ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 23, פרוטוקול מספר 104, 2020-11-17 09:30

יוסף טייב: בוקר טוב, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך והתרבות והספורט ליום הנגב, שיזם חברי, חבר הכנסת סעיד אלחרומי.

יוסף טייב: בשתי מילים לפני שאני אתן את דברי הפתיחה לחבר הכנסת סעיד אלחרומי.

יוסף טייב: קודם כל אני חושב שזו יוזמה מבורכת.

יוסף טייב: ב', אני רוצה לומר שמבחינתי, ואני חושב שרוב חברי הכנסת פה במשכן יסכימו שילד הוא ילד הוא ילד ולכן אנחנו צריכים לתת לו את האפשרויות להצליח, שוויון בחינוך, כדי שבסופו של דבר יוכל להיות אזרח מן המניין עם כל הזכויות.

יוסף טייב: אין לזה שום קשר לחילוקי דעות שיש על קרקעות או הכשרה או הכרה.

יוסף טייב: הדבר הזה של חינוך, רווחה, הם דברים שהם חשובים ביותר, לכן אני חושב שאנחנו צריכים יחד לעשות עבודה משותפת כדי לראות איך פותרים את הבעיה הזאת.

יוסף טייב: אחרי דברי הפתיחה של חבר הכנסת סעיד אלחרומי, הייתי רוצה לשמוע ואולי שהממ"מ יפרוס בפנינו את הנקודות, ואז ברשותכם, חברי הכנסת יתייחסו לדברים לאחר מכן ואנחנו נקבל את הנתונים.

יוסף טייב: תודה רבה חבר הכנסת סעיד אלרומי.

יוסף טייב: בבקשה.

סעיד אלחרומי: תודה אדוני היושב-ראש שאתה מנהל דיון בעיניי מאוד חשוב, דיון שעוסק בפריפריה של הפריפריה ועוסק באוכלוסייה שהיא הכי ממודרת בארץ.

סעיד אלחרומי: יש גם הקבלה מסוימת בין האוכלוסייה החרדית לאוכלוסייה הערבית וגם אוכלוסיות אחרות שהן מודרות במדינה וסובלות.

סעיד אלחרומי: כאן אנחנו מדברים על חינוך, אדוני היושב-ראש.

סעיד אלחרומי: אנחנו מדברים על אוכלוסייה שיש בה מעל 100,000 ילדים במערכת החינוך, כאשר עשרות אלפים מהם נמצאים בכפרים הלא מוכרים בנגב.

סעיד אלחרומי: יושב-ראש הוועדה, רם שפע, וועדת החינוך והוועדה לזכויות הילד סיירה בנגב בתחילת השנה והתוודעו למצב העגום של תשתיות החינוך בנגב.

סעיד אלחרומי: היינו בתל ערד, יישוב לא מוכר, בית ספר שאין בו מים זורמים.

סעיד אלחרומי: אין צינור מים שמגיע לבית הספר הזה.

סעיד אלחרומי: 500 תלמידים ללא מים.

סעיד אלחרומי: תאר לעצמך האווירה.

סעיד אלחרומי: אין כביש גישה לבית הספר הזה מהכביש הראשי.

סעיד אלחרומי: עברנו ליישובי ואדי נעם שבאל עזאזמה, בית ספר אל עזאזמה.

סעיד אלחרומי: חברי וואליד היה בסיור.

סעיד אלחרומי: ראינו שם צפיפות נוראית בבית הספר הזה, כאשר יש שם אלפי ילדים.

סעיד אלחרומי: למה זה גורם?

סעיד אלחרומי: א', נשירה גבוהה, כאשר מחסור בתיכונים בכפרים הלא מוכרים האלה, למשל בוואדי נעם.

סעיד אלחרומי: דרך אגב, היישוב ואדי נעם, רבותיי, זה ישוב שיש בו מעל 15,000 תושבים והוא לא מוכר ועדיין אין תיכון שם.

סעיד אלחרומי: יש 3,000 תלמידים בערך או 2,700 ביסודי ובגני הילדים במתחם הזה, אבל הוא מחנה פליטים.

סעיד אלחרומי: ממש דחוס.

סעיד אלחרומי: סוגיה שנייה זה ההסעות ממרחקים להגיע לבתי הספר.

סעיד אלחרומי: תארו לעצמכם שבתקופת החורף כאשר הגשם שוטף את הנגב, האוטובוסים אינם יכולים לנוע בכבישים האלה כי אין תשתית.

סעיד אלחרומי: אף אחד לא הכין את התשתית שם והילדים נשארים בבית.

סעיד אלחרומי: כמובן שהסוגיה הידועה מכל ונידונה כאן בוועדה הזאת יותר מפעם – היום קרוב ל-4,000 תלמידים ללא מסגרת.

סעיד אלחרומי: 4,000 ילדים בנגב, אין להם מסגרת חינוכית.

סעיד אלחרומי: הם בגילאי גן, בגילאי 3 עד 5 ואין להם.

סעיד אלחרומי: פשוט מאוד אי אפשר להסיע אותם מפאת גילם למקומות מרוחקים, ולכן הם נשארים בבית.

סעיד אלחרומי: איפה זה מוביל אותנו, אדוני היושב-ראש?

סעיד אלחרומי: חוסר הטיפול באוכלוסייה הבדואית, חוסר ההשקעה בחינוך שם מוביל אותנו למצב שהנשירה גוברת.

סעיד אלחרומי: גם מי שמגיע לכיתה י"ב, הוא לא מסיים בגרות.

סעיד אלחרומי: תוצאות הבגרויות, כולם רואים שהאחוזים הם הנמוכים בארץ.

סעיד אלחרומי: אחוזי הבגרויות אצל הבדואים בדרום הם הנמוכים בארץ.

סעיד אלחרומי: גם מבחני המיצ"ב, אדוני היושב-ראש, בכיתות היסודי הם מהנמוכים בארץ.

סעיד אלחרומי: מה כן אפשר לעשות?

סעיד אלחרומי: פשוט שהמדינה תיישם את ההחלטות שלה.

סעיד אלחרומי: לא יותר מזה.

סעיד אלחרומי: אני לא מבקש שום דבר חוץ מאשר שהמדינה תיישם את החוק ותיישם את החלטות בג"ץ בכפרים הלא מוכרים.

סעיד אלחרומי: למשל, יש החלטה לחבר את בתי הספר לחשמל.

סעיד אלחרומי: יש החלטה לסלול כבישים וכבישי גישה לבתי הספר האלה.

סעיד אלחרומי: אין.

סעיד אלחרומי: ברוב בתי הספר, ודווקא בתי ספר שאנחנו צריכים שם את ההשקעה, לכן זה דיון, אני יזמתי את זה כחלק ממספר דיונים היום בנגב על האוכלוסייה הבדואית.

סעיד אלחרומי: אני כאן רוצה פתרונות.

סעיד אלחרומי: לפעמים לא אוהב להסתכל על העבר.

סעיד אלחרומי: אני מסתכל תמיד על העתיד, על פעילות משותפת.

סעיד אלחרומי: אם נשקיע את התקציבים המושקעים, הם צבועים לאוכלוסייה הבדואית.

סעיד אלחרומי: הכסף צבוע בתקציב המדינה אבל בסוף השנה הוא לא מושקע, הוא לא מנוצל.

סעיד אלחרומי: אם אנחנו נשכיל להשקיע את הכספים האלה לעשות עבודה משותפת, גם משרד החינוך, גם רשויות אחרות.

סעיד אלחרומי: אני כאן צריך לציין, אדוני היושב-ראש, למשרד החינוך לא חסר תקציב.

סעיד אלחרומי: אמרו לי את זה נציגי משרד החינוך, אבל רם זהבי, מנהל מחוז דרום במשרד החינוך לא יכול לשים קרוואן בבית ספר אל עזאזמה כי מינהל מקרקעי ישראל מתנגד, כי מדיניות הממשלה לא מכירה ביישוב ואדי נעם, אבל ריבונו של עולם, זה בית ספר.

סעיד אלחרומי: אנחנו רוצים קודם כל שהתלמיד ילמד ואחר כך נדון על היישוב.

סעיד אלחרומי: המאבקים על היישובים ועל ההכרה לא צריכים להיות, כפי שאמרת אדוני היושב-ראש, מחסום בפני הילדים האלה ללמוד ולהתפתח בצורה נכונה.

סעיד אלחרומי: התפתחות הנגב, השקעה בחינוך בילדי הנגב היא לטובת המדינה בכלל, לטובת כלל תושבי הנגב.

סעיד אלחרומי: אנחנו לא רוצים שבנגב יהיו שתי אוכלוסיות, אוכלוסייה עם השכלה ועם מצב סוציו-אקונומי גבוה, ואוכלוסייה אחרת שחס וחלילה תדרדר לפשיעה וכולנו נשלם את המחיר.

סעיד אלחרומי: אני אסתפק בזה, אדוני היושב-ראש, וברשותך גם אתנצל שאני עוד מעט אצא גם לדיונים אחרים, אבל זה דיון חשוב מאין כמותו.

סעיד אלחרומי: אני אבקש גם שיהיה דיון המשך, אפילו סיור נוסף בנגב לסיכום הישיבה הזאת, ואני מניח שחבריי תיכף יתייחסו וגם יביעו דעה שתתרום למסקנות מאוד חשובות לדיון הזה.

סעיד אלחרומי: תודה, אדוני היושב-ראש.

יוסף טייב: תודה רבה.

יוסף טייב: אני באמת רוצה לומר לך, סעיד, אני מתחבר לכל מילה שאמרת, כי בסופו של דבר אנחנו לא יכולים להרשות לעצמנו שבמחוז אחד במדינת ישראל יהיה פער כל כך גדול ברמה סוציו-אקונומית 1.9 ו-1.1.

יוסף טייב: אני חושב שצריך פה תוכנית אמיתית איך אנחנו מתגברים על הפערים האלה, וברור, אם יש כבר החלטות שנלקחו, אז צריכים לדאוג ליישם אותן בצורה הטובה ביותר.

יוסף טייב: בבקשה, מרכז המחקר והמידע של הכנסת, אנחנו נשמח לקבל את הנתונים שתוכלו לפרוס אותם.

יוסף טייב: לאחר מכן ניתן לחברי הכנסת להתייחס לדברים שתפרסי בפנינו.

יוסף טייב: בבקשה.

אתי וייסבלאי: (הצגת מצגת) תודה רבה.

אתי וייסבלאי: חוקרי מרכז המחקר והמידע של הכנסת, אוריאנה אלמסי, אסף וינינגר ואני, הכנו לבקשת חברי הכנסת שיושבים פה, אימאן ח'טיב וסעיד אלחרומי, מסמכים על הבדואים בנגב לקראת יום הנגב.

אתי וייסבלאי: אני אציג כמה נתונים מרכזיים על חינוך מתוך המסמכים הללו.

אתי וייסבלאי: אני אציג על זכאות לבגרות ונשירה, ואסף שפה לידי יציג נתונים על לימודים אקדמיים.

אתי וייסבלאי: במערכת החינוך הבדואי בנגב לומדים בשנת הלימודים הנוכחית, תשפ"א, 2021, כ-103,000 תלמידים שהם כ-28% מהתלמידים במחוז הדרום של משרד החינוך.

אתי וייסבלאי: כמו שאנחנו רואים, ב-20 השנים האחרונות מספר התלמידים הכולל בחינוך הבדואי בנגב גדל פי שניים וחצי בערך.

אתי וייסבלאי: מספר התלמידים בגני הילדים וגם בחינוך העל-יסודי גדל פי יותר משלושה.

אתי וייסבלאי: אם אנחנו עוברים לנתונים על הזכאות לבגרות, אז שיעור הזכאות לבגרות עד למעשה שנת 2018 היה במגמת עלייה והגיע בשנת 2018 ל-52% מהלומדים בי"ב ולכ-38% משכבת הגיל.

אתי וייסבלאי: בשנת 2019 שהיא השנה האחרונה שיש לנו נתונים עבורה, חלה ירידה ניכרת בשיעור הזכאות לבגרות, של 4% מתוך הלומדים בי"ב וגם כ-4% מתוך שכבת הגיל, ונמחקו הישגים של השנים האחרונות.

אתי וייסבלאי: כך או כך, הפער בין הזכאים לבגרות גם בהקשר של הלומדים בי"ב וגם בקשר לכלל הלומדים, הוא הנמוך ביותר ביחס לאוכלוסייה, והפער הזה הולך וגדל, ובשנה האחרונה הוא היה 21%, שזה הפער הגדול ביותר בעשור האחרון.

סמי אבו שחאדה: אפשר שאלה לגבי הזכאות לבגרות?

אתי וייסבלאי: בבקשה.

סמי אבו שחאדה: יש לכם גם נתונים לגבי בנים/בנות?

אימאן ח'טיב יאסין: בנות יותר מבנים בזכאות.

סמי אבו שחאדה: זה ברור.

סמי אבו שחאדה: השאלה בכמה.

אתי וייסבלאי: במסמך הזה לא דיברנו על זכאות לבגרות אבל זה משהו שאפשר לבדוק.

אתי וייסבלאי: כרגע אין לי את זה, אבל באופן כללי - - -

אימאן ח'טיב יאסין: תרשי לי רק משפט.

אימאן ח'טיב יאסין: בכללי, הבנות יותר.

אימאן ח'טיב יאסין: זה מעיד על זה שיותר בנות בתואר ראשון, אבל זה לא מנחם אף אחד מאיתנו, כי אנחנו יודעים על איזה אחוזים אנחנו מדברים.

אתי וייסבלאי: כמו שאנחנו רואים בגרף הבא שמתייחס לנשירה, גם בנים וגם בנות בחינוך הבדואי בנגב נושרים במעבר משנת לימודים אחת לשנייה, בשיעור גבוה יותר מקבוצות אוכלוסייה אחרות, אבל בנות נושרות פחות מבנים.

אתי וייסבלאי: אני חושבת שמה שמדאיג בתמונה הזאת זה מגמת העלייה.

אתי וייסבלאי: אנחנו רואים שבשנים האחרונות, למרות שיש תוכנית חומש ולמרות דברים נוספים שנעשו, הנשירה בחינוך הבדואי בנגב הולכת ועולה והגיעה למעשה ל-5.3% מהבנים בחטיבה העליונה, שנושרים במעבר משנת הלימודים תשע"ט לשנת הלימודים - - -

סעיד אלחרומי: באיזה מעבר, בין יסודי לחטיבת ביניים?

אתי וייסבלאי: זה רק הנתונים על החטיבה העליונה.

אתי וייסבלאי: במסמך שכתבנו לחברת הכנסת אימאן ח'טיב יש נתונים מלאים על כל שכבות הגיל, אבל פה הצגנו רק על החטיבה העליונה, שם באמת זה הנשירה הגבוהה ביותר.

סעיד אלחרומי: כמה המספר?

אתי וייסבלאי: מה שאנחנו רואים פה זה במעבר משנת הלימודים תשע"ט, 2019, לשנת הלימודים שאחריה, 2020.

אתי וייסבלאי: נשרו בעצם 5.4% ממי שהיו רשומים בתשע"ט ולא היו רשומים בשנה שלאחריה.

סמי אבו שחאדה: זה לא משכבת הגיל, זה ממי שהיו רשומים.

אתי וייסבלאי: מי שהיו רשומים.

סמי אבו שחאדה: כלומר שהמצב הרבה יותר קשה.

סמי אבו שחאדה: זה המינימום.

אתי וייסבלאי: נכון, זה מי שכבר היו רשומים.

אתי וייסבלאי: אם אנחנו מסתכלים בגרף הבא של נתונים על נשירה מצטברת, אז בצד ימין אנחנו רואים בהשוואה בין בנים לבנות.

וליד טאהא: זה לא כולל כמובן את הנשירה הסמויה.

אתי וייסבלאי: נכון.

וליד טאהא: שילדים לכאורה רשומים במערכת אבל לא מגיעים אליה בכלל.

אימאן ח'טיב יאסין: יש 4,500 ילדים שלא מגיעים לבתי הספר, בנשירה סמויה.

וליד טאהא: לא, לא, זה משהו אחר.

וליד טאהא: זה 4,500 תלמידים ללא מסגרת חינוך בכלל, והם מגילאים 3 עד 5 ואומרים לך שהם גרים בפזורה, אוקיי, בסדר, גם אז כשהיינו קטנים, לא למדנו עד גיל 5.

וליד טאהא: ככה אמרו באחת הישיבות.

יוסף טייב: נתייחס לזה גם אולי בהמשך.

יוסף טייב: כן, בבקשה.

אתי וייסבלאי: אם נעבור לגרף הבא, אז אנחנו רואים פה את הנושא של שיעורי למידה, כלומר נשירה מצטברת.

סמי אבו שחאדה: את יכולה להתייחס לנשירה המצטברת, שאני אבין?

סמי אבו שחאדה: אני פשוט לא רואה.

סמי אבו שחאדה: אני רוצה שתסבירי לי.

אתי וייסבלאי: נשירה מצטברת זה אומר בעצם עיבוד מיוחד שביצעה עבורנו הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה בעבור המסמך הזה, שבו נבדק כמה מתוך קבוצת בני הגיל הזה, גיל 13–17, בדקנו את הנושא של החינוך העל-יסודי, שרשומים במרשם האוכלוסין, היו מופיעים גם כרשומים במוסדות חינוך בשנת תש"פ, 2019-2020, שזה בעצם מדד על נשירה מצטברת.

אתי וייסבלאי: מה שאנחנו רואים פה זה שבעצם גם נמוך מאוד ביחס לקבוצות אוכלוסייה אחרות, כלומר בקבוצות אוכלוסייה אחרות יש לנו קרוב ל-90% , אפילו לפעמים יותר, מבני נוער בגילאים האלה רשומים במוסדות חינוך.

אתי וייסבלאי: 30% מהבנים בגיל 17 וכ-20% מהבנות בגיל 17 לא היו רשומים במערכת החינוך.

אימאן ח'טיב יאסין: סליחה, רק שאלה בבקשה.

אימאן ח'טיב יאסין: כשאת אומרת מצטברת, הציפייה שלי זה מצטברת מגילאים יותר קטנים, לא רק 17.

יוסף טייב: נכון.

אימאן ח'טיב יאסין: כי במסמך שלפני, שדובר על המעבר בין היסודי לחטיבה, יש שם עוד אחוז ומספר של 1,600 תלמידים בשנים 2019–2020 שגם נשרו מבית הספר בצורה רשמית, אז זה לא כלול במה שאת אומרת עכשיו, נכון?

אתי וייסבלאי: הכוונה במצטברת זה אומר, לכן ציינתי את הנתון של גיל 17, זה כל מי שנשר בשנה קודמת ועוד שנה ועוד שנה ועוד שנה, והגיע בסופו של דבר לכך שבגיל 17 הוא לא היה במוסד חינוכי, לכן זה נקרא מצטברת.

אתי וייסבלאי: חשוב להדגיש שהנתונים בגרף הקודם הם נתונים ממשרד החינוך.

אתי וייסבלאי: מי שנרשם למסגרות היל"ה, מסגרות בפיקוח של משרד העבודה, הוא לא כלול בהן, כלומר זה בלי התלמידים האלה, ובנתונים האלה שהם נתונים של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, מי שנמצא במסגרות היל"ה, הוא לא יהיה כלול בנתונים האלה.

אתי וייסבלאי: כלומר, בנוסף לאותם תלמידים, יכולים להיות גם תלמידים במסגרת היל"ה ושלא נראה אותם כאן.

סמי אבו שחאדה: תלמידים שעברו יישוב, נמצאים בתוך הרישום?

סמי אבו שחאדה: ה-30% האלה זה כולל שנולדו בשנתון מסוים X.

סמי אבו שחאדה: יש חלק שעבר ליישובים אחרים.

אתי וייסבלאי: זה כל מי שהיה באוכלוסייה הבדואית בדרום.

אתי וייסבלאי: לא חילקנו פה לפי יישוב.

סמי אבו שחאדה: כן, אבל יכול להיות שהם עברו מהדרום למרכז.

סמי אבו שחאדה: ה-30% זה מספר מאוד מסוכן.

סמי אבו שחאדה: אני פשוט מנסה להבין אותו.

אתי וייסבלאי: אני צריכה לבדוק את זה.

אתי וייסבלאי: אני לא בטוחה.

אתי וייסבלאי: אנחנו רואים שיש עלייה בשיעורי הלמידה בשנים האחרונות ביחס לשנים קודמות.

יוסף טייב: האם יש לנו חתך של נשירה בגילאי היסודי וחטיבת הביניים?

יוסף טייב: כאחד שהתעסק בתוכניות לעולים אמנם, הבעיות הן פחות או יותר חופפות.

יוסף טייב: יש לנו נשירה אמיתית שמתחילה בגיל הנמוך של היסודי וחטיבת הביניים, ומובילה בסופו של דבר לנתון שאת מביאה לנו פה.

יוסף טייב: אני הייתי רוצה אולי כן לקבל איזשהו נתון של נשירה ביסודי וחטיבת הביניים כדי לראות האם הפעולות שאנחנו עושים היום - - -

וליד טאהא: היושב-ראש, בדרך כלל הנשירה קורית בתחנות המעבר, במעבר בין יסודי לחטיבה ובמעבר בין החטיבה לעליון.

וליד טאהא: תמיד הנתונים ביסודי הם נתונים מעטים, אבל כשאתה עולה מהחטיבה לעליון, אז הנתונים קופצים.

יוסף טייב: יש לנו נתונים של החטיבה?

אתי וייסבלאי: כן, כל הנתונים מופיעים במסמך שכתבנו לחברת הכנסת אימאן ח'טיב.

אתי וייסבלאי: לגבי גילאים צעירים יותר, הנשירה בחינוך הבדואי בנגב היא גבוהה יותר מאשר קבוצות אוכלוסייה אחרות, אבל עדיין נמוכה יותר.

אתי וייסבלאי: בקבוצות אוכלוסייה אחרות יש לנו 100% נגיד, פחות או יותר, ובחינוך הבדואי בנגב זה טיפה נמוך יותר אבל עדיין הוא 95%, 96% ורק בחטיבה העליונה יש לנו נשירה הרבה יותר משמעותית.

אתי וייסבלאי: אפשר להגיד אולי בקרב בנות, יש כן נשירה יותר משמעותית דווקא במעבר מהיסודי לחטיבה העליונה, כיתות ח' ו-ט'.

אסף וינינגר: מה שיש לנו כאן זה גם נתונים של עיבוד מיוחד שהוכן לבקשתנו על ידי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה.

אסף וינינגר: מה שבדקנו זה בעצם כמה מתוך האוכלוסייה בגילאי 18 עד 30 הם סטודנטים לתואר ראשון בשנה נתונה, כלומר, זה לא נתונים מצטברים, זה איזושהי תמונה על שנה מסוימת.

אימאן ח'טיב יאסין: איזה שנה?

אסף וינינגר: יש שם שלוש שנים, 2018–2019, 2014–2015 ו-2009–2010.

אסף וינינגר: לצורך ההשוואה בדקנו כמה קבוצות.

אסף וינינגר: כלל הנשים בישראל, נשים יהודיות במחוז דרום, נשים ערביות לא במחוז דרום, נשים מוסלמיות, נשים בדואיות במחוז הדרום, ואת הגברים הבדואים במחוז הדרום.

אסף וינינגר: מה שאפשר לראות אם נסתכל רגע על שנת 2018–2019, אז הנשים הבדואיות, הנתון שלהן הוא גבוה רק מזה של הגברים הבדואים, ונמוך יותר מיתר הקבוצות.

אסף וינינגר: אם אני אסתכל בהשוואה לכלל הנשים בישראל, אז הנתון של הנשים הבדואיות נמוך בכ-80%.

אסף וינינגר: בהשוואה לנשים הערביות לא במחוז דרום, הוא נמוך בכמעט 50%, והוא גבוה ב-200% בערך מזה של הגברים הבדואים.

אסף וינינגר: יחד עם זאת, אם נסתכל לאורך השנים, אז נראה שהשיעור בקרב הנשים הבדואיות, הוא עלה באופן יחסית משמעותי יותר מאשר העלייה שהייתה ביתר הקבוצות.

אסף וינינגר: אנחנו הכנו כמה מסמכים לקראת היום הזה.

אסף וינינגר: המסמכים האלה מופיעים באתר של מרכז המחקר והמידע.

אסף וינינגר: מי שרוצה להרחיב, להסתכל, מוזמן להיכנס לשם.

אסף וינינגר: תודה רבה.

יוסף טייב: תודה רבה על הנתונים המדויקים.

יוסף טייב: ברשותכם, אנחנו נעבור לחברי הכנסת.

יוסף טייב: בבקשה.

אימאן ח'טיב יאסין: בוקר טוב, כבוד היו"ר, חברים, חברות.

אימאן ח'טיב יאסין: אין ספק שאנחנו דנים, אני לא אגיד נושאים חשובים, אני חושבת שזה דיני נפש וחיים כי חינוך הבסיס לחיים.

אימאן ח'טיב יאסין: זה הכלי שביכולתנו להשתמש בו כדי לתת אפשרות ובסיס מטיב עם האדם שיהיו לו חיים שיוכל לחיות בהם ודרכם בכבוד.

אימאן ח'טיב יאסין: לצערנו הרב מה שקורה, אנחנו לא נתייחס לשנה האחרונה.

אימאן ח'טיב יאסין: בהחלט השנה האחרונה והקורונה וכל מה שקרה, היו להם השלכות גם על הנגב, אבל חשוב גם שנשכיל להבין שההשלכות היו כפולות ומכופלות בנגב בגלל שהבסיס ונקודת הזינוק במשבר הקורונה הייתה יותר בתחתית, וזה אומר שצריך שאנחנו נסתכל על הדברים בצורה אחרת ולשים תוכניות, לא רק להסתכל.

אימאן ח'טיב יאסין: תרשה לי, ידידי, חבר הכנסת יוסף טייב.

אימאן ח'טיב יאסין: האמת, אני לא יכולה לא להגיד את זה.

אימאן ח'טיב יאסין: אנחנו בוועדת החינוך, והיום הזה הוא היום של הנגב, ואנחנו מדברים במיוחד על הערבים בנגב.

אימאן ח'טיב יאסין: יש כאן חברים שזה לב העשייה שלהם, וחברים בוועדה.

אימאן ח'טיב יאסין: זה לא לך.

אימאן ח'טיב יאסין: אני רוצה שיגיע לרם.

אימאן ח'טיב יאסין: מהמקום של גם מתן במה לאנשים שמרגישים כל הזמן מקופחים, ולא עניין של הכיסא עצמו אלא מי שינהל את הדיון הזה, וחס וחלילה שלא תבין אותי לא טוב.

אימאן ח'טיב יאסין: יש לנו אנשי חינוך בוועדה, שמכירים את הבעיה מאוד מקרוב.

אימאן ח'טיב יאסין: הייתי מצפה שהם יהיו במקום הזה.

אימאן ח'טיב יאסין: למה אני אומרת את זה?

אימאן ח'טיב יאסין: אני אומרת את זה כי זה שוב מעיד על הראיה המסתכלת מלמעלה על הדברים, ולא מוכנה לרדת לשורשים של הדברים ולתת להם אפשרות קצת לעלות מעל לאדמה.

אימאן ח'טיב יאסין: אני חושבת שההערה הזאת, כמה שהיא קשה, אני יודעת שהיא לא נוחה - - -

יוסף טייב: נוחה מאוד.

יוסף טייב: את יכולה להמשיך.

אימאן ח'טיב יאסין: אני חושבת שצריך לשים אותה על השולחן כי זה בדיוק מה שקורה גם בנגב, שזה הנושא שלנו.

אימאן ח'טיב יאסין: הילדים של הנגב מופקרים.

אימאן ח'טיב יאסין: דיברתי בתחילת דבריי על החינוך כמנוף בסיסי לחיים מכובדים וטובים.

אימאן ח'טיב יאסין: תסתכל מי יושב כאן.

אימאן ח'טיב יאסין: באתי עכשיו מהוועדה לזכויות הילד.

אימאן ח'טיב יאסין: במקרה יושב-ראש הוועדה הוא ערבי, אז היינו רק ערבים.

אימאן ח'טיב יאסין: כל עוד שהדיסקט הזה לא ישתנה, אנחנו נישאר באותו מקום.

אימאן ח'טיב יאסין: תודה רבה באמת לממ"מ על העבודה המקצועית ועל מה שהם עשו.

אימאן ח'טיב יאסין: נמשיך לשים את הנתונים ונסגור את הדפים ונמשיך הלאה בחיים.

אימאן ח'טיב יאסין: אם במקום הזה, במדינה הזאת חפצים בחיים משותפים, הנגב הוא הכתובת, כי האפליה שנמצאת שם בל תתואר.

אימאן ח'טיב יאסין: הכאב של הילדים האלו, המשפחות, האימהות, ותיכף אנחנו נעבור לעוד ועדות ונדבר גם על הנשים, בל יתואר, לכן אם יש כוונות טובות, אני מצפה דווקא ממך שאתה יושב עכשיו במקום זה, לקחת את הדברים ולפעול שיהיה משהו אחר.

יוסף טייב: תודה רבה.

יוסף טייב: אני אתייחס לדבר אחד ואז נעבור לחבר הכנסת הבא.

יוסף טייב: תראי, אני גם כחבר כנסת גם בוועדת חינוך אבל גם בוועדה לזכויות הילד, אני יכול לומר לך שאני, ויעידו עליי חבריי מהרשימה המשותפת.

אימאן ח'טיב יאסין: אמרתי, לא אישית.

אימאן ח'טיב יאסין: דיברתי על העיקרון.

יוסף טייב: אני רוצה מפה, הפוך, לצאת בקריאה ובדוגמא לשאר חברי הכנסת, והרבה, אגב, כן מזדהים עם האפליה, ויש פה אפליה וצריך לשים את זה על השולחן.

יוסף טייב: יש פה אפליה במספר מגזרים ולכן אני כן מקפיד להגיע לכלל הדיונים, ולא משנה אם הם קשורים לאוכלוסייה שאני מייצג או לאוכלוסייה אחרת.

יוסף טייב: כנציגי ציבור אנחנו מייצגים את כלל האוכלוסיות, ובעבודה שלנו הפרלמנטרית אנחנו צריכים גם לדאוג לכך שאנחנו נציג את כלל האוכלוסיות, לכן אני מקבל את הביקורת שלך, היא נרשמה בפרוטוקול, ונקווה, אולי באמת בשנה הבאה אנחנו נראה שהדברים משתפרים.

יוסף טייב: אגב, אנחנו רואים שכן בשנים האחרונות ישנה השתפרות בעבודה שנעשית בנגב, לא מספיק, צריך לומר את זה על השולחן.

יוסף טייב: יש עוד הרבה עבודה.

יוסף טייב: כמו שאמר קודם חבר הכנסת סעיד, אנחנו חייבים קודם כל ליישם את ההחלטות שכבר נמצאות כאן על השולחן, ולקחת גם החלטות חדשות כדי שבסופו של דבר אנחנו נראה כן שוויון, נראה שוויון הזדמנויות, שוויון בחינוך, כי בסופו של דבר כמו שאמרת, חינוך הוא מקור החיים.

יוסף טייב: אני חושב יותר מכך, חינוך הוא המפתח להשתלבות אמיתית בין הציבורים בתוך החברה הישראלית.

אימאן ח'טיב יאסין: רק משפט אחד, ברשותך.

אימאן ח'טיב יאסין: בסקירה שראיתי כתוב משפט אחד על הנושא של הבנות, כאילו שלא הולכות ללמוד בגלל מאפיינים תרבותיים.

אימאן ח'טיב יאסין: נכון, אנחנו מכירים מאפיינים תרבותיים וצריך לכבד מאפיינים תרבותיים, ובשביל זה צריך לשים בתי ספר בתוך היישובים ולא מחוצה להם, אבל הבנות בחטיבה ובעליונה ובאוניברסיטה, הן יותר מהבנים, אז המשפט הזה הוא מופרך.

יוסף טייב: תודה רבה.

יוסף טייב: בבקשה.

וליד טאהא: תודה רבה היושב-ראש, אני רוצה להודות גם לחברינו סעיד אלחרומי בן הנגב, שהוא תמיד מעלה את הסוגיות הבוערות של הנגב על שולחן הוועדות בכנסת, ותמיד הוא רודף אחר פתרונות.

וליד טאהא: אין לנו אהבה גדולה רק להעלות סוגיות.

וליד טאהא: אנחנו מעלים סוגיות כדי להביא באמת לפתרונות להרבה נושאים אקוטיים, קרדינליים בוערים מאוד עימם מתמודדת החברה הערבית בנגב.

וליד טאהא: אני רוצה גם להודות לחברים מהרשימה המשותפת שדואגים להיות נוכחים בדיוני כל הוועדות ביום חשוב זה, ציון יום הנגב, וגם להודות לך, חבר הכנסת היהודי היחיד.

וליד טאהא: אולי רם שפע, אימאן, אני כמובן לא מסנגר עליו.

וליד טאהא: אולי הוא ידע שאם הוא לא יבקש מחבר כנסת יהודי לנהל את הישיבה, כי אז לא יהיה אף אחד כאן, אז אולי הוא רצה בכל זאת שיוסף טייב יהיה נוכח, ואני לא מסנגר עליו.

וליד טאהא: דווקא זה מעיד שאנחנו טוענים תמיד שבתפיסה הכללית כלפי מדיניות שהופנתה כלפינו, אנחנו לא יודעים להבחין בין ימין ושמאל ומרכז.

וליד טאהא: כולם היו שותפים למצב העגום שאנחנו נמצאים בו כיום, והמסר הזה צריך להגיע למישהו.

וליד טאהא: בכל זאת אני רוצה, כבוד היו"ר, להודות גם למרכז המחקר והמידע על המידע שהם תמיד מביאים לנו.

וליד טאהא: הם דיברו על הנושאים באמת הבוערים, המציקים לתלמידים, שאגב, הם גם ילדים.

וליד טאהא: כשאנחנו אומרים תלמיד, אנחנו מתכוונים לילד, והיום הוא היום הבין-לאומי לזכויות הילדים, אז כל כך חשוב לחבר את הדברים.

וליד טאהא: כל מה שמניתם במרכז המחקר ועוד הרבה מאוד נושאים שאתם לא התייחסתם אליהם כי לא נתבקשתם אולי, נגיד על טיב השירות שמקבל הילד בטיפול הפרא-רפואי והטיפול הפסיכולוגי.

וליד טאהא: אנחנו מדברים על עשרות אלפי ילדים שחווים הריסות בתים מול העיניים.

וליד טאהא: ילד אוחז חזק באימא שלו כשהוא מביט בקצה העין על הכלי הכבד שהורס לו את הבית.

וליד טאהא: מי שמבין, כמובן שלזה יש השלכות קשות ביותר על ההתנהלות האישית של הילד, העכשווית והעתידית, וגם על ההתנהגות שיוצאת מגדר הגבולות שאנחנו לא היינו רוצים לראות.

וליד טאהא: כל הדברים האלה ביחד, היושב-ראש, וכל פרמטר אחר אפשרי שעוד אפשר להעלות על הדעת בתחום החינוך שאנחנו נדבר עליהם, הם לא תנועות טבע.

וליד טאהא: שום דבר כאן לא נולד כתנועת טבע.

וליד טאהא: זה לא משהו לבד כי זה המאפיין של האנשים האלה.

וליד טאהא: יש הרבה שאוהבים לתייג גם אותך, לתייג גם אותי, לתייג כל אדם אחר.

וליד טאהא: לא, זה לא תנועת טבע.

וליד טאהא: אנחנו מדברים על מדיניות רשמית של מדינת ישראל.

וליד טאהא: בשנת 2020 במדינת ישראל יש למעלה מ-4,500 ילדים שאינם נמצאים בשום מסגרת חינוך, והנתונים של מרכז המחקר, אני לא יודע אם אתם יכולים לבדוק את הסוגיה הזאת לגבי ילדים מגילאים 3 עד 5.

וליד טאהא: אנחנו מלווים אותם מזה שנים רבות והסוגיה הזאת רק מעידה עד כמה אנחנו נמצאים במצב כל כך קשה.

וליד טאהא: אני הייתי בנגב עשרות פעמים.

וליד טאהא: לאחרונה גם ערכנו ביקור כאן בוועדת החינוך, היושב-ראש.

וליד טאהא: ערכנו ביקור לבתי ספר בנגב, ליישובים מוכרים ולא מוכרים.

וליד טאהא: חברתי סונדוס, ביקרנו במעין מחנות שיש בהם ריכוז של בתי ספר.

וליד טאהא: אני רוצה להיות עדין במילים שלי.

וליד טאהא: במעין מחנות שיש בהם מעין ריכוז של בתי ספר, והתמונות מזעזעות.

וליד טאהא: אתם צריכים להיות שם בשעת סיום הלימודים ולראות איך שעשרות אוטובוסים מעמיסים עשרות ילדים בתנאים קשים ביותר, בכבישים לא-כבישים, כבישי עפר וכבישים שאינם מוכשרים אפילו לנסיעה של כלי רכב.

וליד טאהא: הייתם צריכים לראות את הכיתות היבילות שאין בהם שום תנאי בסיסי של זכות ילד וזכות אדם.

וליד טאהא: לעיתים לא מקבלים חשמל כי אין להם חשמל, והגנרטור שמיועד לתת חשמל מתקלקל או מפסיק לפעול מכל מיני סיבות.

וליד טאהא: אתם צריכים לראות את המצב הפיזי של הכיתה היבילה, שלא לדבר על מים וחשמל.

וליד טאהא: יש דברים מזעזעים והדברים האלה, כבוד היושב-ראש, הם לא מסתיימים רק עם כוונות טובות ורק עם הצהרות טובות של חברי כנסת יהודים וערבים.

וליד טאהא: הדברים האלה צריכים החלטות של ממשלה וצריכים צעדים ממשיים כדי להביא לסיום שלהם, כי פשוט זה כתם על המצח של מדינת ישראל.

וליד טאהא: זה כתם בל יתואר.

וליד טאהא: אני ואתה יודעים שילדים במדינת ישראל מופלים בתקצוב בחינוך, ואני ואתה מקדמים נושא אחר שיש בו אפליה כלפי ילדים יהודים, חרדים, ערבים, לא משנה, אבל בסוגיה של הנגב, האפליה שם משוועת.

וליד טאהא: אי אפשר לתאר לעצמך.

וליד טאהא: צריכים צעדים ממשיים כדי להביא לסיום המצב העגום הזה.

וליד טאהא: כל חבר כנסת שיתגייס ללא קשר לשיוך הלאומי, הדתי, המפלגתי שלו, הוא עושה מעשה קודש לפתרון הסוגיות.

וליד טאהא: תודה רבה.

יוסף טייב: תודה רבה.

יוסף טייב: סמי, בקשה.

סמי אבו שחאדה: בוקר טוב, אדוני היושב-ראש, אני מצטרף לברכות על הדיון החשוב הזה ועל העשייה הנפלאה של חברנו סעיד אלחרומי וכל הסוגיות הקשות שהוא עובד עליהן בנגב.

סמי אבו שחאדה: סעיד עובד הכי קשה, כי האוכלוסייה הערבית סובלת מאפליה בכל תחומי החיים, וכל דבר שאנחנו בודקים אותו במספרים בקרב האוכלוסייה הערבית בארץ, המצב בנגב לצערנו הוא הרבה יותר קשה.

סמי אבו שחאדה: אני חושב, פה אנחנו ראינו את המספרים הקשים.

סמי אבו שחאדה: כל הגרפים מדאיגים ומפחידים מאוד.

סמי אבו שחאדה: הכי מפחיד פה, אני חושב, זה הנתון לגבי הנשירה, כי אנחנו יודעים מה המצב בנגב גם מבחינת עוני וגם הקשר הברור שבין עוני לפשיעה בכל העולם, ויכולת ההתדרדרות למקומות מאוד קשים.

סמי אבו שחאדה: כשמדובר על 30% מהגברים לפחות, וכמו שאמר חברי ווליד, זה לא כולל את הנשירה הסמויה ולא כולל את הילדים שהם בכלל בלי מערכת.

סמי אבו שחאדה: זה אומר שמעל לשליש מהתלמידים הבנים בנגב נושרים מהמערכת.

סמי אבו שחאדה: זה ינציח את הפערים וינציח את המצב המאוד קשה ואת ההבדלים בין יהודים לערבים בנגב, ולזה יהיו השלכות מאוד חמורות על החיים של הילדים האלה, על החיים של המשפחות שלהם, על החיים של החברה הערבית בנגב וגם בכלל על החיים במדינה וגם על חיי האזרחים היהודים באזור.

סמי אבו שחאדה: אני חושב שאם אנחנו רוצים לעשות משהו בנוסף להמלצה שסעיד כבר הציע לנו, שהמדינה לפחות תבצע את ההחלטות שלה.

סמי אבו שחאדה: אני חושב שיהיה חשוב מאוד גם בסיכום שלנו שנתייחס באופן ספציפי לגבי הנשירה, ונבקש ממשרד החינוך תוכנית ברורה עם זמן ועם תקציב.

סמי אבו שחאדה: לגבי הורדת אחוזי הנשירה בצורה משמעותית, כי אחרת אנחנו כבר רואים את האסון.

סמי אבו שחאדה: אין מה לנחש.

סמי אבו שחאדה: אנחנו רואים לאן זה מוביל את החברה, אז לפחות בנושא הזה שיהיה לנו גם המלצה ברורה וננסה שהדבר הזה יתקדם.

סמי אבו שחאדה: תודה לך.

יוסף טייב: תודה רבה.

יוסף טייב: בבקשה.

סונדוס סאלח: תודה רבה, כבוד היושב-ראש.

סונדוס סאלח: תודה רבה לחברנו, חבר הכנסת סעיד על היוזמה המאוד חשובה.

סונדוס סאלח: בהחלט האתגרים, הקשיים העומדים בפני האנשים בנגב הם קשים מאוד ומחייבים שכל הוועדות ידונו בסוגיות ויבחנו את תמונת המצב ויבחנו איך אפשר לעזור.

סונדוס סאלח: לצערי, הייתי מצפה לראות עוד יותר חברי כנסת משאר סיעות הבית, אבל כמו שאמרתי בוועדת החוקה, זה תמונת ראי לסדר עדיפות עגום של הממשלה וגם של סיעות הבית הזה, ואנחנו רואים את התוצאות בפועל.

סונדוס סאלח: בהקשר של החינוך, כשאנחנו מדברים על חינוך, אנחנו מדברים על שני תחומים, גם חינוך לערכים, שזה חסר ברוב המערכות הבית-ספריות הישראליות, ואפשר ללמוד אותו שם מהנגב.

סונדוס סאלח: הערכים, אפשר ללכת שם, סדנא מרוכזת, לקחת את כל הילדים מכל בתי הספר ולראות וללמוד שם ערכים חברתיים מאוד מאוד טובים, ויש את החינוך למקצועות ליבה ומקצועות שאנחנו מלמדים את הילדות והילדים שלנו בבתי הספר, שם יש קשיים מאוד קשים שעוברים התלמידות והתלמידים בנגב.

סונדוס סאלח: בנגב אתה לא תמצא ילד או אבא שיגיד, אתה רוצה להאכיל יהודי?

סונדוס סאלח: ואתה לא תמצא מנהיג או מנהיגה שתגיד, היהודים הם פצצה לנטרול.

סונדוס סאלח: זה דברים שאנחנו צריכים להגיד, כמה אנשים בנגב הם אנשים אצילים ועם ערכים חברתיים ואנושיים שהם מעל כל חינוך אחר.

סונדוס סאלח: הנתונים מדאיגים מאוד ואני רוצה להגיד לכם שהנתונים בפועל, יש גם פער בין הנתונים המדווחים לבין הנתונים הנמצאים בשטח.

סונדוס סאלח: אתם מוזמנים ומוזמנות לבקר בבתי הספר ביישובים ולראות שהמסלול, כמה קשה.

סונדוס סאלח: זה לא רק ללמוד בתוך בית הספר.

סונדוס סאלח: להגיע לבית הספר, זה מאבק אחד גדול לכל התלמידות והתלמידים בנגב.

סונדוס סאלח: זה יכול לקחת שעות להגיע לבית הספר.

סונדוס סאלח: דמיינו לעצמכם בגשם, בחום שהוא בלתי נסבל, מה עושים תלמידים שהם עם רקע ומצב סוציו-אקונומי קשה, איך מגיעים לבתי הספר, באיזה בגדים הם מגיעים לבית ספר, איזה תיקים יש להם, איזה כלי כתיבה, איזה מחברות וספרים.

סונדוס סאלח: הם מגיעים לבית הספר עם משברים גדולים, חברתיים קשים מאוד, עם חוסר בציוד הבסיסי המינימלי שהוא נמצא בידי רוב התלמידים שנמצאים בישראל.

סונדוס סאלח: בשבוע שעבר הגשתי שאילתה לגבי נשירת התלמידות בנגב.

סונדוס סאלח: ב-2018 מספר התלמידות במחוז דרום היה 137,148 תלמידות, מתוכם כ-40,000 תלמידות בדואיות, כלומר שליש מסך כול התלמידות הן תלמידות מהנגב.

סונדוס סאלח: מבחינת נשירה, נשרו באותה שנה 1,056 תלמידות, מתוכן 690 תלמידות בדואיות, כלומר, אחוז התלמידות הוא שליש מסך כל התלמידות, אבל אחוז התלמידות הנושרות, מעל ל-70%.

סונדוס סאלח: מה עושה משרד החינוך ומה עושה משרד העבודה והרווחה, מה עושה משרד הבריאות?

סונדוס סאלח: כל המשרדים לא עושים כלום מלבד לסקר את הנתונים האלה ולהביא עוד תמונת מצב עגומה ולתאר את המציאות.

סונדוס סאלח: כולנו יכולות ויכולים לתאר את המציאות.

סונדוס סאלח: מישהו כאן צריך להרים את הכפפה ולקחת צעד אחד קדימה ולעשות משהו.

סונדוס סאלח: אמרתי בוועדת זכויות הילד, בעוטף עזה מקנים טיפול רגשי לילדים נפגעי הלם, אבל ילדות וילדים בנגב שהם כל הזמן נמצאים במציאות שהיא פוגעת בהם רגשית, אף אחד לא טורח שם להמציא תוכנית טיפול רגשי לילדות ולילדים שם, בטח לא לאימהות, בטח לא להורים שסובלים מכל האתגרים שם.

סונדוס סאלח: הנתונים המדאיגים החינוכיים, כולנו נשלם על זה מחיר.

סונדוס סאלח: אדם מבוגר וחכם אמר לי, את צריכה לדאוג לילד שבכיתה שלך, שיהיה ילד טוב, שילמד ויתקדם מבחינת רמת ההישגים שלו, כי זה אותו בן אדם שיהיה השכן שלה ויפגע בה בעתיד.

סונדוס סאלח: כולנו צריכות וצריכים לדאוג למצב חינוכי ותרבותי ורגשי ובריאותי וחברתי נאה ומכבד את כל האנשים.

סונדוס סאלח: תודה.

יוסף טייב: תודה רבה.

יוסף טייב: אני חושב שעלו פה מספר סוגיות חשובות וקשות, ביקורת נוקבת באמת מחברי הרשימה המשותפת, ובצדק, כלפי לכאורה מדיניות של אפליה כלפי המגזר הבדואי בנגב.

יוסף טייב: הייתי רוצה להתקדם לפי סדר הדברים שעלו, ולהתייחס קודם כל לסוגיית הבנייה של בתי ספר והתיכונים בנגב, שהעלה חבר הכנסת סעיד.

יוסף טייב: לכאורה, קיימת כבר החלטת ממשלה כדי להתקדם עם הדברים האלה ולכן הייתי רוצה להעלות את משרד החינוך ולראות איפה הדברים עומדים כלפי אותן החלטות.

וליד טאהא: דרך אגב, היושב-ראש, אני בזמנו העליתי דיון במליאה על המחסור בכיתות לימוד בחברה הערבית, וזה עבר לדיון בוועדה שעד עכשיו לא נקבע.

וליד טאהא: אני מדבר על לפני חודש, אפילו יותר, אז יהודית, תבדקי את הנושא בבקשה.

יהודית גידלי: זה נמצא על סדר-היום של הוועדה, ברשימת הנושאים.

סמי אבו שחאדה: אדוני היושב-ראש, אם אפשר, אחד האנשים שאיתנו בזום הוא סולימאן עמור, הוא מנכ"ל שותף בעמותת אג'יק שעושה עבודה מדהימה בנגב.

סמי אבו שחאדה: יש להם גם נתונים ומחקרים משלהם.

סמי אבו שחאדה: אם אפשר גם לשמוע אותו.

יוסף טייב: מעולה.

יוסף טייב: נשמע אותו אחר כך.

יוסף טייב: קודם כל נשמע את הדס סינה, מדריך במסגרת תוכנית החומש של החברה הבדואית.

יוסף טייב: נראה מה יש לכם לומר על הנתונים המדאיגים האלה.

הדס סינה: שלום, בוקר טוב לכולם, תודה על העיסוק בנושא.

הדס סינה: כמו שנאמר כאן, לבקשתך אני אתייחס גם לנושאים של הבינוי אבל קצת מהדברים שנאמרו.

הדס סינה: באמת אירחנו את חברי הכנסת של ועדת החינוך וגם של הוועדה לזכויות הילד במוסדות חינוך גם בפזורה וגם במועצות האזוריות בחברה הבדואית, והם ראו את הדברים.

הדס סינה: באמת יש פערים גדולים בנושא של תשתיות ונושאים פיזיים, שבאמת נדרשת פעולה בין-משרדית בשביל לענות עליהם, אז אני אענה קודם על הדברים שנוגעים לעשייה של משרד החינוך.

הדס סינה: כאמור, חלק מהחלטת הממשלה 2397 מקצה תקציבים משמעותיים להגדלה של בינוי כיתות לימוד וגם לכיתות יבילות בכל המרחב של הכפרים הלא מוכרים והפזורה.

הדס סינה: כפי שחברי הכנסת ודאי מכירים, משרד החינוך הוא הגורם המתקצב.

הדס סינה: הגורם המבצע את כל נושא הבינוי הוא המועצות המקומיות או האזוריות או העיר רהט שבתחומן בעצם נמצאים מוסדות החינוך, וזה נעשה על בסיס פרמטרים מוכרים של הכרה בצורך של גידול טבעי, של מספר התלמידים במוסדות ושל היכולת באמת של המועצות האזוריות לבצע את העבודה הזאת.

וליד טאהא: זה לא ממש מדויק לגבי הנגב, אבל בסדר.

וליד טאהא: ההכרה בצורך היא לא פרמטר מדויק לגבי הנגב, כי הצורך הוא קריטי ביותר.

הדס סינה: בפירוש קריטי.

הדס סינה: אני מתחבר להרבה מהדברים שאמרתם.

הדס סינה: הרבה מהתופעות המדאיגות ביותר שציינתם הן תופעות באמת שנוגעות למרחב של הכפרים הלא מוכרים או הפזורה, שבהם בעצם לא קיימת אחריות מוניציפאלית מלאה של אף גורם.

הדס סינה: משרד החינוך מחויב באופן מלא לכל התלמידים האלו, אבל התלמידים האלו והוריהם הם אינם תושבים של רשות כלשהי.

הדס סינה: משרד החינוך מתקשר משנה לשנה בהסכמי רכש עם המועצות האזוריות אל קסום ונווה מדבר על מנת שהמועצות האלה יסייעו למשרד החינוך בעצם בהפעלת מוסדות החינוך שנמצאים בשטחי הפזורה, בשטחים שהם גליליים, שהם מחוץ לקווים הכחולים - - -

וליד טאהא: צריך להגיד ששם לומדים למעלה מ-30,000 תלמידים שבאים מהיישובים הלא מוכרים.

הדס סינה: אני מתחבר למה שחבר הכנסת אומר.

הדס סינה: האתגר הזה מורכב גם מתלמידים שלמדים במוסדות חינוך שנמצאים בכפרים הלא מוכרים עצמם.

הדס סינה: יש לנו כ-14 נקודות שירות, שזה בעצם נקודות בתוך השטח שבהם מותר על בסיס החלטה של רשויות התכנון להקים מוסדות חינוך או מרפאות.

הדס סינה: יש לנו כ-14 נקודות כאלה ששם לומדים תלמידים.

הדס סינה: בנוסף, יש גם כמות של עשרות אלפי תלמידים מהפזורה שהם מוסעים למוסדות חינוך ביישובים המוכרים, וגם זה אתגר גדול.

הדס סינה: שם באמת נמצא עיקר הפער של אותם תלמידים בגילאי 3 עד 5 ללא מסגרת לימודים, שבעצם הברירות שלהם זה או להגיע למרכזי שירותים שסמוכים למקום המגורים שלהם בפזורה או לנסוע לפעמים מרחק גדול.

הדס סינה: בעצם המשולש הזה שקשור לתקצוב על ידי משרד החינוך, אישור מבחינת רשויות התכנון וביצוע על ידי הרשויות, הוא באמת אתגר.

הדס סינה: נדרש כאן שיתוף פעולה ויכולת ביצועית שכפי שציינו חברי הכנסת, משרד החינוך הוא לא הצלע החלשה כאן.

הדס סינה: לצערי יש לנו הרבה יתרות של תקציב שאנחנו לא מצליחים לממש, אם זה בגלל מקומות שאסור לבנות בהם או אם זה בגלל יכולת ביצועית נמוכה של הרשויות.

הדס סינה: אני לא בא להאשים אף אחד.

הדס סינה: אני אשמח אם הם יהיו כאן בשביל לייצג את עצמם.

הדס סינה: זה לגבי עולם התשתיות.

הדס סינה: עם זאת ולמרות זאת, אנחנו עושים כל שאנחנו יכולים בתוך מוסדות החינוך שכבר קיימים.

הדס סינה: מדובר כאן באתגר שהוא בין-משרדי, ואני מצטרף למה שאמרו חברי הכנסת.

הדס סינה: הבעיה היא לא תקצוב אלא באמת שאלות של תכנון, איפה מותר לבנות, וסוגיות של ביצוע ועמידה בכל הכללים של בנייה, אם זה תקנים של משרד הבריאות, תקנים של פיקוד העורף, ביוב וכו'.

הדס סינה: אני עובר לשאר הנושאים שהכנו להתייחסות.

הדס סינה: נראה לי שזה בהחלט מעניין גם את הסובבים לגבי ההיערכות שלנו לכל הנושא של הקורונה.

הדס סינה: זה מתחבר גם למה שאנחנו כן יכולים לעשות בתוך מוסדות החינוך והקווים הכחולים של היישובים.

הדס סינה: משרד החינוך השקיע מעל 18 מיליון שקלים בהתאמה של מוסדות החינוך ללמידה מרחוק בתקופה הזאת של הקורונה.

הדס סינה: בכלל זה, חולקו מעל 7,000 מחשבים לתלמידים שהם מיעוטי יכולת בחברה הבדואית, לשבע רשויות, ואני כולי תקווה שעד סוף החודש תושלם החלוקה גם לרהט ואל קסום, שזה שתי הרשויות שעדיין לא חולקו להם המחשבים.

הדס סינה: לסבר את האוזן, זה 11% מכלל המחשבים שמשרד החינוך חילק לתלמידים בתקופה הזאת של הקורונה, לעומת החלק היחסי של התלמידים הבדואים בכלל בארץ, אז זו כמות מאוד משמעותית.

הדס סינה: בנוסף, הושקעו תקציבים גם בהצטיידות ושדרוג בתוך בתי הספר.

הדס סינה: אוישו עוד 60 רכזים חדשים שהם נוספו לעוד כ-80 רכזי תקשוב בכל מוסדות החינוך בחברה הבדואית בשביל לקלוט את האמצעים האלה, לעסוק בהכשרה של התלמידים וההורים שלהם איך להשתמש באמצעים האלה, וזה מאמץ בעצם שאנחנו ממשיכים לעשות אותו לאור השעה הזאת.

הדס סינה: עם זאת, אנחנו יודעים שזה לא מספיק ואנחנו יודעים שקיימות בעיות של תשתיות שאינן תלויות אך ורק במשרד החינוך, ולכן ביחד עם צוותי ההוראה שלנו הראו כל מיני פתרונות יצירתיים לאיך כן אפשר לעשות למידה מרחוק גם לתלמידים שאין להם חיבור אינטרנט רציף, כמו למשל שימוש בחוברות מודפסות לתלמידים.

הדס סינה: לגבי המים לתל ערד עבור אותם 700 תלמידים ממרכז השירותים, אז משרד החינוך מספק שם מים באמצעות מכרז למכליות מים.

הדס סינה: לצערי אנחנו לא יודעים לסלול לשם קו מים כי זה לא מתפקידנו.

הדס סינה: לגבי אל עזאזמה, מתקיים דיון במינהל התכנון, ועוד היום, גם בסיוע של משרד המשפטים אנחנו מקווים להגיע לפתרון לפחות זמני עד שייבנו מוסדות קבע בתחום המיועד ליישוב ואדי אל נעם.

הדס סינה: תודה רבה לכולם.

יוסף טייב: תודה רבה.

וליד טאהא: היושב-ראש, אני חייב לספר לכם סיפור קצר ביותר.

וליד טאהא: בביקור שערכנו לנגב, כשהגעתי לבית הספר בתל ערד, הייתי צריך לרדת מהכביש הראשי כדי להיכנס לאזור בו ממוקם בית הספר.

וליד טאהא: רק ירדתי מהכביש, קיבלתי שיחת טלפון מאיתוראן.

וליד טאהא: שואלים אותי אם הכול בסדר.

וליד טאהא: עניתי, למה אתם חושבים שמשהו לא בסדר?

וליד טאהא: אמרו, לא, לא, כי אנחנו רק שאלנו אם הכול בסדר, אם אתה ברכב.

וליד טאהא: עניתי שכן, אני ברכב.

וליד טאהא: אתה פונה לבית ספר, יורד מהכביש לכיוון בית ספר, שואלים אותך אם הכול בסדר.

וליד טאהא: לאחר שעה חזרו להתקשר עוד פעם.

וליד טאהא: שאלו אותי, מה הקטע?

וליד טאהא: אנחנו מזהים יותר מחבר כנסת אחד אבל הם לא עונים לנו, אז אמרתי להם שאני עניתי בשם כולם, אנחנו במצב טוב, תודה רבה.

וליד טאהא: רק שתבינו על איזה סיטואציה אנחנו מדברים.

יוסף טייב: מציאות כואבת.

יוסף טייב: אם אפשר להעלות בבקשה, סלימאן.

סאלימן עמור: תודה רבה לכולם, אני מאוד מברך על הדיון ואני חושב שכל הנתונים שמוצגים פה הם נתונים מאוד קשים גם מבחינת נשירה וגם מבחינת תשתיות וגם מבחינת ההישגים הלימודיים.

סאלימן עמור: אני רוצה לדבר על פתרונות שונים ואחרים שהם יותר יצירתיים, שדורשים מכולנו גם משאבים וגם החלטות קשות.

סאלימן עמור: אני אתן נתון עכשיו שבטח לא יפתיע את רובכם, שיש יותר מ-6,500 בוגרי י"ב כל שנה, ערבים, בדואים מהנגב.

סאלימן עמור: כמה מהם משתלבים באקדמיה וכמה מהם משתלבים בעבודה?

סאלימן עמור: אחוזים מאוד מאוד בודדים, ואז אנחנו מדברים על סדר גודל של בין 60% ל-70% בוגרים שלא מוצאים את עצמם באף מקום, ואז אנחנו יכולים לדבר על תופעות האלימות והתופעות החברתיות והמצב הכלכלי, כי הצעירים האלו, היום שלהם הופך לילה והלילה שלהם הופך ליום בגלל חוסר המעש שלהם.

סאלימן עמור: מהמקום הזה, אם לא נצליח להשקיע גם בבוגרים האלו וגם בצעירים ובנוער מ-י', י"א, י"ב, אני חושב שמהר מאוד נמצא את עצמנו במצב בלתי הפיך שלא ניתן לתקן אותו, כי אנחנו מדברים היום על מצב של צעירים, מאוד קשה, והקורונה עושה אותו הרבה יותר קשה כי כולנו יודעים שאוכלוסיות מוחלשות, במשברים הופכת להיות הרבה יותר חלשה.

סאלימן עמור: אם היה 10% ו-12% של צעירים שמשתלבים באקדמיה עד היום, היום אנחנו מדברים על אחוז הרבה פחות.

סאלימן עמור: אני אתן דוגמא.

סאלימן עמור: צעירים ערבים שמסיימים י"ב והולכים לאקדמיה, לא היו יכולים השנה ללכת לאקדמיה כי משרד החינוך לא הוציא להם את תעודת הבגרות שלהם.

סאלימן עמור: למה לא הוציא להם את תעודת הבגרות?

סאלימן עמור: כי אין מה למהר, כי בסך הכול הרוב לא צריכים את תעודת הבגרות, כי הצעירים היהודים לא לומדים מייד אחרי האקדמיה.

סאלימן עמור: בסופו של דבר גם ה-10% וה-12%, הם נשארו מאחור בשלב הזה.

סאלימן עמור: אני מציע שכולנו נחשוב על היום שאחרי, איך אנחנו מוצאים פתרון לכל הצעירים האלו שמסיימים י"ב בחוסר מעש, אפס עתיד, בלי שום הכוון, כאשר אנחנו מדברים שהאחוזים האלו משנה לשנה עולים.

סאלימן עמור: אני בעד להתחיל להכניס להם תוכנית של כל הנושא של זהות, כל הנושא של עברית מדוברת, כל הנושא של מיומנויות ושפות.

סאלימן עמור: זה משהו שחסר, שחייבים להתחיל לדבר עליו.

סעיד אלחרומי: סלימאן, תסכים איתי שאתה מדבר על הצעירים האלה שלא סיימו בגרות או שהם בבגרות נמוכה בעצם, בסביבות 50–60.

סאלימן עמור: גם וגם, חבר הכנסת סעיד.

סעיד אלחרומי: כי השאר מן הסתם ילכו לאקדמיה או בארץ או בחו"ל.

סאלימן עמור: היום מי שהולך לאקדמיה, מי שיכול לאפשר לעצמו גם כלכלית וההורים שלו דואגים לו.

סאלימן עמור: בסופו של דבר לפי גם הנתונים של כל מי שנמצא, המכון לדמוקרטיה עשה מחקר מקיף בשנים האחרונות על הצעירים הערבים עם דגש עם הנגב.

סאלימן עמור: אנחנו מדברים על 50%–70% שלא הולכים לשום מקום, חבר הכנסת סעיד.

סאלימן עמור: זה אומר, אוי ואבוי לנו אם כל מחזור, 70% ממנו לא עושים כלום.

סאלימן עמור: גם כקהילה אנחנו נשלם מחיר.

סאלימן עמור: בסופו של דבר גם כמדינה נשלם מחיר.

סעיד אלחרומי: על 70%, אתה אופטימי.

סעיד אלחרומי: מהנתונים שיש בידי, הם יותר אפילו.

סאלימן עמור: כי חלקם מתברגים אחרי שנה ושנתיים.

סאלימן עמור: בסופו של דבר זה מאוד קשה.

סאלימן עמור: חלק מזה, שמערכת החינוך לא נותנת מענה היום לגילאים ולצרכים שלהם.

סאלימן עמור: זה מביא את כולנו להתחיל לחשוב על תוכנית מקיפה.

סאלימן עמור: בדיון הזה אני מזמין לעשות דיון המשך בוועדת החינוך הבאה, עוד חודש–חודשיים, שחברי הכנסת של הרשימה המשותפת ואחרים יכולים להוביל, על הצעירים, על המנגנונים שנמצאים בתוך בתי הספר ואיזה בוגר אנחנו רוצים לראות בתוך בתי הספר שלנו ומחוץ לבתי הספר אחרי התיכונים, כי המצב הוא כל כך קשה ומדרדר.

סאלימן עמור: כל צעיר יהודי היום שמסיים, יודע מה המסלול שלו, ודווקא האוכלוסייה המוחלשת של האוכלוסייה הבדואית ובכלל הערבית, לא יודעים מה הם צריכים לעשות.

סאלימן עמור: כולנו מופתעים.

סאלימן עמור: כל שנה צריכים לסיים יותר מ-6,000 צעירים ערבים בדואים ויותר מ-30,000 צעירים ערבים.

סאלימן עמור: אני אגיד שיש אוזן קשבת, אנחנו מרגישים יותר במשרד החינוך.

סאלימן עמור: לא מספיק.

סאלימן עמור: חייבים לשאוף לזה שתהיה תוכנית מקיפה שתטפל בצעירים האלו בתוך המערכת וגם אחרי שמסיימים י"ב.

סאלימן עמור: תודה לכולם.

יוסף טייב: תודה רבה, דברים חשובים.

יוסף טייב: קודם כל תודה רבה שטרחתם להגיע לפה, מועצה אזורית לכפרים הבלתי מוכרים.

יוסף טייב: רק אם אפשר, בקצרה, ממוקד, כי אנחנו מתכנסים לקראת סיום.

יעלה רענן: אני רוצה לדבר על שני נושאים מאוד בקצרה.

יעלה רענן: הנושא של התיכונים שכבר דיברו עליהם, אני רוצה לומר שכאשר פותחים תיכון שהוא בכפר או אזורי כמו אבו תלול שהוא באזור, הנשירה יורדת מ-50% ל-5%.

יעלה רענן: מדובר פה על הבדלים כל כך משמעותיים בעקבות פתיחת תיכון.

יעלה רענן: ראינו את זה באום מתנאן, בגסר א-סיר, ראינו את זה באבו תלול, ראינו את זה באום בטין, ראינו את זה בביר הדאג'.

יעלה רענן: 50%–60% יורד ל-5%.

יעלה רענן: תחשבו על כמה זה לא הוגן שאין להם תיכונים.

סמי אבו שחאדה: יש לנו מספר, כמה תיכונים חסרים?

סמי אבו שחאדה: כמה צריך לבנות כדי שנרד לאחוזים האלה?

יעלה רענן: בין שלושה לארבעה, זה הכול.

יוסף טייב: מה מספר התלמידים שאנחנו מדברים עליהם?

יעלה רענן: בכל התיכונים או בחסרים?

יוסף טייב: על השלושה והארבעה שאנחנו מדברים עליהם.

יעלה רענן: מדובר על כל תיכון, בסביבות ה-600 תלמידים.

יעלה רענן: דבר נוסף שאני רוצה לדבר עליו הוא על תחנות אוטובוס לילדים בכפרים.

יעלה רענן: אין תחנות אוטובוס.

יעלה רענן: הדרכים שהאוטובוסים נוסעים עליהם נורא רעועות ואנחנו מאבדים ילדים.

יעלה רענן: ילדים נדרסים על ידי האוטובוס.

יעלה רענן: כל מה שמדובר זה לשים איזשהו משהו קטן מעץ שהילדים יוכלו להיות מאחוריו בזמן שהם מחכים לאוטובוס ובזמן שהם יורדים ממנו.

יעלה רענן: אני מכירה שתי ילדות שמתו, נדרסו על ידי האוטובוס לא כי הנהג אידיוט, אלא כי אין דרך להוריד אותם בצורה שהיא לא מסכנת את חייהם.

יעלה רענן: אני הייתי רוצה להזמין את הוועדה לבקר בוואדי נעם בשעה שהילדים משתחררים מבית הספר.

יעלה רענן: מדובר על 1,500 ילדים בין כיתה א' לכיתה ח' שעוזבים באותה הדקה את בית הספר, ואוטובוס ודרכי עפר ואחד על השני.

יעלה רענן: זה שאנחנו עוד לא איבדנו יותר ילדים, זה עניין של מישהו שומר עליהם.

יעלה רענן: תודה רבה.

יוסף טייב: דברים חשובים.

יוסף טייב: אני רוצה לומר לך שבקשר לאמצעי בטיחות ותחנות וסלילת כבישים, הנושא עלה בוועדה לזכויות הילד עם חבר הכנסת בועז טופורובסקי ועם השדולה לזהירות בדרכים, ואכן המסקנות היו שאנחנו נרד שם לסיור, אז באמת אולי בשיתוף עם חברי ועדת חינוך אולי כדאי שאנחנו נגיע לשם ונראה את זה מקרוב, כי אין הדומה ראיה לשמיעה.

יוסף טייב: הייתי רוצה להעלות בבקשה מעמותת סיכוי, אלה גיל, רכזת פרויקט קידום שוויון בנגב, ולאחר מכן, סעיד, אם תוכל לתת לנו סיכום שלך ואני אסכם את הדברים.

יוסף טייב: אני חושב שהדיון חשוב מאוד.

יוסף טייב: יש פה כמו שאמרתי מקודם, ביקורת נוקבת, ובצדק, ואנחנו צריכים באמת יחד לחשוב איך אנחנו פותרים את הבעיה ולא רק לדבר, אלא באמת להיכנס לשלב של מעשים.

יוסף טייב: בבקשה, אלה.

אלה גיל: שלום לכולם, תודה על הדיון.

אלה גיל: אני מברכת גם על הדיון עצמו וגם על הדברים המאוד מאוד חשובים שנאמרו פה.

אלה גיל: אני רוצה להמשיך את הדברים שנאמרו בנושא ההסעות, שהם באמת הבעיה הגדולה של החינוך בנגב בכפרים הלא מוכרים, ולתת שני פתרונות שאפשר ליישם אותם באופן מיידי.

אלה גיל: מעבר לכך שצריך להקים מרכזי שירותים נוספים בכפרים כדי להימנע מההסעות, יש פתרונות שניתן ליישם אותם באופן שהוא מיידי.

אלה גיל: אני רוצה להתחיל ולהתייחס לסיפור של חבר הכנסת טאהא לגבי בית הספר תל ערד.

אלה גיל: אכן יש היום עדיין שלושה בתי ספר, תל ערד הוא אחד מהם, שבהם כביש הגישה לבית הספר לא נסלל.

אלה גיל: בית הספר מנותק מהכביש הראשי.

אלה גיל: הירידה לבית הספר היא לא על כביש ראשי.

אלה גיל: אני רוצה להוסיף שהדבר הזה תוקצב כבר בשנת 2009.

אלה גיל: החלטת ממשלה 724 משנת 2009 צבעה את הסלילה לבית הספר תל ערד.

אלה גיל: היא צבעה את הסלילה לבית הספר אל פורעה ולבית הספר אל אמל, חוות אל ואתן, ולמרות זאת אנחנו היום בשנת 2020 ושלושת בתי הספר האלה עדיין מנותקים מהכבישים הראשיים.

אלה גיל: הייתי רוצה לבקש מהוועדה שתבקש ממשרד התחבורה בעצם להציג יעד חדש להשלמה של הפרויקטים האלה, כי כל יום שבאמת בתי הספר האלה מנותקים מהכבישים הראשיים, זה יום שבהם התלמידים נאלצים לנסוע בדרכי עפר כדי להגיע לבית הספר.

אלה גיל: הדבר השני נוגע בבעיה הרבה יותר רחבה, וזו הבעיה של דרכי העפר שמובילים בעצם מבתי הילדים אל בתי הספר ואל הכבישים הראשיים.

אלה גיל: מתווה השיפוץ של דרכי העפר האלה, שכמו שנאמר פה מספר פעמים, במצב רעוע, במצב שבו כל פעם שיורד גשם, הילדים פשוט לא יכולים להגיע לבית הספר.

אלה גיל: ילדים מפסידים עשרות ימי לימודים בשנה בגלל המצב של דרכי העפר, ומתווה השיפוץ של הדרכים האלה הוגש כבר לפני מספר שנים.

אלה גיל: למעשה התקציב לשיפוץ הדרכים התקבל.

אלה גיל: אנחנו לא מדברים על סלילה של דרכים אלא רק על שיפור של מצבם, כך שניתן יהיה להשתמש בהם באופן בטיחותי ועמיד ורציף.

אלה גיל: התקציב הזה התקבל על ידי רשות הבדואים ולמרות זאת אנחנו לא רואים שיפור במצב הדרכים.

אלה גיל: זה לא פתרונות מלאים.

אלה גיל: מעבר להכרה בכפרים, הפתרון צריך להיות הקמה של מרכזי שירותים מלאים, אבל באופן מיידי יש אפשרות לשפר את התשתית שעליה נוסעות ההסעות, וזה הדבר שהייתי רוצה לבקש שייכנס לפרוטוקול הוועדה.

אלה גיל: תודה רבה.

יוסף טייב: תודה רבה.

יוסף טייב: חבר הכנסת סעיד, בבקשה.

סעיד אלחרומי: תודה, אדוני היושב-ראש.

סעיד אלחרומי: אני מודה לך על ניהול הדיון הזה, דיון חשוב מאין כמותו.

סעיד אלחרומי: אנחנו ציינו את יום הנגב.

סעיד אלחרומי: במקביל התקיימו עוד שני דיונים בוועדת חוקה ובוועדה לזכויות הילד, ובהמשך היום יתקיימו עוד מספר דיונים.

סעיד אלחרומי: אני מודה לחברי הכנסת שהשתתפו בדיון, לנציגי המשרדים השונים, לחברה האזרחית, העמותות, לנציגי המועצה לכפרים הלא מוכרים שטרחו והגיעו, יעלה וחוסין, אז תודה מכל הלב.

סעיד אלחרומי: חברים, הנושא מאוד מאוד חשוב.

סעיד אלחרומי: הדיון כאן הוא הפתיחה.

סעיד אלחרומי: אמורה להיות סדרת דיונים, לדעתי, אדוני היושב-ראש.

סעיד אלחרומי: אני מבקש שהוועדה תקבע ישיבה וסיור בנגב, שאנשים יגיעו, יראו במו-עיניהם מה שאמרה יעלה, מה שאמרתי בתחילת הדיון, תל ערד, אל עזאמה ועבדי ושאר המקומות.

סעיד אלחרומי: צריכים לחתור לפתרון הסוגיות האלה.

סעיד אלחרומי: זה פתיר, רבותיי.

סעיד אלחרומי: יש החלטות ממשלה, יש החלטות בג"ץ אפילו, בכבישים ובחיבור בתי ספר לחשמל, אבל משום מה זה לא מבוצע מסיבות שונות ומשונות.

סעיד אלחרומי: אני חושב שכולם אינם מגיעים לרמה של לפגוע בחינוך של הילדים.

סעיד אלחרומי: חינוך של ילדי הנגב הבדואים הוא לטובת כלל תושבי הנגב, לפיתוח הנגב וגם להגיע למצב טוב יותר.

סעיד אלחרומי: אמרת את זה, אדוני היושב-ראש בתחילת הדיון.

סעיד אלחרומי: אין דבר כזה.

סעיד אלחרומי: זה לא נתפס שיש אוכלוסייה בסוציו-אקונומי 8, 7, 9, ו-10 אפילו, ושאר הקבוצה בסוציו-אקונומי 1.

סעיד אלחרומי: תודה, אדוני היושב-ראש.

וליד טאהא: השכנים.

יוסף טייב: והם שכנים גם.

יוסף טייב: טוב, תודה רבה.

יוסף טייב: אני רוצה לסכם במילה אחת.

יוסף טייב: תראו, אני חושב שזה דיון שהוא חשוב.

יוסף טייב: הרבה דיבורים והייתי באמת רוצה שמהדיון הזה נראה מעשים.

יוסף טייב: לשם כך אני מבקש שני דברים: אחד, קודם כל לקבל את ההתייחסות של השלטון המקומי לגבי בניית הכיתות בבתי הספר.

יוסף טייב: אנחנו שומעים ממשרד החינוך שמבחינתם יש אפילו עודף תקציבי והם מוכנים להתקדם עם הדבר הזה.

יוסף טייב: אנחנו רוצים לקבל התייחסות לוועדה, למה הדבר הזה לא קורה.

יוסף טייב: שניים, לקבל התייחסות ממשרד התחבורה לגבי סלילת הכבישים.

יוסף טייב: ההחלטות נלקחו ובביצוע אנחנו לא רואים שהדברים האלה קורים.

יוסף טייב: כמובן גם אמצעי הבטיחות.

יוסף טייב: אני חושב שזה התפקיד של משרד התחבורה לבוא ולתת את המענה הזה.

יוסף טייב: הוא נותן את זה בשאר המקומות.

יוסף טייב: יש הרבה בעיות גם בשאר המקומות אבל אני חושב שלגבי הנקודה הזאת, אם ביום הנגב עסקינן, אז אני חושב שזה הזמן לבוא בדרישה למשרד התחבורה ולראות מה קורה שם ולמה הדברים האלה מתעכבים.

יוסף טייב: לא יתכן שילדים וילדים קטנים יצטרכו להיכנס לכבישי עפר דרך הסעות שאינן הסעות, ומרחקים כאלה גדולים.

יוסף טייב: הדבר הזה צריך להיכנס לפתרון מיידי.

יוסף טייב: שלוש, חברת חשמל.

יוסף טייב: שחברת חשמל ייתן לנו את הסיבה בהתייחסות לכך שבתי ספר לא מחוברים לחשמל.

יוסף טייב: אנחנו נכנסים לתקופת חורף קשה.

יוסף טייב: אנחנו יודעים איפה היישובים האלה ממוקמים, איזה רוח ואיזה קור נמצא שם.

יוסף טייב: אין סיבה שילד, וכמו שאמרתי בתחילת הישיבה, ילד הוא ילד ולא משנה מאיפה הוא מגיע.

יוסף טייב: מגיע לו כל הזכויות.

יוסף טייב: מגיע לו ללמוד בצורה הטובה ביותר תחת התנאים הטובים ביותר, ודאי לא בכיתות קפואות שאין שם חשמל וללא אור ותאורה, לכן אני מבקש גם שחברת חשמל תיתן התייחסות שלה לוועדה, למה הדבר הזה לא קורה.

יוסף טייב: אם באמת אכן יש החלטה בנידון, הדבר הזה היה צריך להיות מבוצע.

יוסף טייב: אני מברך אותך, חבר הכנסת סעיד.

יוסף טייב: מברך את כל מי שהשתתף.

וליד טאהא: אולי עוד נקודה, היושב-ראש, לגבי אלפי הילדים שאין להם מסגרת חינוך כלל ועיקר.

יוסף טייב: זה כמובן.

וליד טאהא: צריך להעלות את הסוגיה ומה הפתרונות שלהם.

יוסף טייב: העלינו את הנושא הזה גם בזכויות הילד ואני חושב שהנושא הזה חשוב מאוד.

יוסף טייב: תודה רבה לכל מי שהגיע, לכל מי שנמצא בזום.

יוסף טייב: לצערי אנחנו חייבים לסיים ולכן אנחנו בשמחה, אני ודאי אהיה זמין ושאר חברי הכנסת זמינים בשביל לקבל נתונים ומידע כדי שנוכל לפעול על כך בצורה הטובה ביותר.

יוסף טייב: תודה רבה, אני נועל את הישיבה.