומים עולים מסך הכול ילדים עולים מקבלי גמלה מהביטוח הלאומי, קצבאות שארים וכן הלאה.

מריה רבינוביץ: אנחנו רואים שילדי עולים יתומים מסך הכול מקבלי קצבאות בביטוח הלאומי הם 17%, וזה פי שניים מהשיעור שלהם בכלל האוכלוסייה.

מריה רבינוביץ: כאן יש הגדרה קצת יותר רחבה, כי זה לא מתייחס רק לילדים שעלו לארץ עד גיל 18 והתייתמו כאן, או שעלו כשהם יתומים, אלא זה מתייחס גם לילדי עולים שעלו לארץ מ-1990.

מריה רבינוביץ: זאת ההגדרה הרחבה.

מריה רבינוביץ: כאן לשאלתך, מידע על הסיוע הכספי.

מריה רבינוביץ: המוסד לביטוח לאומי, כפי שכבר אמרנו, נותן סיוע כספי לכמה קבוצות.

מריה רבינוביץ: קבוצה ראשונה זו קבוצת שארים.

מריה רבינוביץ: כאן לקחנו איזשהו בסיס כספי עבור אלמן או אלמנה שנשאר עם ילד אחד.

מריה רבינוביץ: כאשר יש יותר ילדים, הסכום הזה מתעדכן.

מריה רבינוביץ: כאשר זה לא אלמן או גרוש, גם כן.

מריה רבינוביץ: זה הכול תלוי מה המצב של המשפחה.

מריה רבינוביץ: אבל זה הבסיס, אלמן וילד.

מריה רבינוביץ: כפי שאתם יכולים לראות, אלה הסכומים שניתנים במצב שילד התייתם עקב מחלה או כל סיבה שהיא לא מאלה שאפרט בהמשך.

מריה רבינוביץ: באלימות במשפחה זה הסיוע שילד מקבל.

מריה רבינוביץ: הוא עמד בשנת 2019 על 4,623 שקלים.

מריה רבינוביץ: אבל כאן צריך לקחת בחשבון שילד כשהוא מתייתם עקב אלימות במשפחה, לפעמים הוא מתייתם מהורה אחד, אבל ההורה השני הולך לפעמים לכלא, אז הילד נותר ללא הורים בכלל.

מריה רבינוביץ: מבחינת תאונות עבודה אנחנו לא יכולים לתת אומדן של סכומים, כי זה תלוי באחוז מהשכר, ומשם מחשבים את גמלת הנכות מהעבודה.

מריה רבינוביץ: אבל כאן אנחנו יכולים לראות שנפגעי פעולות איבה, שהם זכאים לסיוע מטעם המוסד לביטוח לאומי, הקצבה החודשית שלהם היא כבר בשיעור הרבה יותר גבוה.

תמי ברנע: זה עבור אלמן וילד אחד?

מריה רבינוביץ: כן.

מריה רבינוביץ: חשוב כאן לציין שהמשפחה זכאית לכל הגמלאות.

הדס דיסין גליק: זה לא נכון.

הדס דיסין גליק: כי אם יש גרושה או גרוש, ואז האבא או האימא נפטרו, אז הילד מקבל 731 שקל.

מריה רבינוביץ: את מדברת על ההפרש.

הדס דיסין גליק: לא.

הדס דיסין גליק: ילד יתום אחד, אבא ואימא התגרשו, וחצי שנה אחר כך האבא נפטר ונשארה האימא.

הדס דיסין גליק: כמה האימא מקבלת?

הדס דיסין גליק: 731 שקל, ללא דמי מזונות.

הדס דיסין גליק: היא לא אלמנה, היא לא מקבלת קצבת שארים.

תמר זנדברג: אין ספק שאחד הנושאים שעולה כאן בדיון ביניכם הוא הנושא של מי הזכאי, האם זה המבוגר הנותר או הילד.

הדס דיסין גליק: אף אחד.

הדס דיסין גליק: רק המת זכאי.

תמר זנדברג: המת הוא זה שמקנה את הזכאות.

תמר זנדברג: אבל לקצבת שארים יש דרגות.

תמר זנדברג: סליחה, להבדיל, זה כמו ב"כתר", מי שרואה את הסדרה, יש הדרגות למלוכה, מספר אחד, שניים, זה בן הזוג, האח.

תמר זנדברג: בקצבת שארים הזכאי הראשון הוא בן הזוג, זה בכל מקרה, ומספר 2 קומה שנייה זה הילדים.

תמר זנדברג: מה שאת מעלה, וכל הדיון הזה נועד לכך, בואו נסתכל קודם כל על היתום, כי יש לו זכאות בפני עצמו.

תמר זנדברג: כן קשורה להורה, לא קשורה להורה, זה לא משנה.

תמר זנדברג: ליתום יש ישות.

תמר זנדברג: יש ישות כזאת שנקראת היתום וצריך להסתכל עליו ולשים אותו במרכז.

תמר זנדברג: זה מה שעולה פה מהדיון.

תמר זנדברג: אני מבינה שיש פה חישובים על חישובים, של מה קורה בכל מקרה, ועוד קצבאות שכנראה נכנסות שעוד לא דיברנו עליהן וזה עולם שלם.

תמר זנדברג: אבל מטרת הדיון כאן היא לשים את הילד במרכז.

תמר זנדברג: זאת הכותרת, המטרייה.

מריה רבינוביץ: הנתון הבא הוא לראות שנפגעי פעולות האיבה מקבלים את אותו סיוע כמו כוחות הביטחון, וכך זה על פי חוק.

מריה רבינוביץ: הייתה שם השוואה לפני כמה שנים.

מריה רבינוביץ: בנוסף לסיוע כספי לגמלה חודשית, ילדים יתומים זכאים גם לכל מיני סוגים שונים של סיוע תוספתי.

מריה רבינוביץ: אז גם כאן, אם ילד מקבל קצבת שארים, תאונת עבודה, אלימות במשפחה, הוא זכאי למענק לימודים פעם בשנה, כשהוא לומד.

מריה רבינוביץ: ילדים זכאים גם למענק בר מצווה או בת מצווה.

מריה רבינוביץ: ויש מקרים שבהם ילד לאחר שמונה שנות לימוד זכאי גם לדמי מחיה, אבל זה בתנאי שיש מבחן הכנסה ברקע.

מריה רבינוביץ: במשרד הביטחון אתם יכולים לראות שכל השירותים האלה מתרחבים.

מריה רבינוביץ: ילד זכאי לטיפול פסיכולוגי, לשיעורי עזר, לסיוע ברכישת השכלה גבוהה ואפילו במענק נישואים וסיוע בדיור.

מריה רבינוביץ: כך גם נפגעי פעולות איבה, זאת אומרת יש שם זכויות דומות.

מריה רבינוביץ: והמצב הזה משתפר עוד יותר במקרים בודדים שיש שני הורים שנספו בנסיבות הטרגיות האלה.

מריה רבינוביץ: על נושא האפוטרופסות אני יכולה לדלג.

מריה רבינוביץ: רק אגיד שזאת סוגיה בפני עצמה ששווה דיון אולי נפרד והתייחסות נפרדת, כי סביר להניח שהרבה ילדים יתומים צריכים אפוטרופוס, ואז באמת שווה לדון בזה.

מריה רבינוביץ: כפי שאמרתי, יש היעדר מדיניות סדורה בכל הנוגע בטיפול של רשויות המדינה בילדים יתומים.

מריה רבינוביץ: יש הרבה מוסדות שמטפלים בילדים יתומים, הרבה משרדים, אבל הם עושים את זה כל אחד בנפרד, כל אחד בתחומו.

מריה רבינוביץ: אין איזשהו גורם שמתכלל את הנושא.

מריה רבינוביץ: יש היעדר מאגר נתונים, כפי שכבר אמרתי, שאנחנו לא יכולים לדעת באמת כמה יש לנו נתונים סך הכול ומה המאפיינים שלהם.

מריה רבינוביץ: מבחינת סוגי הסיוע, היקף הסיוע והתוקף של הסיוע, הם תלויים בנסיבות של ההתייתמות.

מריה רבינוביץ: אנחנו שואלים פה שאלה, האם יש צורך לעשות איתור פעיל של ילדים יתומים על ידי שירותי הרווחה, וגם האם יש צורך לדון גם על מעבר מידע סדיר בין הגורמים, בין רווחה לחינוך ולביטוח לאומי.

מריה רבינוביץ: נקודה אחרונה, לא התייחסנו תוך כדי המצגת לנושא של משרד החינוך, אבל במסמך יש לנו פרק שעוסק בסיוע שניתן במשרד החינוך.

מריה רבינוביץ: גם במשרד החינוך הם לא יודעים כמה ילדים יש אצלם במערכת.

מריה רבינוביץ: רק בשנת 2018 הם התחילו איזושהי עבודה על נוהל ליווי ארוך טווח של תלמידים במשבר חריף.

מריה רבינוביץ: אני לא מעודכנת, צריך לשאול את הגורמים במשרד החינוך האם יש נוהל כזה בחוזר מנכ"ל שמתייחס ספציפית לילדים יתומים.

מריה רבינוביץ: תודה רבה.

תמר זנדברג: תודה רבה.

תמר זנדברג: אני מבינה שיש עבודה מאומצת על עדכון הנתונים.

מריה רבינוביץ: נכון.

מריה רבינוביץ: רציתי באמת להגיד את זה בהקשר למאפיינים של ילדים יתומים, שלבקשתך היום אנחנו עובדים מול כל מיני גורמים.

מריה רבינוביץ: אנחנו שואלים את השאלות על מצבי סיכון ומצוקה בהם נמצאים ילדים יתומים, וגם בגירים שהתייתמו כשהם היו ילדים עד גיל 18.

מריה רבינוביץ: פנינו למשרד הרווחה, למשרד הבריאות ולמשרד לביטחון פנים וכבר קיבלנו מכמה גורמים, גם מהמשטרה וגם ממשרד הבריאות, שאין להם הנתונים האלה, הם לא יכולים לספק לנו את הנתונים האלה, ואנחנו עכשיו בדיונים מול למ"ס עד כמה הם יוכלו לבצע לנו את הבדיקה הזאת, ואנחנו נעדכן כמובן בהמשך.

תמר זנדברג: תודה, מריה.

תמר זנדברג: נבקש עכשיו מגלי גריאון שאיתנו בזום שתשתף בסיפור שלה.

תמר זנדברג: תמיד חשוב לנו לשמוע את המקרים עצמם שהם מבעד למספרים.

תמר זנדברג: שלום, גלי, ברוכה הבאה.

תמר זנדברג: בבקשה.

גלי גריאון: שלום לכולם.

גלי גריאון: תודה שהתכנסתם בנושא הזה.

גלי גריאון: ארגון אמיצים מנסה לא מעט זמן לעורר את העניין בנושא הזה, ובקורונה יש המון דברים אחרים חשובים.

גלי גריאון: אני התאלמנתי לפני 12 שנים.

גלי גריאון: הייתי בת 35.

גלי גריאון: זה קרה באופן פתאומי.

גלי גריאון: בבוקר יצאתי עם בעלי והוא נפטר לאחר צנתור בלתי צפוי.

גלי גריאון: היו לי אז שני ילדים, ילד בן שנה.

גלי גריאון: זה לא משהו שאפשר להיות מוכנים אליו, בטוח לא בגיל כזה.

גלי גריאון: היה לי עסק עם בעלי, הייתי צריכה לסגור את העסק כי הייתי צריכה לעבוד שישה ימים בשבוע גם כשהוא היה חי והרגשתי שאני צריכה לחזק את המשפחה שלי וקודם כל להתרכז בילדים שלי.

גלי גריאון: למזלי הייתה לי תמיכה משפחתית.

גלי גריאון: מה שאני מרגישה מבחינת תמיכה, באיזשהו מקום אני יכולתי לקבל איזשהו מענה בביטוח לאומי, אבל הילדים היתומים פחות.

גלי גריאון: כלומר, אין סיוע נפשי, אין קבוצות, אין תמיכה.

גלי גריאון: צריך להבין, אני אישה משכילה, אני אישה עובדת, ולא בהכרח צריך להגיע לילדים יתומים רקם במקרים שהם מקרי רווחה.

גלי גריאון: לא צריך להיות עני או בבית שההורה לא מתפקד ולא יכול לתת מענה של גידול נאות לילד כדי שהילד יקבל סיוע לטראומה הזאת שמלווה אותו כל החיים, בגיל צעיר ושברירי הרבה פעמים, כי אנחנו מדברים על אלמנים ועל אלמנות צעירים, ולכן על ילדים צעירים.

גלי גריאון: אני חושבת שצריך שנקבל מענה למשל דרך ארגונים כגון אמיצים, שהם נותנים מענה אישי וספציפי לבעיות של ילדים יתומים.

גלי גריאון: אני חושבת שצריך לדון בנושא הזה, ביתומים, לא דרך ארגוני הרווחה.

גלי גריאון: ילד יתום עובר טראומה שיכולה לגרום לו לבעיות למשך כל חייו, ואם הוא מקבל ליווי נכון ומקבל מענה נכון כשהוא צעיר אז הוא יוכל לגדול להיות אדם פעיל ופורה ולתרום לחברה ולסבול כמה שפחות מהנזק הנפשי שהדבר הזה גרם לו.

גלי גריאון: ולכן אני חושבת שצריך למצוא דרך לדון בבעיות האלה לא דרך ארגוני הרווחה, אלא ממש ספציפית באוכלוסייה שהיא לא בהכרח אוכלוסייה עם בעיות שקשורות למשרד הרווחה, אלא בעיות שהן קשורות למצב האישי שכל ילד נקלע אליו בעל כורחו.

גלי גריאון: תודה.

תמר זנדברג: תודה רבה, גלי.

תמר זנדברג: בהצלחה לך ולמשפחה.

תמר זנדברג: תודה שהצטרפת.

הדס דיסין גליק: תודה רבה לגלי.

הדס דיסין גליק: אני חושבת שהראינו לכם גם כשנפגשנו, ישנם מחקרים שמוכיחים שכאשר ילדים יתומים עטופים ומקבלים תמיכה סביבתית נאותה וטובה, הם מגיעים לרמות שילד רגיל לא מגיע.

הדס דיסין גליק: זאת אומרת שמה שמריה הראתה, הילדים שמגיעים לרווחה ולפנימיות ולהשמה חוץ-ביתית, בול הפוך.

תמר זנדברג: אין ספק.

תמר זנדברג: אני חושבת שאפשר לקחת דוגמה מהטיפול של משרד הביטחון.

תמר זנדברג: אנחנו מדינה מוכת מלחמות ושכול על רקע ביטחוני, ובשנים האחרונות נוסף הנושא של איבה, ואני חושבת שסל שקיים שם הוא סל מאוד ברור שזקוק לו ילד שאיבד הורה.

תמר זנדברג: זה איזשהו ניסיון לתחליף.

תמר זנדברג: הרי אף פעם אי אפשר להגיע לתחליף, אבל איזשהו ניסיון לספק את מה שהורה במשפחה מספק, החל מחוויית האובדן שזה הטיפול הנפשי, ועד מענק לימודים וחתונה ודברים מן הסוג הזה, שזה ברור לגמרי כשזה בא מהזווית הזאת.

תמר זנדברג: גם על רקע הזה החוסר הוא מאוד גדול במקום האזרחי.

תמר זנדברג: חבר הכנסת טייב, בבקשה.

תמר זנדברג: אחריו משרד הרווחה.

יוסף טייב: גברתי היושבת-ראש, תודה על זה שהרמת את הכפפה ושלקחת את הנושא ברצינות.

יוסף טייב: אני באמת חושב שזה נושא חשוב מאוד, ואני באמת מודה להדס וליהודה על זה שאתם מובילים את זה.

יוסף טייב: אני יודע עד כמה אתם רצים גם במסדרונות הכנסת, אבל גם מחוצה לה.

יוסף טייב: כשאני נחשפתי לדבר הזה ולנתונים, אני חושב שאנחנו צריכים להכות על חטא.

יוסף טייב: לא ייתכן שבשנת 2020, אחרי 70 שנות קיום של מדינת ישראל, עוד לא הגענו למצב שאנחנו מסתכלים על ילד יתום.

יוסף טייב: קודם כל אנחנו צריכים להסתכל על הילד.

יוסף טייב: הילד כרגע הוא ילד יתום, וזה לא משנה אם הוא התייתם או בגלל שאבא שלו נהרג בפעולות איבה, או בגלל שאבא שלו נפטר ממחלה כזאת או אחרת או תאונת דרכים או תאונת עבודה.

יוסף טייב: אנחנו חייבים לתת לאותו ילד את המעטפת, לתת לו את התמיכה.

יוסף טייב: אני חושב שעצם זה שאנחנו מגיעים למצב של הפער הזה, ואנחנו ראינו את הפערים ואנחנו רואים את זה בחוש.

יוסף טייב: אנחנו מסתכלים על גובה מלגת התמיכה שילד מקבל ממשרד הביטחון, וראיתי את הרשימה של משרד הביטחון, והיעדר תמיכה של ילד יתום שהתייתם כי אבא שלו היה חולה.

יוסף טייב: דור שלא נבנה בית המקדש בימיו כאילו נחרב בימיו.

יוסף טייב: אני חושב שהאחריות שלנו כנציגי ציבור, שכל עוד הדבר הזה לא נפתר, הכישלון הזה יירשם לדיראון עולם עלינו כחברי כנסת.

יוסף טייב: צר לי שאני מסתכל מסביב לשולחן ואני רואה שאנחנו נמצאים רק שנינו פה, גברתי היושבת-ראש.

יהודה גליק: הייתה פה חברת הכנסת ח'טיב יאסין.

יוסף טייב: אני חושב שהאולם היה אמור להיות מלא, וזה כואב לי.

יוסף טייב: אני יודע שחברי כנסת עסוקים, וכולנו עסוקים בדברים אחרים.

יוסף טייב: אבל אני קורא לשאר חבריי חברי הכנסת להירתם, וזה לא משנה אם זה בגלוי או מאחורי הקלעים.

יוסף טייב: אני חושב שזו חובתנו להוביל לדבר הזה.

יוסף טייב: אני כן הייתי מביא הצעה, אולי להקים איזושהי ועדה בין-משרדית, משרד הרווחה, משרד הבריאות, משרד החינוןך.

יוסף טייב: עלינו לדאוג לאותם ילדים.

יוסף טייב: למה לחכות שהם יגיעו לרווחה בשביל לטפל בהם?

יוסף טייב: בואו נכין את זה לפני כן.

יוסף טייב: בואו נדע מי הם היתומים האלה.

יוסף טייב: בואו ניתן להם את התמיכה הנצרכת, אם זה בחינוך ואם זה ברווחה ואם זה בבריאות כדי שלא נגיע לשם.

יוסף טייב: אני רואה פה נתון שארגון אמיצים חילק.

יוסף טייב: לילדים יתומים יש סיכוי פי שניים יותר מילד אחר למצוא את עצמם במסגרת החוץ-ביתית של הרווחה.

יוסף טייב: אני חושב שהנתון הזה הוא נתון מדאיג.

יוסף טייב: אני מתחבר למה שאמרת, הדס.

יוסף טייב: אם באמת אותו ילד היה מקבל את התמיכה בזמן הנכון ואת התמיכה הנכונה, היינו רואים ילד עם הישגים מדהימים, וגם לטובת המדינה בסופו של דבר.

יוסף טייב: כי אותם ילדים היום הם ילדים, אבל אחר כך הם אותם מבוגרים שהולכים להקים משפחות ואנחנו מקבלים אחר כך מסות של משפחות רווחה.

יוסף טייב: למה לנו להגיע לשם?

יוסף טייב: בואו נשקיע לפני.

יוסף טייב: לפעמים זה לא להשקיע יותר כסף, אלא להשקיע בזמן הנכון ולשים את האצבע במקום שהבעיה באמת נמצאת.

יוסף טייב: גברתי היושבת-ראש, אני באמת מודה לך על כך ואני מקווה שיהיו דיונים נוספים סביב הנושא הזה ושנצליח.

יוסף טייב: אני לא יודע אם בכנסת הזאת, אבל לפחות להוביל קודם כל למודעות ולהקים מערך שיביא לשינוי סביב הנושא הזה, כי הוא נושא כאוב וחשוב.

תמר זנדברג: בהחלט.

תמר זנדברג: תודה על הדברים החשובים.

תמר זנדברג: אני רוצה לפנות למשרד הרווחה בתור הגורם המקצועי.

תמר זנדברג: מעירה לי פה מנהלת הוועדה, ובצדק, מה עם האוצר, מה עם הכסף.

תמר זנדברג: וזה באמת נכון.

תמר זנדברג: אבל קודם כל אני רוצה לשמוע, מכיוון שאנחנו במצב מאוד התחלתי בטיפול בנושא הזה, ומהניסיון שלנו האוצר לא סתם כך מחלק כסף, אלא נותן איפה שיש דרישה ואיפה שצריך ואיפה שהצורך הוא גם מאוד מאופיין ומאוד מדויק אחרי עבודה מקצועית.

תמר זנדברג: לכן אני רוצה לפנות למשרד הרווחה, שהוא בעצם הגורם המקצועי שאמור לתכלל את הדבר הזה.

תמר זנדברג: שמעתי גם את הדס וגם את גלי על הצורך קצת אולי לברוח מהתיוג או מהאוטומטיות של הרווחה, ואני מבינה אותו, אבל אני חושבת שזה המשרד מבחינה מקצועית, שהוא המתאים לפתח את המענים, ואני מקבלת את ההצעה אולי לעשות איזשהו שולחן בין-משרדי שכל אחד ייתן את האינפוט.

תמר זנדברג: אני אגיד את זה בסיכום, אבל בואו נשמע מה יש, מה קיים, מה כבר מוכר, מה נעשה אם בכלל.

תמר זנדברג: רחל איגר לוין, מפקחת ארצית אומנה, שירות הילד והנוער, בבקשה.

רחל איגר לוין: אני רוצה לתת איזושהי סקירה קצרה על מה שמשרד הרווחה עושה, ואני בהחלט מברכת על הדיון שמתקיים כרגע.

רחל איגר לוין: הוא חשוב לנו, ואני חושבת שגם לבנות שיתופי פעולה בין-משרדיים זה מאוד משמעותי.

רחל איגר לוין: בתוך משרד הרווחה יש ועדת סיוע ליתומים שנותנת סיוע גם לילדים שנמצאים בקהילה, שגרים עם ההורה החי, וגם מסייעת לילדים שכבר מסיבות כאלה ואחרות, או שנפטרו שני ההורים או שאחד מההורים לא יכול לגדל אותם ביום-יום והם נמצאים בפנימיות ובאומנה.

רחל איגר לוין: בשנה האחרונה, לצערנו, מקורות המימון של הוועדה ירדו.

רחל איגר לוין: עד היום נעזרנו בקרנות דרך האפוטרופוס הכללי בוועדות עזבונות.

רחל איגר לוין: הוועדה החליטה להשקיע יותר כספים בעמותות ופחות במשרד הרווחה.

רחל איגר לוין: אבל יחד עם זאת עבדנו עם קרן פיוניקה ש-70,000 שקלים חילקנו ל-40 ילדים, כספים לצורכי חינוך.

רחל איגר לוין: התקציב הסתיים, לצערנו, ועדיין אנחנו עובדים עם קרן שוקן שהמטרות שלה הן לטפח את הילדים ולטפח כישרונות מאוד מיוחדים.

רחל איגר לוין: השנה חולקו ל-60 ילדים בסך הכול 196,000 שקלים.

רחל איגר לוין: אנחנו רואים חשיבות מאוד גדולה בוועדה הזאת כדי לסייע לילדים לפתח את אותם כישרונות שקיימים בהם, ושלא יינזקו רק בגלל קשיים כלכליים והיכולות של ההורים שלהם.

רחל איגר לוין: אני רוצה לספר על קרן משותפת שהוקמה לפני 15 שנה, עם הביטוח הלאומי.

רחל איגר לוין: זאת קרן קצבת שארים ליתומים לגבי ילדים שאחד מההורים או שניהם נפטרו והם לא יכולים להמשיך לגור עם ההורה החי.

רחל איגר לוין: אני מזכירה שקצבת שארים ליתומים משולמת למי שנושא בהחזקתו של הילד, וברגע שהילדים יוצאים לפנימייה או לאומנה מי שנושא בהחזקתם הוא משרד הרווחה.

רחל איגר לוין: משרד הרווחה החליט לא להכניס את כספי קצבאות השארים ליתומים לתקציב השוטף של המשרד.

רחל איגר לוין: עבור כל ילד וילד נפתח חיסכון, מגיעים לגיל 18 הכסף שנחסך עבורם משולם להם לדברים מאוד ייחודיים: לצורכי לימודים, לצורכי סיוע בשכר דירה, לצורך הקמת משפחה.

רחל איגר לוין: בעבר כל הכספים ניתנו ליתומים בבת אחת, ולצערנו הצעירים לא ידעו לכלכל את הכספים שהם קיבלו נכון והכסף נעלם.

רחל איגר לוין: היום אנחנו נותנים להם את הכספים בכפוף להמצאת אישורי לימודים, שכר דירה או בניית משפחה או צרכים נוספים נוספים, וכך אנחנו גם מצליחים לעזור ליתומים בבגרות שלהם שהם לא יישארו לגמרי בלי שום מקורות ודרכים לכלכל את עצמם.

רחל איגר לוין: לכל הילדים שנמצאים באומנה ובפנימיות אנחנו משלמים דמי כיס, אפילו שזה משהו קטן, וליתומים משלמים כפול.

רחל איגר לוין: כן ארצה שאילן ידבר על תוכנית סנה, שזה סיוע לנפגעי המתה, שזה נושא של אלימות במשפחה, על העבודה המדהימה שהמשרד עושה עם גורמים נוספים.

רחל איגר לוין: אני כן חושבת שאצלנו במשרד הנושא הזה נמצא בסדר העדיפות שלנו, אבל יחד עם זה אני חושבת שמאוד משמעותי לעבוד בשיתופי פעולה.

רחל איגר לוין: עם ביטוח לאומי יש לנו קשר קבוע.

רחל איגר לוין: ראיתי קודם שעדנה להמן נמצאת פה ואנחנו בקשר קבוע איתה.

תמר זנדברג: זממנו קצר ואני מעריכה את שניכם שעליתם לשיחה, אבל אני כן רוצה למקד אותה.

תמר זנדברג: ראינו שנפגעי אלימות במשפחה זה 0.3% מהיתומים.

תמר זנדברג: אני בטוחה שאתם עושים עבודה מצוינת, אני לא רוצה שלא לתת לה במה, אבל זה לא הנושא.

תמר זנדברג: אנחנו גם נמצאים בשבוע שבו הכנסת מציינת את שבוע האלימות נגד נשים.

תמר זנדברג: אבל מפאת קוצר הזמן אני כן רוצה להתמקד במה שאני רוצה לצאת ממנו הלאה.

תמר זנדברג: אני באמת חושבת שהעבודה שאתם עושים היא מהקשות ומהשוחקות ביותר, ומשרד הרווחה זה אולי המשרד הכי נזקק, ובאמת שכולכם עושים עבודה מצוינת.

תמר זנדברג: אבל מהדברים שאמרת, רחל, רק עולה החוסר, רק עולה כמה הנושא הזה הוא לא מטופל.

תמר זנדברג: אגיד מה אני רוצה לבקש מכם דווקא כאנשי מקצוע.

תמר זנדברג: עוד לפני שאנחנו מגרדים את הקרנות בשביל סיוע פה ומלגות שם, יש לנו פה תחום שלי כחברת כנסת לא היה מוכר, וזה תחום היתמות על כל המשתמע, על כל מה שהיא מביאה, עוד לפני שמגיעים למסגרות האומנה ולשירותי הרווחה, שאם נוער בסיכון או ילדים בסיכון מגיעים זה יכול להיות מכל מיני סיבות.

תמר זנדברג: זה יכול להיות גם לאו דווקא במשפחות של יתומים.

תמר זנדברג: אבל היתמות כשלעצמה מייצרת צורך שמדינת ישראל צריכה קודם כל להבין אותו, למפות אותו, מה הצרכים שלו ברמה המקצועית, ואז להתחיל ולהשיג אותם.

תמר זנדברג: זה ייקח זמן, זה לא יהיה קל, זה כרוך בכסף, הכול בסדר.

תמר זנדברג: אבל בואו קודם נדע מה אנחנו צריכים.

תמר זנדברג: כי בלי זה אנחנו נתקשה להתקדם.

תמר זנדברג: אני חייבת לומר שאני את אילן שריף מכירה גם מתחום קודם.

תמר זנדברג: לפני מספר שנים הייתה לי אינטראקציה איתו בתחום ההפוך, של השכול האזרחי.

תמר זנדברג: כלומר שכול של הורים שמאבדים ילדים בנסיבות שהן לא צבאיות אלא אזרחיות.

תמר זנדברג: קודם כל התחלנו להתקדם ולהבין את הצורך ואז לראות – צריך חקיקה, צריך תקצוב, מה צריך.

תמר זנדברג: לכן אשמח לשמוע מאילן אם קיימת חשיבה מקצועית במשרד, האם קיים איזשהו סל יתום, האם נערך אי פעם דיון בתחום הזה, כדי להבין מהם הצרכים שמשרד הרווחה שם כממשלה, כמדינה, לצורכיהם של יתומים.

תמר זנדברג: ואם לא, אז אנחנו נבקש מכם בסיכום לבצע עבודה כזאת בשולחן עגול בין-משרדי שתוצג לוועדה בתוך כמה חודשים.

תמר זנדברג: זה לא מחר בבוקר, לא בהול, אבל כן באיזשהו זמן תחום, ומשם נמשיך.

תמר זנדברג: אז אם לאילן או לרחל יש משהו לתרום לנו בתחום הזה, אשמח לשמוע.

רחל איגר לוין: אילן, בבקשה.

רחל איגר לוין: דיברנו על כך רבות.

תמר זנדברג: אשמח לשמוע איפה אתם נמצאים בשיחה ולבקש מכם שיחת המשך.

אילן שריף: תודה.

אילן שריף: באמת זה דיון המשך לדיון שהיה לנו לפני חמש שנים.

אילן שריף: רק אתקן קצת את הנתונים.

אילן שריף: אני אומר את זה למריה, היא יכולה להיות איתי בקשר, היא מכירה אותי.

אילן שריף: אנחנו בדקנו שלוש שנים רצופות, וכל שנה נפטרים 2,200 הורים לילדים בני אפס עד 18.

אילן שריף: זאת אומרת שהמספרים שהוצגו פה הם קצה קרחון.

אילן שריף: מתוכם כ-1,200 גברים וכ-1,000 נשים.

אילן שריף: צריך לזכור שבדרך כלל אנחנו מדברים על משפחות עם יותר מילד אחד.

מריה רבינוביץ: זה מופיע.

תמר זנדברג: המספר שציינת עכשיו מופיע במסמך מ-2019.

תמר זנדברג: אני מניחה שהוא הגיע מכם.

מריה רבינוביץ: אנחנו התייחסנו.

מריה רבינוביץ: יש פרק שלם על זה.

אילן שריף: אז מצוין.

אילן שריף: אלה המספרים.

אילן שריף: אנחנו מדברים פה על עשרות אלפי ילדים שחווים שכול של אחד ההורים.

אילן שריף: ואם כך, אנחנו מדברים על משהו בסדר גודל מאוד מאוד גדול שהמדינה לא מתייחסת אליו באופן מסודר.

אילן שריף: אומנם יש הרבה מאוד גופים שכל אחד נותן את חלקו בצורה כזאת או אחרת, אבל אין שום תכלול של הנושא.

אילן שריף: לאחרונה פנו אלינו מחדש גם בעניין יתומים, ואפשר לציין פה את עמותת חמניות שנמצאת בדיון הדר קס, וגם מחדש גורמים אזרחיים לגבי הורים שכולים שאחד מהילדים שלהם התייתם.

אילן שריף: צריך לזכור שאם אח שאחד מהאחים שלו התייתם, החוויה שלו של השכול היא לא פחות חמורה.

אילן שריף: יש כ-900 ילדים פחות ילדים שנפטרים מדי שנה.

אילן שריף: אנחנו גיבשנו איזשהו מתווה לאחרונה של פעולה שאנחנו מקווים שנוכל להתקדם, של שיתוף פעולה בין-משרדי דרך התוכנית 360 של ילדים בסיכון, תוכנית בין-משרדית שכבר קיימת, כבר נותנת פלטפורמה נכונה לשיתופי פעולה בין-משרדיים.

אילן שריף: מבחינתנו מאוד נשמח לקריאה כזאת או אחרת מצד הכנסת, מצד הוועדה הזאת, מעקב אחרי הנושא הזה.

אילן שריף: נשמח לשתף פעולה בעניין הזה.

אילן שריף: זאת דרך לא פשוטה, שדורשת גם מתווה אבל גם משאבים לא מעטים, ונשמח להתקדם בדרך הזאת.

הדס דיסין גליק: אני רוצה לתקן שבמסמך של הממ"מ מספר האלמנים והאלמנות הוא 5,000 עד גיל 45.

תמר זנדברג: מה שיש פה לפניי זה מסמך מ-2019, שבכל שנה ישנן כ-2,200 משפחות בהן נפטרו אחד ההורים או שניהם.

תמר זנדברג: כלומר, כ-4,500 עד 4,700 ילדים יתומים חדשים מדי שנה.

תמר זנדברג: אני מניחה שהמספר הזה נלקח ממשרד הרווחה.

מריה רבינוביץ: השאלה האם אנחנו מסתכלים על המספר הזה אז יש לנו סדר גודל של 80,000 יתומים?

מריה רבינוביץ: זה החישוב שלכם?

יהודה גליק: השאלה אם יש לו הקפצת גיל.

יהודה גליק: גם אדם בן 60 שנפטר ויש לו ילד בן 28, הוא יתום.

תמר זנדברג: לא.

תמר זנדברג: ילד זה עד גיל 18.

הדס דיסין גליק: האלמנים והאלמנות עד גיל 45 יש 5,000.

תמר זנדברג: ואם הוא בן 47?

הדס דיסין גליק: בשביל לסבר את האוזן.

תמר זנדברג: כבת 44, אם חלילה יקרה לי אסון בשנתיים הקרובות, אני לא חושבת שאפשר להוציא אותי מהחשבון.

תמר זנדברג: נשמע את עמותת חמניות שביקשה ואז נסכם.

תמר זנדברג: לדעתי הצעד הבא הוא די ברור, אז נגיד אותו בסיכום ונודה לכם.

תמר זנדברג: בבקשה, הדר.

הדר קס: אני מנכ"לית ומייסדת של עמותת חמניות.

הדר קס: אבא שלי נהרג בתאונת דרכים כשהייתי בת 14 ומצאתי את עצמי הולכת לבית ספר כאשר מורים שלי רואים אותי בצד אחד של המסדרון וחוצים לצד השני.

הדר קס: אם אתם שואלים אם יש היום חוזר מנכ"ל, אז גם היום אין חוזר מנכ"ל.

הדר קס: זאת אומרת, המצב שקרה לי קורה לילדים אצלנו בחמניות.

הדר קס: כיום אנחנו בחמניות, המקום ליתומים בישראל, מעניקים תמיכה למעל 350 משפחות ברחבי הארץ, תמיכה טיפולית, חברתית, רגשית ומונעת סיכון, כאשר לנו יש היום מעל 1,000 ילדים ובני נוער ברשימות המתנה שלנו בעמותה.

הדר קס: זאת אומרת, אין עוד מענה כזה שהוא טיפולי ועוזר.

הדר קס: משהו שחשוב לי מאוד להגיד בקשר לנתונים.

הדר קס: אחד הדברים שאנחנו עובדים עליו כיום זה דוח היתמות הישראלית, שאמור לצאת ממש בקרוב בשיתוף עם משרד הרווחה, בשיתוף של נתונים של משרד הרווחה.

הדר קס: מה שאמרתם קודם על הקושי להשיג נתונים זה נכון, אנחנו מתמודדים איתו כבר שנה.

הדר קס: לקח לנו שנה להשיג נתונים לדוח.

הדר קס: חשוב לי להגיד, ילדים ונערים יתומים, ואני אומרת את זה בתור נערה, ילדה ואישה יתומה, הם בקבוצת סיכון מובהקת לכל דבר.

הדר קס: אנחנו מדברים על זה שיש היום סיכויים כפולים, במירכאות?

הדר קס: הסיכויים הם לא כפולים, הם פי חמישה על פי נתונים שלנו.

הדר קס: זאת אומרת הסיכויים שלי בתור יתומה להידרדר למצבי סיכון החל מזנות או אפרופו אלימות נגד נשים הוא פי חמישה.

הדר קס: מעבר לזה שהנתונים שיש כיום הם לא מעודכנים, וכמו שהדס אמרה יש הרבה פער וחוסר במחקרים, אנחנו יודעים היום להגיד היום שכל ילד יתום שלא יטפלו בו יעלה אחר כך למדינה עשרות אם לא מאות אלפי שקלים יותר, וכל השאר יפורט אצלנו בדוח.

תמר זנדברג: תודה רבה, הדר.

תמר זנדברג: באמת אני חושבת ששני הארגונים שלכם מציגים את התמונה מצד ההורים או האלמנים והאלמנות ומצד הילדים.

הדס דיסין גליק: רק נגיד שאנחנו מייצגים למעלה מ-2,000 יתומים ולמעלה מ-1,000 אלמנים ואלמנות, אבל אנחנו מסתכלים על זה כמשפחה ולא כיתומים.

הדס דיסין גליק: זה מאוד מאוד חשוב לנו, כמובן.

הדס דיסין גליק: אבל אין שום קשר.

הדס דיסין גליק: אני אומרת כמה שיותר עזרה ליתומים היום, יאללה.

תמר זנדברג: אני כאשת שמאל תומכת בזכות ההגדרה העצמית.

תמר זנדברג: קם ארגון ומגדיר את עצמו, מצוין.

תמר זנדברג: זו זווית שונה של אותו העניין.

תמר זנדברג: אני רוצה בסיכום הדיון לשוב ולהודות לוועדה, ליושב-ראש הוועדה ולצוות הוועדה, שגם נענה לבקשה לקיים את הדיון וגם הפקיד אותו בידיי.

תמר זנדברג: אני חושבת שאנחנו נמצאים בתחילת דרך של הכרה בתחום שהוא באמת רלוונטי, כמו שראינו כאן, לעשרות אלפי משפחות וילדים בו זמנית, ולאורך חיי המדינה אחורה וקדימה כמעט אין שיעור למספרים האלה.

תמר זנדברג: אני חושבת שכמו שנאמר כאן, הפניית הזרקור הרבה פעמים למקרים של אלימות במשפחה או מקרים על רקע ביטחוני או מקרים אחרים הם באמת יותר מוכרים לנו, אבל היתמות והשכול הלא מוכר, הנסתר מהעין, הוא האפור, השגרתי יותר, שבמסגרתו אלפי ילדים ומשפחות מוצאים את עצמם מדי שנה מתמודדים בו זמנית עם אובדן קשה מנשוא וכמעט בלתי נתפס ועם ההשלכות של האובדן הזה על החיים שלהם.

תמר זנדברג: אני רוצה לחלק את הטיפול שלנו מפה והלאה לשני תחומים, הטיפול הכלכלי והטיפול הנפשי, הטיפולי, מה שנקרא הרווחה.

תמר זנדברג: אני רוצה שהוועדה תמשיך ללוות את הנושא מכאן לאו דווקא במסגרות הרווחה והאומנה והסיכון, ששם אני מרגישה שאם ילד מגיע ומידרדר לשם אז יש המענים, לא חשוב על איזה רקע.

יהודה גליק: היא אמרה שהיא מטפלת ב-130 ילדים מתוך 30,000.

תמר זנדברג: כן, אבל ילד בסיכון שמגיע למשפחת אומנה או מגיע לטיפול חוץ-ביתי או מגיע חלילה לסיכון כזה או אחר, שם מחכה לו איזושהי מעטפת לילד בסיכון.

תמר זנדברג: אבל מה שאנחנו מנסים זה למנוע ממנו מלהגיע לשם, ולהתייחס לעצם היתמות כמצב שמצריך טיפול והתבוננות מקצועית בפני עצמו.

תמר זנדברג: לכן הוועדה פונה למשרד הרווחה, ואנחנו נפנה לשר הרווחה בעקבות הדיון הזה ונבקש ממנו להקים ועדה בין-משרדית שתקבץ את גורמי המקצוע מהמשרדים השונים, כמובן חינוך, משפטים, מהמוסד לביטוח לאומי, אוצר, כל הגורמים שאתם חושבים לנכון, זו רק רשימה חלקית, ולהכין נייר עבודה שימפה את הצרכים של משפחות עם ילדים יתומים שהתייתמו בגיל עד 18 ואולי פלוס, כילדים וצעירים.

תמר זנדברג: הצרכים הנפשיים, הצרכים הכלכליים, הצרכים החינוכיים, מכל ההיבטים שתחום רווחת הפרט מאפשר לנו, והצעות פעולה, מה משרד הרווחה מצפה, איפה דרושים תיקונים לחוק, אם דרושים, איפה דרוש תקצוב, עבור מה, מי הם הגורמים המקצועיים המתאימים לקחת על עצמם את הדבר הזה.

תמר זנדברג: אנחנו נבקש שהדבר הזה יוצג לוועדה בתוך שישה חודשים.

תמר זנדברג: זה נשמע לי זמן ארוך.

תמר זנדברג: קחו בחשבון שיש המשכיות מיניסטריאלית לוועדה.

תמר זנדברג: אני לא יודעת מי יהיה, מתי זה יהיה, אבל בטוח תהיה כאן ועדה ויהיה יושב-ראש, והדברים האלה רשומים בפרוטוקול וגם צוות הוועדה עוקב.

תמר זנדברג: אני חושבת שצריך לאפשר איזשהו זמן מסוים לקבץ את הצוות הזה, לאסוף את גורמי המקצוע, לעשות כמה דיונים וכו'.

תמר זנדברג: אז כן כדאי שנתייחס לזה ברצינות.

יהודה גליק: ישבנו בשבוע שעבר עם שר הרווחה איציק שמולי, שהביע נכונות בדיוק בכיוון הזה.

יהודה גליק: הוזכר גם חיים ביבס מהשלטון המקומי שמאוד רוצים להיות מעורבים בדבר הזה.

תמר זנדברג: מצוין.

תמר זנדברג: אז הוועדה פונה לשר הרווחה ומבקשת ממנו לרכז את אותו שולחן רב-משרדי שימפה את הצרכים, מה קיים ומה צריך, ולחזור אלינו כאן לוועדה לדיון נוסף שממנו נמשיך למפות את הדברים.

תמר זנדברג: אנ לא יודעת אם אנחנו נהיה פה, אבל חברי הכנסת שיהיו פה ייקחו על עצמם חקיקה, דרישה תקציבית לתקציב הבא שיהיה, כי זה לא נראה לי שיהיה אי פעם, אז יהיו כאן שנתיים שפשוט לא יהיה תקציב מדינה.

תמר זנדברג: אבל גם כשמסתכלים אחורה אנחנו רואים שבסוף העבודה הזאת היא מתמשכת והיא לא קמה ונופלת על כנסת אחת.

תמר זנדברג: יש כאן איזשהו זיכרון ארגוני שגם ירכז אותו צוות הוועדה.

תמר זנדברג: אז זאת תרומה חשובה שאנחנו נוכל לתרום.

תמר זנדברג: אני מודה לכולכם.

יהודה גליק: יש פה חבר כנסת, יוסי, שישב פה כל הישיבה.

יהודה גליק: יישר כוח.

יהודה גליק: ישבה פה גם אימאן ח'טיב.

יהודה גליק: יש פה דבר שפוגע בכל האוכלוסיות, האלמנות והיתמות.

יהודה גליק: לכן אני מציע לך, יוסי, אולי תיזום הקמת שדולה.

יהודה גליק: מה שביקשת מהממשלה שתקים, אולי תקים איזו שדולה בנושא היתומים.

יהודה גליק: כמו שהדס הזכירה, אנחנו חלק מהמודעות.

יהודה גליק: אנחנו מחלקים בעזרת השם כ-2,000 חבילות לילדים יתומים ברחבי הארץ במהלך החנוכה.

יהודה גליק: כך תיראה החבילה.

יהודה גליק: יש בה המון אור.

יהודה גליק: אנחנו נגייס גם את חברי הכנסת, את כל אחד מהם, מתישהו בשמונה ימים לגשת להביא חבילה למשפחה של יתום.

יהודה גליק: כל יתום מקבל ארגז כזה ובתוכו המון אור.

יהודה גליק: כך הוא נראה.

יהודה גליק: הוא הפתעה, אנחנו לא רוצים להציג.

יהודה גליק: אלה דברים עם המון אור.

הדס דיסין גליק: ילדים קטנים עד גיל 13.

תמר זנדברג: מקסים.

תמר זנדברג: אני שוב מודה לכולם.

תמר זנדברג: הישיבה נעולה.