ועדת החוקה, חוק ומשפט, כנסת 23, פרוטוקול מספר 104, 2020-09-08 09:30

יעקב אשר: בוקר טוב לכולם, אני מחדש את הישיבה המתמשכת, שהחלה ביום ראשון, ביחד עם פרופ' גמזו ופרופ' גרוטו, והישיבה של אתמול, וישיבת ההמשך עכשיו.

יעקב אשר: הנושאים הם הצעת תקנות סמכויות מיוחדות להתמודדות עם נגיף הקורונה החדש (הוראת שעה) (הגבלת פעילות) (תיקון מס' 4), הצעת תקנות סמכויות מיוחדות להתמודדות עם נגיף הקורונה החדש (הוראת שעה) (הגבלת פעילות) (תיקון מס' 4) (תיקון).

יעקב אשר: אני יוצא ידי חובת היועץ המשפטי שלי ואני מקריא את הדברים כמו שהם.

יעקב אשר: ברשות החברים, אני מציע כדי שנוכל להתקדם, אולי נעבור ישר לדיון, כי פרופ' גרוטו נמצא אתנו בזום עד שעה מאוד מסוימת, אז רציתי לנצל את הזמן.

יעקב אשר: אבל אם אין הסכמה של החברים, והחברים רוצים את ההצעות לסדר, אני תמיד עובד ביחד עם החברים.

יעקב אשר: אני רוצה להודות לך, חברי אוסאמה, שאתמול ייצגת אותנו בכנסת בהעברת החוק של סכסוכי משפחה, שברוך ה', עבר כהוראת קבע ולא כהוראת שעה.

יעקב אשר: מילאת את מקומי בגאון, ואני מנסה להיכנס לנעליך עכשיו.

אוסאמה סעדי: הכבוד כולו לי.

יעקב אשר: תודה רבה, ותודה כמובן לצוות על כל העבודה.

יעקב אשר: אוסאמה, משהו קצר.

יעקב אשר: הצעה לסדר קצרה.

אוסאמה סעדי: כן, כן, קצר.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, צבאח אל-ח'יר.

אוסאמה סעדי: מה שקורה מאז שלשום בנושא הסגרים החלקיים, סגר מלא, הוא פרסה אחת גדולה.

אוסאמה סעדי: אנחנו רואים כבר שהעניין הוא לא בריאותי גרידא, אלא שיש כאן שיקולים פוליטיים.

אוסאמה סעדי: אני רוצה להזהיר כאן, אני לא מאלה שקוראים לא לציית לחוק ולא לציית להוראות.

יעקב אשר: יש מישהו שאמר את זה?

אוסאמה סעדי: שמעתי.

אוסאמה סעדי: יש ויכוח כזה, יש כאלה שקוראים.

אוסאמה סעדי: אני אומר – ואמרתי כל הזמן – כבוד היושב-ראש, חברתי קארין, שאי אפשר להטיל על הציבור – את זה חז"ל אמרו, נכון?

אוסאמה סעדי: – גזירות שהוא לא יכול לעמוד בהן.

אוסאמה סעדי: אסור לנו, ואסור למערכת הבריאות ולמשרד הבריאות, שבסופו של דבר גם ראשי הערים וגם הציבור לא יאמינו – ואנחנו קרובים מאוד לקו הזה שהאנשים והאזרחים וראשי הערים חושבים שיש שיקולים פוליטיים ולא בריאותיים בכל מה שקורה בממשלה.

אוסאמה סעדי: עצם הדחייה משלשום לאתמול, מאתמול להיום – אתה יודע מה קורה, אדוני היושב-ראש?

אוסאמה סעדי: ראשי הערים הוציאו הנחיות לתושבים, תתחילו להתכונן לסגר.

אוסאמה סעדי: אתמול בשעה 19:00 הוציאו כרוזים שמערכת בתי הספר סגורה, ואחרי שהממשלה דחתה את ההחלטה להיום, עוד פעם הוציאו כרוז מחדש: אנחנו מעדכנים אתכם, אין סגר היום, מחר יש לימודים.

אוסאמה סעדי: איך אפשר לנהל רשות?

אוסאמה סעדי: איך אפשר יישובים?

אוסאמה סעדי: איך אפשר לבקש מאזרחים, מהורים, מתלמידים, להאמין למערכת?

אוסאמה סעדי: כל העניין של הדחיות, ברור למה, כי יש לחצים מובנים, ואנחנו רואים שחלק מהיישובים פתאום יוצאים מהרשימה.

אוסאמה סעדי: התקשר אליי על הבוקר ראש עיריית באקה אל-גרביה, ראא'ד דקה, אומר לי: פתאום מכניסים את באקה לסגר.

אוסאמה סעדי: מה קרה?

אוסאמה סעדי: אנחנו רואים שאילת הייתה בפנים, ובגלל לחצים של ראש עיריית אילת, כנראה שמוציאים את זה.

אוסאמה סעדי: אשקלון, כנ"ל.

אוסאמה סעדי: אני אומר לכם, אם בסופו של דבר כל העניין יתפתח שמכניסים חצי מיליון אזרחים ערבים, 30 או 35 יישובים לסגר, ואולי עוד כמה יישובים חרדיים, אז אני אומר לכם - - -

יעקב אשר: אולי עוד כמה, ערים קטנות כאלה, כמו בני ברק, עם 250,000-230,000 תושבים.

אוסאמה סעדי: מבחינת מספר.

אוסאמה סעדי: כל ראשי הערים שיש להם כוח ויש להם גישה למקבלי ההחלטות, לראש הממשלה – אילת, אשקלון, פתאום יוצאים ומכניסים יישובים ערביים, אז אני חושב שאנחנו לא נוכל להסביר שום דבר לאנשים שלנו ולאזרחים שלנו ולציבור שלנו, שפתאום החלטות הן מקצועיות ותכבדו את זה.

אוסאמה סעדי: זו אזהרה שאני שולח מכאן למקבלי ההחלטות שעומדים היום לקבל החלטות.

יעקב אשר: תודה רבה.

יעקב אשר: אני רוצה לקחת דבר אחד חיובי מהדברים שאתה אומר, כי אני יודע שמה שמתנהל ביומיים הללו, דווקא מתנהל משהו שאנחנו אשמים בו, במירכאות.

יעקב אשר: אני חושב שזה יבוא לידי ביטוי כשאנחנו נראה את ההחלטות.

קארין אלהרר: כשאתה אומר אנחנו אשמים?

יעקב אשר: אשמים לטובה.

יעקב אשר: כי מה שקורה כרגע, שיש ביומיים האחרונים – גם בעקבות ההערות שלנו כאן וגם על הניקוד, וגם על זה שתהליך השימוע הזה לא נעשה כמו שצריך.

יעקב אשר: אני יודע שביומיים האלה – ואני אומר את זה לא כדובר משרד הבריאות ולא כדובר הממשלה, אני יודע – צריך לראות את התוצאות, אבל אני יודע שנעשה הליך הרבה יותר משמעותי, אדוני היועץ המשפטי, ממה שהיה קודם.

יעקב אשר: פעם יצאו ידי חובה בטלפון לראש העיר עם מייל.

יעקב אשר: אני יודע שמתנהלים דיונים, נותנים לראשי העיר להציג את ההסגות שלהם, בודקים שוב את המספרים.

יעקב אשר: אתה יודע מה, אם ייקח עוד יום-יומיים של בלבול, אבל בסוף נדע שנעשה דבר שגם נבדק, אז אני - - -

קארין אלהרר: אז שלא יצאו בהכרזות.

יעקב אשר: נכון.

יעקב אשר: נכון.

קארין אלהרר: אדוני היושב-ראש, אי אפשר שאנחנו מקבלים הודעות בתקשורת - -

יעקב אשר: אנשים משתגעים, אני יודע.

קארין אלהרר: - - ואז דברים משתנים בממשלה או בכנסת, ואזרחים לא באמת יודעים מה המצב.

יעקב אשר: אבל אני רוצה לומר לך שוב שחלק מהדברים שהשתנו – אם אנחנו לא היינו עוצרים את הדהירה הזאת ביום ראשון - - -

קארין אלהרר: הכול בסדר.

קארין אלהרר: אני רק קוראת לממשלה לגלות אחריות.

יעקב אשר: אוסאמה, אם אנחנו לא היינו עוצרים את הדהירה הזאת ביום ראשון, היינו היום בתוך עוצרים שלא נבדקו כמו שצריך.

יעקב אשר: אבל למה שאתה אומר יש גם חשש וצריך לראות אותו.

אוסאמה סעדי: אבל אני אמרתי, יעקב, שיוצאת מכאן אזהרה כי יש חשש שיש שיקולים – אנחנו רואים שהרשימה הולכת ומתקצרת, פתאום נכנס, פתאום יוצא.

קארין אלהרר: וגם לא יזיקו, אדוני היושב-ראש, שקילת שיקולים ענייניים.

קארין אלהרר: אני בעד לא ללכת עם הראש בקיר.

קארין אלהרר: אם יש משהו שדרוש תיקון, לתקן אותו.

קארין אלהרר: אבל, עם זאת, אני בעד שיקולים ענייניים שעניינם אפידמיולוגיה, עניינם מיגור המחלה, עניינם נתונים.

יעקב אשר: ונתונים מדויקים.

קארין אלהרר: כי אמרו לי שכל ישר.

קארין אלהרר: איך שאני רואה את הדברים מתנהלים, שכל ישר – טיפה עקום.

איתמר גרוטו: אני רוצה להתייחס.

איתמר גרוטו: סליחה, זה פרופ' גרוטו.

איתמר גרוטו: בוקר טוב לכולם.

איתמר גרוטו: כמו שנאמר, כל הדיווחים בתקשורת הם לא דיווחים שיוצאים ממשרד הבריאות.

איתמר גרוטו: לצערי, יש כל מיני מקומות שיש בהם הדלפות, אני לא אחראי על זה.

איתמר גרוטו: כשיש רשימה סופית, אנחנו מעבירים אותה לקבינט.

איתמר גרוטו: אכן נעשו שיקולים ענייניים ודיונים על בסיס אפידמיולוגי גרידא.

איתמר גרוטו: זאת אומרת, יש מקומות שבהם דנו ואמרנו שבמקום שתהיה המלצה – זה עדיין בגדר המלצה, כי הקבינט צריך לאשר – במקום שתהיה של עיר שלמה, תהיה סגירה של השכונות הרלוונטיות, ששם מוקד התחלואה.

איתמר גרוטו: אני חושב שזו הדרך הנכונה לעבוד, להסתכל על נתונים אפידמיולוגיים ולהפעיל שיקול דעת.

איתמר גרוטו: ככה בדיוק זה נעשה, ואם זה מצטייר אחרת, אז אני כאן כדי להבהיר את זה.

קארין אלהרר: אני רק רוצה לחדד, אדוני.

קארין אלהרר: היום בבוקר אני שומעת שרים מתראיינים ואומרים: הממשלה כבר החליטה על עוצר לילי.

קארין אלהרר: איפה?

קארין אלהרר: מי הכין את המשטרה?

קארין אלהרר: מי הכין את התושבים?

קארין אלהרר: איפה הדברים באים לידי ביטוי בשטח?

קארין אלהרר: הם החליטו.

קארין אלהרר: ותשאל שר אחר, הוא אומר: עוד לא התקבלה החלטה.

קארין אלהרר: תגידו, השתגעתם?

יעקב אשר: את מסתכלת עליי?

קארין אלהרר: אתה נציג הממשלה כאן.

יעקב אשר: אדוני היועץ המשפטי, אני רוצה שנחדד, נשים עוד כמה נקודות שהעלינו גם בישיבה הקודמת לגבי סעיף 4.

יעקב אשר: בוא נמקד כרגע – ניקח את הזמן שפרופ' גרוטו אתנו ונתקדם הלאה בשאר הסעיפים.

גור בליי: התקלנו להקריא בישיבה הקודמת את 8(א) שעוסק בבתי עסק ומקומות פתוחים לציבור, בהסדר הכללי שלהם.

גור בליי: בשביל שיהיה אפשר לתת הסבר יותר כולל, אני אקריא את יתר התקנות שהן הליבה של ההסדר.

גור בליי: יש עוד תיקונים לסעיף העונשין, לתוקף, דברים כאלה.

גור בליי: אני אנסה להקריא את התקנות העיקריות, שהן הליבה של ההסדר, בשביל שהם יוכלו להסביר בצורה סדורה, נציגי הממשלה, את ההיגיון המסדר של הדבר הזה.

גור בליי: הקראנו את 8(א) שקובע את ההסדר הכללי לגבי התפוסה והמגבלות לגבי עסקים ומקומות פתוחים לציבור לפי הצבעים השונים.

גור בליי: 8(ב) בעמ' 8 בנוסח המשולב: 8(ב) "על אף האמור בתקנה 4 ובתקנת משנה (א), במקום ציבורי או עסקי כמפורט להלן" – אלה החריגים לכלל – "המחזיק או המפעיל של המקום יקבע ויפעיל מנגנון לוויסות כניסת האנשים, למעט עובדי המקום, והתפוסה המותרת תהיה כמפורט להלן:" פה על פי הנוסח הממשלתי הם מבקשים למחוק את מה שהיה ב-(1) עד (4) הקודמים.

גור בליי: זה ההסדר של אירועים מאורגנים.

גור בליי: (4) ו-(4א) זה ההסדר של האירועים המאורגנים, זה מה שנקרא אירועי תרבות.

גור בליי: זה לא רק אירועי תרבות, אבל בשביל הקואורדינטות, זה מה שנקרא ההסדר של אירועי התרבות.

גור בליי: עוד מעט יסבירו נציגי הממשלה את זה באופן סדור.

גור בליי: "(4) במקום ציבורי או עסקי בשטח פתוח שנערך בו אירוע מאורגן בישיבה בלבד אשר מתקיימים בו כל אלה: ישיבה במקומות מסומנים, בהושבה של אנשים שאינם גרים באותו מקום נשמר מרחק של 2 מטרים ולכל הפחות כיסא ריק ביניהם, בלא הגשת מזון, המקום מחולק למתחמים של 20 אנשים לכל היותר ובין מתחם למתחם נשמר מרחק של 2 מטרים לפחות, יש סימון פיזי בין המתחמים, מינוי ממונה קורונה למקום וכן סדרנים לשמירת החלוקה למתחמים והמפעיל או המחזיק של המקום פועל בכפוף להוראות המנהל – מספר השוהים יהיה כאמור בתקנת משנה (א)" – זה מה שהקראנו בפעם שעברה" – לפי האזור, ואולם במקום כאמור המצוי באזור ירוק או באזור צהוב ניתן לאשר לקיים אירוע כאמור שמספר השוהים בו עולה על האמור בתקנת משנה (א), כמפורט להלן: (א) הרשות המקומית תבחן אם התקיימו התנאים שבהוראות המנהל; מצאה כי התקיימו התנאים האמורים, תיתן אישור לקיום אירוע כאמור בהשתתפות של עד 500 אנשים; (ב) ניתן לקיים אירוע כאמור בהשתתפות של מעל 500 אנשים אם נתנה הרשות המקומית אישור לכך כאמור בפסקת משנה (א) ונוסף על כך המנהל הכללי של משרד הבריאות נתן את אישורו, ובהתאם לתנאי האישור של המנהל הכללי של משרד הבריאות".

גור בליי: עכשיו מבקשים להוסיף גם את (4א), זה לגבי האירועים המאורגנים במקום סגור, לא בשטח הפתוח.

גור בליי: זה בעמ' 10.

גור בליי: אחר כך נעלה את ההערות שלנו.

גור בליי: "(4א) במקום ציבורי או עסקי במבנה סגור שיש בו כמה כניסות נפרדות, אשר מתקיימת בו פעילות בהושבה בלבד – התפוסה המרבית תהיה התפוסה המרבית המותרת למבנה כמפורט בתקנת משנה (א), לפי האזור, כשהיא מוכפלת במספר הכניסות למקום, ולא תעלה על אלה: (1) במקום שהוא עסק טעון רישוי שקבועה לו ברישיון תפוסה מרבית במבנה – השיעור מהתפוסה, באחוזים, הקבוע לאותו אזור בתקנת משנה (א), ואם אינו עסק כאמור – יחס של אדם ל-4 מטרים רבועים; (2) 1,000 אנשים בסך הכול;

מסגרות רווחה: "(5) בטיפול קבוצתי במסגרות רווחה לא ישתתפו יותר מ-15 אנשים, ואולם פסקה זו לא תחול לגבי טיפול כאמור המתקיים באזור שבהתאם לתקנה 4(א) או תקנת משנה (א) ניתן לקיימו עם מספר משתתפים גבוה יותר".

מסגרות רווחה: הם מבקשים להוסיף את (6) ו-(7).

מסגרות רווחה: "(6) בקניון, מוזיאון, שמורת טבע, גן לאומי, אתר מורשת ומקום מהמקומות הקדושים – מספר השוהים לא יעלה על יחס של אדם לכל 7 מטרים רבועים משטח המקום".

קריאה: לא משנה אם זה מקום פתוח או סגור?

גור בליי: לא, לא משנה.

גור בליי: הם תיכף יסבירו.

גור בליי: זה גם לא משנה איזה צבע זה גם.

מיכאל מלכיאלי: מה ההגדרה של מקומות קדושים?

קריאה: כמו קבר רחל, כמו מערכת המכפלה.

קריאה: אני חושבת שיש תקנות של מקומות קדושים, שמגדירים - - -

מיכאל מלכיאלי: קברי צדיקים, דברים כאלה?

מיכאל מלכיאלי: מירון?

מיכאל מלכיאלי: כי מקום קדוש הוא דבר מאוד מאוד רחב.

קארין אלהרר: אני בכלל לא מבינה את כל הסעיפים האלה.

יעקב אשר: אז בואו נשמע את ההסבר קודם.

גור בליי: "(7) בחנות למכירת מוצרי מזון או מוצרי היגיינה ובבית מרקחת – מספר השוהים לא יעלה על יחס של אדם לכל 7 מטרים רבועים משטח המקום או על התפוסה המרבית המותרת כמפורט בתקנת משנה (א), לפי המקל מביניהם".

גור בליי: השאלה אם אני אתקדם להקריא גם את - - -

קארין אלהרר: לא, לא.

קארין אלהרר: זה מורכב מדי, כל האירוע הזה.

גור בליי: אוקיי, נעצור פה.

קארין אלהרר: אם אפשר לקבל הסבר לגבי הסוגים השונים ומה ההבחנה?

יעקב אשר: בבקשה, בואו נסביר.

יעקב אשר: פרופ' גרוטו, איתמר, בבקשה.

איתמר גרוטו: בוא ננסה לעשות סדר.

איתמר גרוטו: זה באמת טיפה מורכב, אבל המטרה היא לתת מענה לכל הצרכים שיוכלו להתקיים.

איתמר גרוטו: דרך אגב, כל הדברים האלה נעשו בשיח גם עם משרד הממשלה הרלוונטיים וגם עם הנציגים של בעלי – באמצעות שולחנות עגולים שאנחנו קיימנו עם כל בעל עניין רלוונטי, אם זה אולמות תרבות, אם זה בתי תפילה, ואם זה כנסים ואירועים.

איתמר גרוטו: בואו נתחיל בנושא של בחוץ.

איתמר גרוטו: אנחנו אומרים שאפשר לבצע התקהלות בחוץ ברמה כזאת שיכול להכיל לא מעט אנשים, בסופו של דבר המספר הוא 1,000 אנשים.

איתמר גרוטו: יש כל מיני חסמים בדרך – ב-500 צריך לעשות שיקול דעת של ראש הרשות וכולי, אבל בסופו של דבר ניתן לקיים את האירוע עד 1,000 איש, כמובן, בכפוף לעמידה במספר כללי.

איתמר גרוטו: אם זה בחוץ, הדרך שלנו להתמודד עם הבעיה – הרי בסופו של דבר, כאשר האירוע מתקיים וכולם יושבים בהושבה בלבד, אז אנחנו לא חוששים מעצם קיום האירוע, חוששים פחות מהדבקה כי אנשים רחוקים זה מזה, זה נמצא בחוץ.

איתמר גרוטו: עם זאת, אנחנו רוצים לייצר מצב שלא תהיה התקהלות בכניסה או ביציאה, כי שם הם המקומות המורכבים ולכן הפתרון שניתן לחוץ – יש גם פתרון שניתן לפנים, נדבר עליו באותו הקשר.

איתמר גרוטו: הפתרון שניתן לחוץ הוא חלוקה של השטח לקפסולות של 20 אנשים, ובכל 20 אנשים תהיה הפרדה בין האנשים כך שנוכל לשלוט באירוע, מי שאחראי על האירוע, ויוכל לקיים אותו גם עם 1,000 איש.

איתמר גרוטו: אנחנו כבר אישרנו לא מעט מקומות כאלה באופן פרטני בשלב קודם, כשזה היה בסמכות אישור של משרד הבריאות.

איתמר גרוטו: עכשיו חלק מהסמכויות עוברות לרשויות, וטוב שכך, ונוכל לנהל את האירועים האלה בצורה טובה.

איתמר גרוטו: כל זה מתואם לפרטי פרטים יחד עם מפעילי האירועים.

איתמר גרוטו: אנחנו עשינו את כל התקנות האלה בתיאום מלא אתם, וכל מיני דברים שהפריעו להם – היו חסמים גדולים לעשות את האירועים האלה, הסרנו כדי שנוכל לאפשר את הקיום של האירועים.

איתמר גרוטו: זה המצב לגבי הנושא של האירועים בחוץ.

איתמר גרוטו: האם יש שאלות על זה לפני שנעבור לפנים?

יעקב אשר: כן, יש שאלות.

יעקב אשר: אבל אני רוצה למקד, ואחר כך יוסיפו חבריי.

יעקב אשר: למקד כמה נקודות שאנחנו דיברנו עליהן גם בישיבה הקודמת.

יעקב אשר: אני חוזר קצת אחורה.

יעקב אשר: יש את הנושא של החנויות שהן לא בתוך קניונים.

יעקב אשר: דיברנו על זה, אתה היית כאן, אתה אמרת שיטפלו בזה, גם האנשים שלך דיברנו על העניין הזה שיש חנויות שהקאפ שאתם נתתם על 100 אנשים, או משהו כזה, לא מתכתב בכלל עם גודל המקום, וחנויות שהן עצמאיות.

יעקב אשר: הנושא הזה צריך לבוא לידי תיקון בתקנות כי כרגע הורעו התקנות שלהם אפילו מהפעם הקודמת במקום שיוטבו.

יעקב אשר: ירד בכלל כל העניין של ה-7 מטרים, או 4 מטרים, כך שברגע ששמת קאפ, עצרת את החנות במקום שכל בן אדם יישב על 100 מטר, וזה מצחיק.

יעקב אשר: זה דבר אחד.

יעקב אשר: דבר שני שעלה פה חזק מאוד, שהוא דבר קשה, הוא דבר רגיש ומורכב, נושא של אולמות השמחה.

יעקב אשר: אנחנו גם מבינים שאולמות השמחה הוא דבר שהוא בעייתי אם לא שולטים בו.

יעקב אשר: אבל מה שקורה כרגע, שבכל התקנות שאתם אישרתם קורה מצב שהאולמות המוסדרים לא יכולים לעשות שום אירוע סגור, אבל מצד שני, מסעדות או גני אירועים או וילות פרטיות של אנשים, אם הם עומדים בכל מיני תנאים שמופיעים כאן בתקנות, הם יכולים להגיע לאירועים גם של 250 איש.

יעקב אשר: אבל ההבדל הגדול הוא ששם אין לך בן אדם שאחראי, אין לך מנוף כמו על בעל אולם, שאתה יכול, כמו שדיברנו, אפילו להגדיל את הקנסות כדי להרתיע.

יעקב אשר: אין לך אפשרות לאבטח את המקום.

יעקב אשר: אלו שתי נקודות שעלו פה ביומיים האחרונים, נצנצו, אדום בוהק, מה שנקרא, שאנחנו רוצים עליהן פתרון.

יעקב אשר: אנחנו לא אומרים מה הפתרון, אבל חייב להיות להן פתרון.

יעקב אשר: יש עוד נקודות שנאמרו כאן שרוצים להוסיף?

יעקב אשר: בבקשה.

יעקב אשר: תרשום לך, איתמר, ותיתן תשובה מרוכזת.

איתמר גרוטו: רשמתי, אני רק אתייחס.

איתמר גרוטו: אני מקבל את כל ההערות - - -

יעקב אשר: רק דקה.

יעקב אשר: דקה.

יעקב אשר: דקה, רגע, איתמר.

יעקב אשר: איתמר.

איתמר גרוטו: - - מה שנשאר בחוץ זה סוג מסוים מאוד של חנויות, כי חנות מזון – אין עליה את הבעיה, כי היא לפי 7 מטר, חנות מזון וטואלטיקה והיגיינה.

איתמר גרוטו: קניונים – אין להם את הבעיה.

איתמר גרוטו: נשארו גם חנויות מסוימות שהן לא זה ולא, השאלה אם צריך לתת, זה מספר קטן של חנויות בסך הכול, אבל בהחלט מסכים שצריך לתת להן מענה.

איתמר גרוטו: למשל איקאה זו דוגמה שנכנסת לתוך זה, אבל אנחנו יודעים שבאיקאה היו לא מעט טענות לגבי מה שקורה שם, אז - - - בזהירות.

יעקב אשר: לא, אל תגיד לי איקאה, תיכף יגידו איקאה - - -

יואב סגלוביץ': זה לא מספר קטן של חנויות.

איתמר גרוטו: לכן אנחנו נתכנן - - - לגבי החנויות שאינן - - - ושהן אינן חנויות מזון.

יעקב אשר: צודק יואב.

יעקב אשר: איתמר.

יעקב אשר: איתמר.

איתמר גרוטו: לגבי האולמות השמחה, כמובן – קיבלתי ואנחנו מטפלים.

יעקב אשר: איתמר, דקה.

יעקב אשר: אני רוצה שכל אחד יגיד את הנקודות, ואחר כך תיתן תשובות על הכול ונסכם ביחד מה הפעולה האפקטיבית שאתה הולך לעשות בעניין הזה.

קארין אלהרר: כשאנחנו מדברים על מקום עסקי, על בחוץ, זה חל גם לגבי מסעדות?

יעקב אשר: איתמר, שומע?

קארין אלהרר: חל גם לגבי מסעדות, איתמר?

איתמר גרוטו: כן.

קארין אלהרר: אז אנחנו מבטלים את ההגבלה הקודמת של עד 20 איש בחוץ אם יש להם שטח גדול יותר?

יעקב אשר: כן, זו המשמעות.

יעקב אשר: זה הצהוב, זה הרמזור.

איתמר גרוטו: כן.

איתמר גרוטו: כן.

איתמר גרוטו: כן, כן, יש מגבלות התקהלות של בחוץ, שזה לפי הצבע של העיר – אם זה בעיר ירוקה, 250 איש.

קארין אלהרר: עוד שאלה.

קארין אלהרר: לגבי (4א), המקום הציבורי או העסקי במבנה סגור שיש לו כמה כניסות.

קארין אלהרר: מה רלוונטיות הכניסות לעניין מספר האנשים שנמצאים בפנים?

איתמר גרוטו: אני אסביר.

איתמר גרוטו: שוב פעם, כמו שאמרתי לגבי האירועים בחוץ, גם לגבי האירועים בפנים, אנחנו יודעים שכאשר אנשים יושבים לפי מגבלת ההתקהלות, לפי המגבלות שניתנו להם – כיסא כן, כיסא לא, הפרדות שקיימות ולא זזים בזמן האירוע, כי זה בסך הכול תיאטרון או מופע אחר – אז אין בעיה בפנים.

איתמר גרוטו: לכן לפי הכללים הבסיסיים, מותר 100 בפנים.

איתמר גרוטו: יחד עם זאת, כמובן ש- - - לא יכול לאפשר להפעיל תיאטרון שיש בו 700 מקומות, הוא לא יהיה רווחי, ובהחלט אין לנו בעיה להכניס יותר, אמרנו עד 60% מהתפוסה.

איתמר גרוטו: אז כדי למנוע התקהלות, המטרה היא לחלק את זה לקפסולות לפי מספר הכניסות.

איתמר גרוטו: זאת אומרת, אם יש למקום ארבע כניסות, אז הוא יוכל להכניס 4 כפול 100 מכל כניסה.

איתמר גרוטו: הוא גם יצטרך לדרג ולווסת כך שאנשים לא יגיעו ביחד לאותן הכניסות, וכך אנחנו נשלוט באירוע של ההתקהלות, ועם זאת, לקבל אפשרות גם - - -

יואב סגלוביץ': אני לא מבין את ההיגיון המסדר.

קארין אלהרר: מה ההיגיון?

איתמר גרוטו: - - כמובן, במגבלת 60% של האולם.

יואב סגלוביץ': איתמר, אני לא מבין את ההיגיון המסדר של הכניסות.

יואב סגלוביץ': אני הייתי מבין עיקרון של הסינון בכניסה.

יואב סגלוביץ': הרי בכל אולם שאני מכיר אין שבע כניסות, גם אם יש שם 700 מקומות.

יואב סגלוביץ': אני לא מצליח להבין למה הכניסות הן הפרמטר.

יעקב אשר: אני אנסה להסביר, שנייה.

יואב סגלוביץ': לא, אני שואל אותו.

יואב סגלוביץ': אני לא מצליח להבין את הדבר הזה.

יואב סגלוביץ': סליחה שאני אומר, זה ניתוק מהמציאות, כי הבעיה היא לא כמה כניסות יש, אלא כמה אנשים נמצאים בצפיפות בכניסה.

קארין אלהרר: אני מבינה שרציתם להקל.

קארין אלהרר: אבל אני רוצה להבין עיקרון מסדר.

יואב סגלוביץ': במוזיאון מגדל דוד, סתם לדוגמה, יש כניסה אחת היום.

יואב סגלוביץ': תיכנסו למוזיאון מגדל דוד.

יעקב אשר: אז הוא יהיה מוגבל.

איתמר גרוטו: לא, מוזיאון מגדל דוד זה כלל אחר.

יואב סגלוביץ': לכמה אנשים?

מיכאל מלכיאלי: 7 מטרים לאדם.

יעקב אשר: שם זה 7 מטרים לאדם.

יואב סגלוביץ': אבל מה קורה בכניסה?

איתמר גרוטו: אני לא מדבר על מוזיאון.

איתמר גרוטו: אנחנו מדברים כרגע על אירועי תרבות וכנסים, וגם בתי תפילה.

איתמר גרוטו: אלו אירועים בהושבה בלבד, אירוע בהושבה בלבד אין בו - - -

יואב סגלוביץ': כמה כניסות יש לאולם קולנוע?

איתן גינזבורג: סליחה רגע, אדוני היושב-ראש, אתם מדברים, גרוטו מדבר, לא שומעים אף אחד.

איתמר גרוטו: מה קורה?

איתמר גרוטו: מצד אחד אנחנו רוצים לאפשר שתהיה כמות של אנשים שיוכלו למלא את המקום, מצד שני, למנוע את ההתקהלויות.

איתמר גרוטו: איפה הבעיה?

איתמר גרוטו: מצד אחד היה אפשר להגיד יש התקהלויות, לא מוכנים לפתוח יותר מ-100 וזהו.

איתמר גרוטו: אבל אנחנו כן הלכנו לקראת, והכול נעשה בתיאום עם התיאטראות הגדולים והתיאטראות הקטנים והשלטון המקומי.

איתמר גרוטו: כולם אמרו לנו שהם יסתדרו היטב עם הפתרונות האלה.

איתמר גרוטו: אין מקום שיש כניסה אחת למקום - - -

מיכאל מלכיאלי: אגב, למה התיאום שעשיתם עם התיאטראות?

איתן גינזבורג: הוא לא שומע, אי אפשר לשאול אותו באמצע.

איתמר גרוטו: - - אז בטח אולם, אין מקום שיש לו רק פתח אחד, ולכן אחרי שיח ארוך עם המקומות שיש בהם אולמות תרבות של הרשות, וגם הבימה והמקומות האלה – כל אולם בהבימה ייספר בנפרד, כך שאם יש לאולם רובינא שלוש או ארבע כניסות, או שש כניסות, אז הוא יוכל להכניס – בכפוף למגבלה של 60% – גם 400 ו-500 אנשים.

איתמר גרוטו: כל הפתרונות האלה נדונו עם התיאטרון, זה לא משהו באוויר.

איתמר גרוטו: כמו שאמרתי, זה נעשה בשיח ובתיאום, ולכן אני חושב שזה נותן פתרונות.

איתמר גרוטו: אתם רואים שאף אחד מאנשי התרבות לא באו להתלונן כי הדברים האלה הוסדרו מולם.

יעקב אשר: איתמר, שאלה נוספת.

יעקב אשר: תהיה בהקשבה, אנא.

קארין אלהרר: שאלה נוספת לעניין סעיף קטן (5).

קארין אלהרר: הנושא של טיפולים במסגרות רווחה.

קארין אלהרר: אני מעלה בדמיוני טיפולי בריאות הנפש.

קארין אלהרר: זה לא רווחה, אבל עדיין טיפולים בקבוצות.

קארין אלהרר: מה הדין?

קארין אלהרר: בסעיף קטן (5).

איתמר גרוטו: אני לא מדבר על זה, אני מדבר על סוג המסגרת, לא סוג הטיפול.

איתמר גרוטו: בריאות הנפש יכול לתת טיפול גם – לגבי מוסדות של מערכת הבריאות, אין לנו שם בעיה כי אין שם כמעט מגבלות.

קארין אלהרר: איתמר, זה לא מסגרת רווחה.

קארין אלהרר: איתמר, זה לא מסגרת רווחה.

איתמר גרוטו: אז הכוונה להוסיף את מוסדות הרווחה, שגם בהם ניתנים טיפולים בריאותיים לפעמים, או אחרים, כדי שגם הם יהיו באותה החרגה.

איתמר גרוטו: לגבי מערכת הבריאות, אין בעיות בקטע הזה.

יעקב אשר: תודה.

יעקב אשר: את רוצה לחדד, היועצת המשפטית?

יעקב אשר: תורידי את המסכה בבקשה.

נינא כהן קרן: שאלת על ההגדרה או על ההסדר?

קארין אלהרר: גם על ההגדרה וגם על ההסדר.

נינא כהן קרן: התיקון בסעיף שנוגע לרווחה הוא תיקון לבקשת הרווחה, גם הסעיף עצמו הוא לבקשת משרד הרווחה.

נינא כהן קרן: זה נכתב בתקופה שההתקהלות הייתה נמוכה יותר במבנה, היה עד עשרה אנשים במבנה.

קארין אלהרר: מה ההגדרה של מסגרת רווחה?

נינא כהן קרן: ההגדרה של מסגרת רווחה זה סעיף שנלקח בזמנו מצו בריאות העם.

נינא כהן קרן: היא נכתבה בשיתוף משרד הרווחה.

נינא כהן קרן: הוא אמר לנו לאיזה מסגרות בדיוק הם צריכים את המענה הזה של טיפול לפחות עד 15 אנשים, ואנחנו הכנסנו את ההגדרה.

קארין אלהרר: מישהו יכול להקריא את הגדרה?

נינא כהן קרן: אני לא יודעת אם יש בזום נציג משרד הרווחה, אבל זו הגדרה שנכתבה בתיאום אתם, לפי הצרכים שלהם, של המסגרות שהם ציינו שהם צריכים.

קארין אלהרר: אני לא כופרת שזה נכתב בתיאום אתם, אבל מכיוון שאנחנו הכנסת, אני רוצה לדעת שההגדרה הזאת היא הגדרה מתאימה, שלא מתאימה רק למשרד הרווחה, אלא לכל מי שזקוק לטיפולים.

גור בליי: אני אולי אקריא, גם הייתה לנו שאלה על הדבר הזה, כי ההקראה פה בתקנון – מדובר על טיפול במסגרות רווחה, זה שירות הניתן לאדם על ידי משרד הרווחה או מטעמו או על ידי המחלקות לשירותים חברתיים ברשויות המקומיות או מטעמן.

קארין אלהרר: בבקשה, בריאות הנפש לא נכנס.

גור בליי: השאלה שאנחנו העלינו פה בהקשר הזה היא למה לא להשתמש בהגדרה של מסגרות רווחה שהופיעה בחוק הסמכויות, שהיא רחבה יותר, והיא מכסה גם טיפולי רווחה שנעשים בפיקוח של משרדים ממשלתיים אחרים, ולא רק משרד הרווחה, למשל משרד הביטחון?

גור בליי: למה לא להשתמש באותה הגדרה?

איתמר גרוטו: חבר הכנסת אשר, קוראים לי, יש לי מפגש גדול מאוד בזום עם בכירים סינים שאנחנו אמורים - - - אני לא רוצה, כי הסינים מאוד נעלבים.

יעקב אשר: עוד חמש דקות לסינים.

איתמר גרוטו: אז אני אשתדל לעשות את זה כמה שיותר מהר ולחזור, אבל אני חושב שעל עיקר השאלות עניתי.

איתמר גרוטו: אם יש עוד ריג'קטים, אני מציע שרותי תסכם אותם.

יעקב אשר: פרופ' גרוטו, עוד שאלה קטנה לגבי הנושא על הכותל המערבי או דברים כאלה.

מיכאל מלכיאלי: פרופ' גרוטו, יש לי שאלה.

מיכאל מלכיאלי: מקודם דיברת על התיאומים שעשיתם עם הבימה והתיאטראות, ומאוד חשוב השיתוף הזה.

מיכאל מלכיאלי: למשל עם המקומות הקדושים אף אחד לא דיבר עד היום, לא עשו שום תיאום אתם.

מיכאל מלכיאלי: אני לא מדבר כרגע רק על הכותל, שהוא מוחרג - - -

יעקב אשר: על הכותל יש הסדר.

מיכאל מלכיאלי: אני מדבר על השאר, קברות צדיקים, שפה אתה מכניס אותם ביחד עם שמורות טבע ומוזיאונים, על 7 מטרים.

מיכאל מלכיאלי: מה זה שונה מכל בית כנסת, ששם מותר 4 מטרים?

יעקב אשר: אני מציע דבר אחד, מלכיאלי.

יעקב אשר: אני לא רוצה להיכנס כרגע ל-7 מטרים או ל-4 מטרים.

יעקב אשר: אני רק מבקש דבר אחד, שבמסגרת הפקת הלקחים שאנחנו עושים כרגע, שאנחנו מצפים שישתנו דברים בתקנות שיגיעו אלינו, אני מבקש לעשות שולחן עגול גם עם מנהל רשות המקומות הקדושים כדי לראות את המתווה הנכון.

איתמר גרוטו: בסדר גמור.

איתמר גרוטו: בסדר גמור, קיבלתי וזה יבוצע.

יעקב אשר: אני רוצה לחדד ולשחרר אותך.

יעקב אשר: לגבי הנושא הזה של החנויות, אני רוצה לחזור על מה שאמרת קודם.

יעקב אשר: אותן החנויות הגדולות, אתה אומר שיימצא להן פתרון ולא יהיה להן את הקאפ הזה שמתעלם מ-7 מטרים והן יוכלו לחזור, פחות או יותר, למצב שהיה - - -

איתמר גרוטו: כמובן, הכול כפוף לדיון ואישור של הקבינט.

יעקב אשר: ברור.

יעקב אשר: ברור.

יעקב אשר: אבל אתה תמסור לקבינט שאת זה אנחנו רוצים, ואם לא, אז אנחנו לא נהיה מרוצים.

איתמר גרוטו: ברור, אני מעביר את המסר.

יעקב אשר: שתיים, עוד דקה אחת, הנושא של אולמות שמחה.

יעקב אשר: אני רוצה שתוכן תוכנית, שיוצג מתווה, שתבואו עם משהו, גם אם הוא כולל בתוכו שינויי חקיקה שיצטרכו כדי לגרום להרתעה יותר חזקה, כגון העלאת קנסות על בעלי אולמות, אנחנו נשתף פעולה.

יעקב אשר: עוד דבר יואב רוצה לומר.

יואב סגלוביץ': אני שואל שאלה בקול רם לכולם, מתי התקנות האלה - - -

יעקב אשר: תיכף, בואו נשחרר אותו.

יואב סגלוביץ': חשוב לי שידעו, זה לא - - -

יעקב אשר: אבל יואב, זה חשוב לי גם.

יעקב אשר: דקה, תן לי לשחרר אותו.

יעקב אשר: הסינים בורחים לו, דקה, אני אתן את הכול.

יואב סגלוביץ': אין בעיה, - - - הסינים, יש לנו בעיה עם הישראלים כרגע.

יעקב אשר: הישראלים נשארים כאן.

יואב סגלוביץ': לא, יעקב, אני מתעקש לשאול - - -

יעקב אשר: יואב, תכבד אותי שנייה.

יעקב אשר: אנחנו תיכף נדבר על לוח הזמנים.

יואב סגלוביץ': אבל אני רוצה שאיתמר יבין שאם הדברים האלה לא ישתנו עד שאנחנו מצביעים על הדבר הזה, אנחנו לא נאשר את זה.

יואב סגלוביץ': - - - בעוד שבועיים.

יעקב אשר: תיכף נדבר על זה.

יואב סגלוביץ': חשוב לי שאיתמר ישמע את זה.

יעקב אשר: איתמר הוא הוא בחור שמבין דבר מתוך דבר, האמן לי.

יעקב אשר: עוד נקודה - - -

יואב סגלוביץ': אני רק היום ראיתי שלא מבינים דבר מתוך דבר.

יעקב אשר: הוא כן.

יואב סגלוביץ': ממש.

יואב סגלוביץ': בגלל זה גם בתי אבות בהתחלה לא עשו בדיקות, בגלל שכולם - - -

קארין אלהרר: אני לא קיבלתי שום תשובה עד עכשיו.

יעקב אשר: לגבי מה, לגבי המסגרת?

קארין אלהרר: גם.

יואב סגלוביץ': ולוחות הזמנים.

יעקב אשר: לגבי מסגרות הרווחה שהן לא רווחה כהגדרתן בחוק, מה חל עליהן, פרופ' גרוטו?

קארין אלהרר: וגם למה צריך שזה יהיה על פי פקודת בריאות העם?

איתמר גרוטו: מוסדות רווחה – שוב אני אומר, למוסדות אחרים שאינם רווחה אין בעיה, זה בשטח מערכת הבריאות, אין שם מגבלות מחמירות.

איתמר גרוטו: מערכת הבריאות פועלת כסדרה כמעט בלי מגבלות.

איתמר גרוטו: כי שם יש מסכות ויש הגנה ויודעים לטפל.

יעקב אשר: אנחנו נחדד את זה תיכף עם הייעוץ המשפטי.

איתמר גרוטו: לכן - - - שגם למוסדות רווחה יהיו את ההחרגות, כי בסוף יש גם דברים שחשובים להם.

יעקב אשר: איתמר, עוד דבר אחד.

איתמר גרוטו: טיפולים – כל הטיפולים שניתנים במסגרת מערכת הבריאות, אין עליהם מגבלות - - -

יעקב אשר: עוד דבר אחד, איתמר.

יעקב אשר: איתמר, עוד דבר אחד, היועץ המשפטי יעלה אותו.

יעקב אשר: לגבי הנושא של חללים וקומות.

גור בליי: יש נקודה שכבר עלתה בישיבות הקודמות, היא נקודה חשובה לגבי איך אתם מבינים את הסוגיה בסיטואציות שבמבנה יש כמה קומות למשל.

גור בליי: דיברנו על זה קודם.

גור בליי: הרי נמחקה פה ההגדרה שהייתה קודם של שטח סגור.

גור בליי: לדוגמה, אם ניקח את היכל התרבות ויש לך כמה אולמות נפרדים - - -

איתמר גרוטו: אני רוצה לומר בהקשר הזה שאני חושב שאי אפשר לדעתי בתקנות לרדת לרמה של פרטים של כל מקום ומקום.

איתמר גרוטו: אנחנו נוציא הוראות מנהל מפורטות לגבי העניין, שיהיו מפורטות הרבה יותר, ויתוכננו לתת מענה, כולל התייחסות לחללים בתוך מבנים - - -

קארין אלהרר: איזו מן תשובה זאת?

יעקב אשר: לא, לא, לא, לא, איתמר.

יעקב אשר: איתמר, איתמר, תעצור.

איתמר גרוטו: ברור לנו שמבנה משרדים של 20 קומות, לא יכול להיות 100 איש, אלא יכול להיות הרבה יותר.

איתמר גרוטו: צריך יהיה להגדיר בדיוק מה זה חלל.

איתמר גרוטו: סיכמתי גם עם היועץ המשפטי שלנו שאנחנו נעשה את זה.

איתמר גרוטו: אני מניח שאני אוביל את זה, ואני מקווה שתסמכו עליי שאנחנו נעשה את זה בצורה כזאת שתאפשר את הפעילות בחללים נפרדים בצורה טובה.

קארין אלהרר: יעקב, אתם מדברים על מטר מרובע ועל קומות לא?

יעקב אשר: זה מה שאני אומר.

יעקב אשר: איתמר, תרשה לי לחלוק עליך.

יעקב אשר: הוראות מנהל זה דבר מצוין.

יעקב אשר: אני חושב שצריכים לחזור להגדרה – תקן אותי אם אני טועה, אדוני היועץ המשפטי – שהייתה בנוסח הקודם, והגדרה של חלל שיש לו כניסה נפרדת ושהוא בנוי, גם אם הוא כמה חללים ביחד, צריך להיות – הלו?

איתמר גרוטו: כן, כן, אני פה.

איתמר גרוטו: אני ממש חייב לרוץ.

יעקב אשר: זה צריך להיות בתקנות, איתמר.

יעקב אשר: אז אנחנו ננסה לגבש ביחד עם הייעוץ המשפטי את ההצעה שלנו, ואני מבקש כן בתקנות ולא בהוראות מנהל, כי בהוראות מנהל זה יהיה רק לגופים שיודעים להגיע למנהל מהר.

יעקב אשר: אלה שלא יודעים להגיע למנהל, יישארו עם סגן המנהל.

יעקב אשר: תודה רבה אדוני.

איתמר גרוטו: היות שאני המנהל, בדרך כלל כולם יודעים להגיע אליי.

יעקב אשר: תחזור אלינו אחרי הסינים.

יואב סגלוביץ': יעקב, אני רוצה להגיד משהו.

יעקב אשר: דקה.

יעקב אשר: דקה.

יעקב אשר: אתה תגיד הכול, יואב, תן לי שנייה, דקה.

יעקב אשר: תקשיב רגע.

יעקב אשר: תקשיב.

יעקב אשר: אני רוצה עכשיו שנעשה לא הפסקה, אלא הפסקה מתודית.

יעקב אשר: אני רוצה שנבין את הדברים שאנחנו נמצאים בהם כרגע.

יעקב אשר: אנחנו נמצאים כרגע בשלב שבו התקנות האלה הותקנו לפני שמונה או תשעה ימים.

גור בליי: הן נכנסו לתוקף ביום ראשון האחרון.

יעקב אשר: הן נכנסו לתוקף ביום ראשון הקודם.

גור בליי: יומיים.

גור בליי: לא.

יעקב אשר: נכון.

יעקב אשר: אבל ההחלטה הייתה קודם.

יעקב אשר: אנחנו היינו צריכים להאריך לעוד שלושה ימים - - -

אוסאמה סעדי: לא אנחנו, ועדת הכנסת.

יעקב אשר: כן, אבל ועדת הכנסת על פי בקשת ועדת החוקה.

יעקב אשר: האריכה לנו לעוד שלושה ימים, זה אומר עד מחר.

יעקב אשר: אנחנו יכולים להחליט.

יעקב אשר: אם אנחנו לא נחליט כלום, זה עולה למליאה ודברים מהסוג הזה.

יעקב אשר: צריך לקחת בחשבון שחלק מהתקנות האלה פוקעות בעוד שבעה ימים, אם אני זוכר נכון.

יעקב אשר: אותן תקנות של 14 יום, כבר חלפו שבעה ימים, נכון?

יעקב אשר: אז הן פוקעות בעוד שבעה ימים.

אוסאמה סעדי: איזה מתוך זה 14 ימים ואיזה - - -

יעקב אשר: רגע, זה מחולק.

יעקב אשר: זה מחולק.

יעקב אשר: יש את החלקים שתיכף יגיד אותם היועץ המשפטי.

יעקב אשר: איזה חלק - - -

גור בליי: אני רוצה לבדוק מבחינת תאריך.

גור בליי: ביום חמישי, אלה המוקדמות יותר, שהן בעיקרו של דבר איסור התקהלות בעיקר.

גור בליי: איסור התקהלות כללי.

גור בליי: מהדברים האלה הדבר המרכזי זה תקנה 4, איסור התקהלות כללי, והרשימה של היישובים בתוספת הרביעית, כל האדום-צהוב-כתום-ירוק.

גור בליי: דווקא מה שאנחנו מדברים עליו עכשיו, 8, נושא בתי העסק, המקומות שפתוחים לציבור ואירועי תרבות, זה עד ה-1 באוקטובר.

יעקב אשר: זה 28 יום.

אוסאמה סעדי: ביום חמישי זה?

גור בליי: לא, ביום חמישי הבא.

אוסאמה סעדי: יום חמישי הבא.

אוסאמה סעדי: אז למה חייבים לאשר את זה עד יום חמישי הזה?

גור בליי: לא, עד מחר.

יעקב אשר: עד מחר.

יעקב אשר: מאחר והתוכנית הזאת מורכבת משלל דברים, ואני אומר כרגע כהתייעצות, ואמרתי את זה מההתחלה שאנחנו נעשה את זה – אני רוצה לעבור על הכול, לראות את הנקודות החשובות לנו, ואז לקבל הכרעה ביחד אם יש דברים שאנחנו לא נאשר סעיף מסוים כזה או אחר.

יעקב אשר: כי אם אנחנו אומרים לא מאשרים את כל התוכנית הזאת, מה שאנחנו עושים, גורמים נזק גדול מאוד להרבה מאוד תחומים שדווקא בתוכנית הזאת קמים לתחייה – גם נושא תרבות, גם נושאים אחרים, גם מקומות ציבוריים.

יעקב אשר: קצת בתי כנסת, לא כמו שאני חושב שצריך להיות.

יעקב אשר: יכול להיות שאנחנו בסופו של דבר פוגעים באנשים.

יעקב אשר: אחד הדברים שאנחנו נקטנו בהם – ואת השיטה הזאת אני רוצה אולי לאמץ הלאה, ושוב, נעשה את זה בהתייעצות, יכול להיות שיהיו חילוקי דעות בסוף, אבל אני מאמין שלא – זה לקצר מועדים.

יעקב אשר: זאת אומרת, בדברים מסוימים, אחרי שאנחנו נתנו שיעורי בית לממשלה, אמרנו מה אנחנו חושבים, ויש דברים שפרופ' גרוטו אפילו אמר שהוא מקבל אותם.

יעקב אשר: הוא כבר אמר שהוא מקבל אותם, רק שהוא צריך את הזמן להכין אותם ולהביא אותם לאישור קבינט, כי הוא לא יכול לשלוח לנו תיקון.

יעקב אשר: אנחנו לא יכולים לתקן תוך כדי תנועה.

יואב סגלוביץ': זה החוק הנפלא שעשינו פה, בגלל זה הכול כל כך נפלא.

יעקב אשר: החוק הזה, תאמין לי, הוא נפלא הרבה יותר ממה שהממשלה - - -

יואב סגלוביץ': יעקב, תגיד לי מתי אני יכול להגיד משהו.

יעקב אשר: רגע, אני אגיד לך מתי.

יעקב אשר: כשתפסיק להפריע לי לדבר, אז אני אגיד לך.

יעקב אשר: אתה כל פעם מתריס את זה, וחבל, כי אני מתחיל לקחת את זה ברמה האישית.

יואב סגלוביץ': אל תיקח את זה ברמה האישית.

יואב סגלוביץ': אני אתן הצעת ייעול שתייתר את הטירוף הזה.

יעקב אשר: דקה.

יעקב אשר: תירגע, תקשיב.

יעקב אשר: אני אומר דבר אחד, אתה יודע טוב מאוד שהכוונה מלכתחילה הייתה אחרת לגמרי.

יואב סגלוביץ': של מי?

יעקב אשר: של מי שהגיש את החוק.

יעקב אשר: אנחנו שינינו אותו, אנחנו הגדלנו דברים ואת האפשרויות שלנו.

יעקב אשר: זה נכון שסוג ההחלטות האלה, מאחר ואנחנו לא יכולים, כמו בתקנות רגילות – ואגב, בזה יש אולי היגיון, יש קושי לנו.

יעקב אשר: אגב, בכלל אתה לא יכול לשנות תקנות, אתה יכול לקבל אותן או לא לקבל אותן.

קארין אלהרר: לא נכון.

יעקב אשר: רגע.

יעקב אשר: רגע.

יעקב אשר: בחלק מהתקנות - - -

קארין אלהרר: בתקנות נורמליות, לא נכון.

קארין אלהרר: בתקנות קורונה, כן נכון.

יעקב אשר: לא, לא, לא, בתקנות ששר - - -

גור בליי: מה שקורה, שבתקנות רגילות, פורמלית אתה לא יכול לשנות אותן, אבל בגלל שאין את העניין הזה שהן נכנסות לתוקף גם בלי אישור ועדה, הוועדה אומרת אם לא תשנו א'-ב'-ג', אני לא אאשר.

גור בליי: פה אין את הכלי הזה.

קארין אלהרר: בדיוק.

קארין אלהרר: יפה.

יעקב אשר: בדיוק.

יעקב אשר: יפה.

יעקב אשר: תודה על העזרה.

יעקב אשר: ולכן, אני אומר דבר אחד, אנחנו יכולים לשבת ולבכות ולהגיד מה היה ככה, ומה היה ככה, ומה היה ככה.

יעקב אשר: אני אדם פרקטי, משתדל להיות.

יעקב אשר: אני לוקח את מה שיש לי ואתו אני עובד.

יעקב אשר: אנחנו באמצעות השיטה הזאת טייבנו הרבה מאוד דברים שעזרו להרבה מאוד אזרחים במדינת ישראל, בלי כל הבדל אם הוא חרדי, אם הוא יהודי או אם הוא ערבי.

יעקב אשר: הרבה מאוד דברים.

יעקב אשר: ולכן אני חושב שבמקום לספר לנו כמה החוק הזה טוב או לא טוב – יש לי גם מה לומר על זה, האמינו לי – אני רוצה להתקדם דווקא בתיקונים שאנחנו רוצים, ואז לקבל החלטה.

יעקב אשר: אני כן חושב שכדאי שאנחנו היום – אני מקווה שנספיק – נצביע, ואם לא, מקסימום אולי מחר בבוקר.

יעקב אשר: נחליט בינינו, אולי נקיים גם התייעצות, באילו דברים – אבל אני לא רוצה לשפוך את התינוק עם המים, כי יש מקומות שמתחילים לחיות עכשיו בעקבות השינויים הללו.

יעקב אשר: יואב, אני מציע שנתרכז כרגע בכלים שיש לנו, ומה שאין לנו, נדבר על זה, יש לנו עוד זמן.

יעקב אשר: אבל כרגע בואו נדבר על מה אנחנו יכולים לעשות, מה אנחנו צריכים לעשות, ומה אנחנו חייבים לעשות.

יואב סגלוביץ': אז עכשיו אני יכול להגיד את מה שביקשתי להגיד כבר רבע שעה?

יואב סגלוביץ': מה שאני רוצה להגיד, שלכנסת יש תפקיד ואני מציע שנתחיל לממש אותו.

יואב סגלוביץ': וחלק מהמימוש שלו הוא להגיד למשרד הבריאות – בלי כל קשר לדיון שאנחנו נקיים, ואת חובתנו אנחנו נמלא – יש לכם זמן עד מחר בבוקר או היום בערב לעשות את כל התיקונים.

יואב סגלוביץ': ושאית

יואב סגלוביץ': מר גרוטו ייקח את שר הבריאות, הקבינט מתכנס כל הזמן – תראו כמה הוא מתכנס שעד עכשיו לא החליטו מה יהיה נכון לעכשיו – ויעשה את התיקונים שאנחנו דורשים כי זה לטובת האזרחים.

יואב סגלוביץ': אני מדבר על מה שאנחנו נסכים, לא על מה שאנחנו מתווכחים, ולא נחכה לפעם הבאה כי התהליך הזה כל הזמן קורה.

יואב סגלוביץ': אני לא רוצה לבכות על חלב שנשפך.

יואב סגלוביץ': החלב נשפך ביום שאתה הסכמת, וחבריך פה לקואליציה הסכימו, לעשות מהלך הפוך.

יואב סגלוביץ': מה הקטע?

יואב סגלוביץ': אם היו מביאים את התקנות האלה והיינו עושים את הדיון פה בכיכר העיר ועושים את כל התיקונים, חוזרים לממשלה ובא לציון גואל, הכול בסדר.

יואב סגלוביץ': גם ככה אנחנו משגעים את האזרחים, הרי התקנות בתוקף.

יואב סגלוביץ': כל מה שנשנה עכשיו הוא שינוי ממצב שהאזרחים יודעים עליו, בהנחה שהם יודעים לקרוא את כל התקנות האלה.

יואב סגלוביץ': לכן אני אומר שהדרך שאני מציע לך, הדרך שאני ממליץ לך היא לא להגיד לא משחקים, אני לא שם, אני משחק במשחק.

יואב סגלוביץ': אני וחבריי, בעיקר מהאופוזיציה, יושבים פה במשחק הזה.

יואב סגלוביץ': אבל מה שאני כן מתעקש עליו, שתשתמש בכוח שיש לך – ויש לך כוח, ראינו אותו רק לא מזמן.

יואב סגלוביץ': ביום ראשון ראינו את האקדח מהמערכה הראשונה, ירה בשלישית.

יואב סגלוביץ': ראינו איך היה פה - - -

יעקב אשר: אתה היית איתי פה, עזרת לי, מה הפירוש?

יואב סגלוביץ': ברור, אבל אני ראיתי שכשרוצים יש את הכוח.

יואב סגלוביץ': תפעיל את הכוח במקום הזה.

יואב סגלוביץ': תגיד לממשלה עד כאן.

יואב סגלוביץ': תגיד למשרד הבריאות – לא, חס וחלילה, כהתרסה לעובדי המדינה הנאמנים, אלא לפוליטיקאים המבולבלים – שילכו עכשיו, יש ישיבת קבינט היום, הם יושבים מחר, הם יושבים מחרתיים, כל יום הם יושבים ומדברים ומלהגים, שיעשו את התיקונים הקטנים האלה שעוזרים לאזרחים ויעבירו אותם, ונאשר את הכול.

יואב סגלוביץ': יש אפשרות לעשות את זה, ולא לחכות שתהיה עוד ישיבה בעוד שבועיים כי זה לא מעניין אף אחד.

יעקב אשר: תודה.

יעקב אשר: קודם כל, אני שמח שאנחנו חושבים אותו דבר, אבל בשינויי לוחות זמנים, וגם לגבי זה אני עוד לא גיבשתי את הדעה שלי.

יעקב אשר: אני מציע רק דבר אחד, ואני מציע את זה בפעם האחרונה: בוא נתרכז כרגע בתיקונים – רגע, רגע, קארין, לא כשאני רק מתחיל את העלייה.

קארין אלהרר: אתם שמעתם הברה?

קארין אלהרר: אני רק רוצה לדעת, מישהו שמע ממני הברה?

יעקב אשר: לא.

קארין אלהרר: מה אתה רוצה?

יעקב אשר: אני מבקש את ההסרטה של החלק הזה.

קארין אלהרר: הרמתי גבה.

קארין אלהרר: באמת, אוי-אוי-אוי.

יעקב אשר: תקשיבי, אני רוצה לומר דבר אחד, ובזה לסכם את העניין.

יעקב אשר: אני בא ממקום לנסות לתקן.

יעקב אשר: העלינו מקודם נקודות מאוד חשובות להרבה מאוד אנשים, שזו שאלה של חיים ומוות כלכליים לאנשים.

יעקב אשר: כרגע אני אומר דבר אחד – בואו נתרכז בתיקונים שאנחנו רוצים כדי שגם המשרד לא ייצא מבולבל מכאן, כי הם צריכים אחר כך לשבת, לחשוב על זה, לקבל את האישורים המתאימים, להוריד את זה לתקנות ואז לבוא לצוות המבולבל שדיברת עליו מקודם.

יעקב אשר: מה שאני מציע, כרגע, בואו נתרכז בזה, אנחנו לא נרוץ לשום הצבעה לפני שנעשה גם התייעצות, סיעתית או לא סיעתית, לראות מה כן ומה לא.

יעקב אשר: יכול להיות שיהיו לנו חילוקי דעות, כי אתה תגיד לי אני רוצה את זה עד יום זה, ואני אחשוב שאולי דבר מסוים אפשר ככה או אחרת, אבל זה כבר לגיטימי.

יעקב אשר: אני מבקש, בואו נתרכז וננצל את הזמן שאנשי המקצוע אתנו ונביא עוד נקודות, נתקן אותן, עד כמה שאנחנו יכולים לתקן אותן כרגע וירטואלית אצלכם.

יעקב אשר: אתם תחזרו עם התשובות מתי שאנחנו נגרום לכם לחזור עם התשובות.

קארין אלהרר: נקבל תשובות לשאלות?

קארין אלהרר: שאלתי שאלה פשוטה, מה זה מסגרות הרווחה האלה?

קארין אלהרר: לא קיבלתי תשובה.

יעקב אשר: דקה, עכשיו אני רוצה לדון בזה.

יעקב אשר: עכשיו, הינה.

קארין אלהרר: שאל היועץ המשפטי לגבי קומות, אמרו לו זה יהיה בחוזר מנכ"ל.

קארין אלהרר: לא מקובל, כי אם מדברים על מטרים, זה סבבה, אם מדברים על קומות, לא סבבה?

יעקב אשר: אם את שואלת אותי אם תהיה לי על הקומות תשובה עכשיו, לא תהיה לי תשובה עכשיו.

קארין אלהרר: למה?

קארין אלהרר: אבל יושבת פה נציגות בכירה.

יעקב אשר: אבל רגע, קארין, למה אתם נכנסים לחלק הזה?

יעקב אשר: לא יהיו תשובות עכשיו.

קארין אלהרר: אז תגיד לנו למה להיכנס ולמה לא.

יעקב אשר: על הרווחה אני כן רוצה למצות, אמרתי את זה גם מקודם.

יעקב אשר: למצות את העניין הזה, כי אני חושב שפרופ' גרוטו לא היה בדיוק מסונכרן לעניין.

יעקב אשר: אני מבקש שנמשיך עכשיו בנושא הזה, ואז נמשיך נושאים אחרים.

יעקב אשר: בבקשה.

יעקב אשר: בואו נמצה את נושא הרווחה.

יעקב אשר: בבקשה גברתי היועצת המשפטית.

יעקב אשר: קארין, כדי שלא נתבלבל, תגידי עוד פעם את ההסגה שלך.

קארין אלהרר: אני שאלתי מה הייתה ההגדרה של מסגרות רווחה.

קארין אלהרר: נאמר לי שזו ההגדרה שכתובה בפקודת בריאות העם, על פי התייעצות עם משרד הרווחה.

קארין אלהרר: אני אומרת שיש מסגרות טיפוליות שאינן באחריות משרד הרווחה, למשל קבוצות טיפוליות של אנשים עם בעיות נפשיות.

קארין אלהרר: אלה מסגרות של בריאות הנפש.

יעקב אשר: התמכרויות ודברים מהסוג הזה.

קארין אלהרר: בריאות הנפש אינה באחריות משרד הרווחה.

יעקב אשר: נכון.

קארין אלהרר: אני רוצה לדעת מה זה אומר.

קארין אלהרר: גם משרד הרווחה נתן את הרשימה שנראית לו.

קארין אלהרר: האם למשל נכי משרד הביטחון – זה לא משרד הרווחה, זה משרד הביטחון.

קארין אלהרר: האם הם מקבלים את אותו מענה, כן או לא?

נינא כהן קרן: התשובה היא מאוד פשוטה.

נינא כהן קרן: תקנה 8 חלה על מקום ציבורי עסקי.

נינא כהן קרן: יש בתקנות הגדרה מהו מקום ציבורי עסקי, וההגדרה מחריגה מקום שניתן בו שירות רפואי.

נינא כהן קרן: אני אקריא בדיוק את ההגדרה.

קארין אלהרר: זה לא רפואי.

נינא כהן קרן: מבחינתנו – רפואי, פרא-רפואי, תמיד פירשנו את זה כך.

נינא כהן קרן: לא עיסוי וכולי, אבל טיפולים - - -

קארין אלהרר: למה לא?

קארין אלהרר: עיסוי זה פרא-רפואי.

נינא כהן קרן: אם זה במסגרת טיפול פיזיותרפיה או דברים כאלו.

נינא כהן קרן: זו המשמעות של טיפול רפואי, לכן דרך החריג הזה ההגבלות שנוגעות לתפוסה לא חלות.

קארין אלהרר: זה כתוב במפורש, שרפואי שווה פרא-רפואי?

ניצן רוזנברג: שירות רווחה זה לא בהכרח טיפול רפואי.

קארין אלהרר: אני גם לא הבנתי.

נינא כהן קרן: אין הגדרה של הפרא-רפואי.

ניצן רוזנברג: שירות רווחה, כמו שהוא כתוב בחוק הוא לא בהכרח טיפול רפואי כמו שכתוב בתקנות.

ניצן רוזנברג: לא ממש ברור למה לא להיצמד להגדרה שיש בחוק המסגרת.

ניצן רוזנברג: למה צריך פה הגדרה שונה?

גור בליי: אנחנו חוזרים ושואלים את זה כי זה יוצר עוד אי בהירות, עוד עמימות, עוד הגדרה.

ניצן רוזנברג: למה צריך שלוש הגדרות למסגרת רווחה?

נינא כהן קרן: ההגדרה בחוק המסגרת היא מאוד רחבה וכוללת.

נינא כהן קרן: לקשיים שאתם מעלים פה אני חושבת שההגדרה שקיימת היום בתקנות בהחלט מספיקה.

נינא כהן קרן: יש - - - מקצועות - - -

קארין אלהרר: אבל אני טוענת שלא מספיק.

איתן גינזבורג: אבל יש מניעה לכתוב?

יעקב אשר: אולי אפשר להוסיף במקום רווחה – אולי במקום רק מה שיאשר משרד הרווחה, לתת הגדרה של בעיות שהן בעיות רפואיות, נפשיות וכולי - - -

קארין אלהרר: אבל יעקב, יש כבר הגדרה.

יעקב אשר: אבל תני לי לסיים את המשפט.

יעקב אשר: היא אומרת שזו הגדרה רחבה מדי, דקה.

יעקב אשר: אני עכשיו מתפלמס, נכון?

יעקב אשר: מנסה לדבר אתה.

יעקב אשר: אני יכול להציע הצעה?

לילך וגנר: בחוק המסגרת יש הגדרה לטיפול רפואי.

יעקב אשר: אני יודע.

לילך וגנר: זו הגדרה מחוק זכויות החולה, זו הגדרה מאוד רחבה, אם אתם רוצים, אני אקריא לכם.

לילך וגנר: אם אתם חושבים שיש בעיה עם טיפול רפואי, למרות ההגדרה הרחבה הזאת שנמצאת בחוק המסגרת, אז תגידו איפה אתם רואים את הבעיה, כי אנחנו לא ראינו בעיה.

לילך וגנר: ההגדרה של טיפול רפואי, אם אני לא טועה – לרבות פעולות אבחון רפואי, טיפול רפואי מונע, טיפול פסיכולוגי או טיפול סיעודי.

לילך וגנר: מה חסר?

יעקב אשר: נכון, ישבנו הרבה על הסעיף הזה בזמנו.

לילך וגנר: הטיפול הרפואי שאתם רוצים להכניס אותו יחד עם מסגרות הרווחה.

לילך וגנר: מה שהיה חסר זה דווקא מסגרות הרווחה, שלהן עשינו הגדרה בחוק המסגרת.

לילך וגנר: אני מבינה את השאלה של הייעוץ המשפטי, למה ההגדרה בתקנות לא תואמת את ההגדרה בחוק - - - אבל לטיפול רפואי יש מענה, כמו שהסבירה - - -

קארין אלהרר: בסדר, אבל לילך, זו בדיוק הבעיה, שיש כמה הגדרות שונות.

קארין אלהרר: למה לא לעשות את זה פשוט?

קארין אלהרר: תפנו להגדרה בחוק המסגרת.

קארין אלהרר: אם היא מספיק רחבה, הכול בסדר.

ניצן רוזנברג: אפילו לא צריך להפנות.

ניצן רוזנברג: לא צריך להפנות, רק למחוק את ההגדרה בתקנות.

לילך וגנר: שוב אני מחדדת, בסיפור של טיפול רפואי, כי טיפול רפואי, כמו שנינא אמרה, ההחרגה היא יותר רצינית.

קארין אלהרר: אני רוצה שתינתן האפשרות לכל אדם שזקוק לקבל את הטיפול.

קארין אלהרר: אם ההגדרה בחוק המסגרת ממצה, אדרבה ואדרבה.

קארין אלהרר: למה לסבך דבר פשוט?

יעקב אשר: משרד הבריאות, אני מבין שאת לא יכולה לקבל כאן החלטה, וגם פחות היית בחוק המסגרת.

יעקב אשר: הייתה פה מיכל, שנמצאת בכמה ימי חופש, מגיע לה, היא צריכה גם כן לשמור על בריאותה.

יעקב אשר: אני מציע – זו גם עמדת הוועדה, זו גם עמדת משרד המשפטים – אנחנו עבדנו הרבה מאוד על ההגדרה ההיא שהייתה בחוק המסגרת, לא סתם היום היא מורחבת ככה, כי התייחסנו לרזולוציה מה באחריות של רווחה, מה באחריות של משרד הבריאות, נפש וגוף, ששניהם זה מחלות ושניהם צריכים טיפול.

יעקב אשר: הדבר הכי קל הוא לאמץ את הדבר הזה, ואני לא חושב שיקרה פה איזשהו אסון מהעניין.

יעקב אשר: אני מציע, אולי אופציה נוספת, שאפשר לומר לא לקשור את זה רק למוסדות רווחה שמוכרים על ידי משרד הרווחה, אלא מוסדות שמעניקים טיפולים כאלה ואחרים שיכולים להיות קשורים גם לעוד שני משרדים – למשרד הבריאות ולמשרד הביטחון.

יעקב אשר: יכול להיות שבזה אתם יכולים לפתור את העניין.

יעקב אשר: אני לא חושב שכדאי שתיתני לנו תשובה עכשיו.

יעקב אשר: זה אחד הדברים.

יעקב אשר: הייעוץ המשפטי, אני מבקש לרכז את הנקודות, שיהיה לנו ברור מה אנחנו רוצים ואחר כך נראה באיזה סעיף זה ונראה איך נצביע עליהם.

יעקב אשר: אבל אני אומר עוד פעם, כמו שדיברנו על החנויות מקודם, כמו שדיברנו על החללים מקודם, כמו שדיברנו על הנושא של המקומות הקדושים – את כל הנקודות האלה אני רוצה במסמך ברור, ואצלכם תעשו את שיעורי הבית.

יעקב אשר: אני סומך עליכם שאתם תפעילו את שיקול הדעת ואת השכל הישר כדי לתקן את זה.

יעקב אשר: כי אחד הדברים שקורים, בגלל כל המרוץ המבולבל, כמו שקורא לזה יואב, ולפעמים אתם עובדים בלחץ של זמן, בשעות לא שעות, אז כל כך הרבה דפים בורחים הצדה.

יעקב אשר: זה הזמן לתקן.

יעקב אשר: זה אחד הדברים שאנחנו רוצים לתקן.

יעקב אשר: ושכחתי גם את האולמות.

יעקב אשר: נושא מתווה האולמות.

שי סומך: אדוני, אני רוצה להוסיף כמה משפטים.

שי סומך: שי סומך, משרד המשפטים.

שי סומך: קודם כל, השאלה של הייעוץ המשפטי היא לגמרי במקום, אין בזה ספק.

שי סומך: רק צריך לראות את ההקשר הכללי.

שי סומך: הממשלה הגדילה מאוד את ההתקהלויות המותרות ואת שיעור התפוסה באזורים שהם לא אזורים אדומים.

שי סומך: זאת אומרת, בכל האזורים האחרים יש כאן שיפור גדול מאוד, והוא יחול גם על מסגרות רווחה בהגדרה הכי רחבה – באזורים ירוקים אפשר עד 100, בכפוף ל-4-1, באזורים צהובים, עד 50, ובאזורים כתומים, עד 25.

גור בליי: זה רלוונטי רק באדום.

שי סומך: כן, ברור, זה רק באזורים האדומים, שיש הרעה מ-20 ל-10, וכאן מדובר על תוספת הגדלה ל-15.

שי סומך: אז בהקשר הכללי אני חושב שזה שיפור מאוד גדול.

גור בליי: היו לנו עוד כמה שאלות שהעלינו, אבל בהקשר הזה - - -

מירה סלומון: אני רק חייבת לומר משפט, ברשותכם.

מירה סלומון: מירה סלומון, מרכז השלטון המקומי.

מירה סלומון: ההגדרה של טיפול במסגרות רווחה וההגבלה של מספר המשתתפים בטיפול קבוצתי של מסגרות רווחה, זה מהתיקון הקודם, מהתקנות הקודמות שכבר היו, עוד לפני מודל הרמזור, עוד לפני הדיון עכשיו.

מירה סלומון: אנחנו הערנו על זה מהצד השני, מהצד ההפוך.

מירה סלומון: שאלנו למה מגבילים טיפול קבוצתי ל-15 משתתפים בלבד?

מירה סלומון: התשובה של המדינה הייתה – ולכן עמדתנו לא התקבלה – עמדת משרד הרווחה – משרד הרווחה ספציפית – שבטיפולים הקבוצתיים שלו, לא משנה מה מגבלת ההתקהלות, זה לא יעבור מעל 15 משתתפים.

מירה סלומון: יכול להיות שזו הסיבה שהם משאירים את ההגדרה רק לטיפול רווחה, כיוון שמשרד הביטחון לא מגביל את מספר המשתתפים בטיפול קבוצתי, משרד הבריאות, בריאות הנפש, לא מגבילים את מספר המשתתפים בטיפול קבוצתי, אני לא יודעת.

מירה סלומון: אנחנו נשוב על עמדתנו שלא צריך להגביל את מספר המשתתפים בטיפול במסגרות רווחה שלנו, בטיפול קבוצתי שכזה, צריך כל דבר בנסיבות.

מירה סלומון: יכול להיות שקבוצה של יותר מ-15 אנשים היא רלוונטית.

מירה סלומון: זו עמדתנו, אבל היה לי חשוב להבהיר את הנקודה, אם כבר דנו באריכות על הסוגיה הזו.

גור בליי: יש עוד כמה נקודות שרצינו להוסיף פה, התייחסנו אליהם גם בכתובים, אבל אני חושב שהן לא נדונו, לא קיבלנו עדיין מענה עליהן.

גור בליי: נשמח לשמוע מנציגי הממשלה.

גור בליי: קודם כל, העלינו את השאלה לגבי השימוש – אני מבין מה שקשור בנוחות, אבל השאלה מבחינה רפואית, השימוש ב-1% מהתפוסה המרבית ברישיון, באיזה מידה - - -

איתן גינזבורג: תוכל להפנות אותנו לסעיף?

גור בליי: כן, בהסדר הכללי, בעמ' 7, ב-8(א) מדובר על זה שלפי הצבעים – אומרים אם יש עסק טעון רישיון שקבועה לו תפוסה מרבית, אז במבנה, X אחוז מהתפוסה, זה תלוי באיזה צבע, ובשטח פתוח Y אחוז מהתפוסה, ואם אין לו תפוסה ברישיון, לא יותר מאדם ל-4 מטרים רבועים, ואז יש איזו תקרה כוללת.

מיכאל מלכיאלי: אז העלינו את השאלה לגבי השימוש בפרמטר הזה של אחוז תפוסה מרבית ברישיון, למה לא להשתמש בפרמטר, שאני מבין שאתם רואים אותו כפרמטר הרפואי הכללי של 4 מטר רבוע.

מיכאל מלכיאלי: זאת אומרת, אם אתה הולך על אחוז תפוסה ברישיון – אני מבין שזה אולי יותר נוח, אבל האם אתם לא גורמים לסיטואציה שבה בסיטואציות מסוימות זה ייתן פחות מ-4 מטר, ובסיטואציות מסוימות יותר מ-4 מטר?

מיכאל מלכיאלי: אז אם מבחינת

מיכאל מלכיאלי: כם רפואי צריך 4 מטר רבוע, השאלה האם זה פרמטר טוב להתבסס על אחוז תפוסה מרבית ברישיון?

מיכאל מלכיאלי: זו שאלה אחת.

מיכאל מלכיאלי: שאלה שנייה, נקרא לזה אירועי תרבות, האירועים המאורגנים בשטח הפתוח, למה הוגבלו המתחמים דווקא ל-20 אנשים?

מיכאל מלכיאלי: זאת אומרת, 20 אנשים בשטח פתוח זה מספר מאוד קטן כשממילא מחילים את ההסדר הזה באזורים ירוקים וצהובים, באזורים שבהם מותר לך להיות עם מספרים הרבה יותר גדולים סתם בשטח פתוח, אפילו לא בהושבה, ופה את עושה את זה בהושבה עם כל מיני תנאים מגבילים.

מיכאל מלכיאלי: למה דווקא קפסולות של 20, כשמסעדה למשל בשטח פתוח באזור ירוק או צהוב יכולים להיות יותר אנשים?

מיכאל מלכיאלי: זו השאלה השנייה.

מיכאל מלכיאלי: יש פה ריכוז של שאלות, בשביל להקל עליכם, אני אשאל אותן ברצף כדי שתוכלו להתייחס אליהן ברצף.

מיכאל מלכיאלי: שלוש, העלינו את השאלה מי ברשות המקומית אמור לתת את האישורים, ועל בסיס איזה קריטריונים?

מיכאל מלכיאלי: אני מבין שהוא בודק את הוראות המנהל, אבל באיזו רמה יש לו הנחיה והכוונה?

מיכאל מלכיאלי: בסוף אלו שיקולים רפואיים, מה הוא בודק כשהוא מאשר את האירועים האלה?

מיכאל מלכיאלי: מה התוכן?

מיכאל מלכיאלי: אנחנו חוזרים שוב לקושי כשדברים הם בהוראות המנהל, וזה הרבה פחות שקוף, הרבה פחות ידוע לציבור.

מיכאל מלכיאלי: איך זה נעשה?

מיכאל מלכיאלי: שאלה רביעית זו שאלת ההחרגה של שתייה, כי מזון בחוק הסמכויות כולל גם שתייה.

מיכאל מלכיאלי: האם הוחרגו פה שתייה או מים?

מיכאל מלכיאלי: ב-7(11) מוחרג במפורש, השאלה אם פה לא צריך להחריג במפורש גם שתייה?

מיכאל מלכיאלי: השאלה האחרונה ברצף הזה היא למה נקבע לגבי הקניונים, שמורות טבע, גן לאומי, מקום קדוש, סופר ובית מרקחת 7 מטר רבוע פתאום?

מיכאל מלכיאלי: אני מבין שזו הקלה, כי אין שם את התקרה הכוללת, זה 7 מטרים, לא משנה לכמה אתה מגיע?

מיכאל מלכיאלי: זה מן איזון כזה?

מיכאל מלכיאלי: למה לא לעשות גם פה 4?

מיכאל מלכיאלי: אם 4 מטר רבוע לבן אדם זה הפרמטר, אז למה לא משתמשים בו באופן גורף מה ההיגיון של הדבר הזה?

מיכאל מלכיאלי: אני משלים את מה שאתה אומר.

מיכאל מלכיאלי: מה גם שבחלק מהרשימה שגור הקריא עכשיו, חלק מהמקומות הם בוודאי מקומות פתוחים, כמו שמורת טבע, ויש מקומות שהם מקומות סגורים, כמו מוזיאון.

מיכאל מלכיאלי: איך אתה שם את שניהם באותה שורה?

איתן גינזבורג: אני לא יודע איך אפשר בתוך קניון עם הרבה כניסות.

איתן גינזבורג: חלק נכנסים מהמעלית, מהחניון, חלק מבחוץ, איך בכלל שולטים ב-7 מטר רבוע?

איתן גינזבורג: אני לא יודע איך עושים את זה.

נינא כהן קרן: לפי הסדר.

נינא כהן קרן: דבר ראשון, לנושא של אחוז מהרישיון.

נינא כהן קרן: התפוסה המקסימלית ברישיון נקבעת לפי שיקולים של צפיפות.

נינא כהן קרן: יש טבלה של הכבאות בעיקר – יש עוד כמה גורמים מאשרים, אבל בעיקר הכבאות – והיא מתחשבת בשטח של המקום.

נינא כהן קרן: יש הבדל בהקשר הזה בין אולם שבו יש מושבים מקובעים לבין שטח שאנשים מסתובבים בו, כמו קניון.

נינא כהן קרן: מקדם התפוסה הוא שונה, אבל באופן כללי מחשבים את השטח לחלק למקדם התפוסה, ולפי זה קובעים כמה מטר רבוע לאדם בתפוסה המקסימלית זה בקניון - - -

גור בליי: ולא נכנסים פרמטרים אחרים – יציאות חירום, חנייה, כל מיני דברים כאלה?

גור בליי: זה נטו שטח?

נינא כהן קרן: אני לא יודעת להגיד בוודאות, יכול להיות שיש התחשבות גם בשיקולים האלה, אבל באופן כללי, יש טבלה של מקדמי תפוסה.

נינא כהן קרן: ההבדלים בין מקדמי התפוסה –אני חושבת שמתחשבים גם בנושא הזה של פתחים וכולי.

נינא כהן קרן: אבל באופן כללי – אפשר לפתוח את תקנות התכנון והבנייה ולראות – זה נע בין קצת פחות ממטר רבוע לאדם למשל באולם אספות או למקום שאנשים רק עומדים בו בלי להסתובב, לבין מקומות כמו קניונים, שאנשים מסתובבים.

נינא כהן קרן: השיקול המרכזי הוא הגודל של המקום, השטח של המקום, לפי זה נקבע כמה מטר רבוע לאדם.

מיכאל מלכיאלי: הבעיה שברישיון השטח ברוטו.

רותי גרוס: רציתי להתייחס לזה.

מיכאל מלכיאלי: ברישיון למשל יש את המטבח, את השירותים הפנימיים, שלא בהכרח האנשים מסתובבים שם.

נינא כהן קרן: זה רק בשטחים שהם פתוחים לקהל.

מיכאל מלכיאלי: ברישיון זה לא כתוב.

נינא כהן קרן: ברישיון בא הגורם המאשר בפעם הראשונה שבעל העסק מקבל את הרישיון, ובודק מה השטח שפתוח לקהל, הוא מוריד - - -

מיכאל מלכיאלי: לא כתוב.

מיכאל מלכיאלי: ברישיון זה לא כתוב, אף אחד לא בודק את זה.

מיכאל מלכיאלי: יש דף שתלוי מעל המוכרים, כתוב: זה רישיון עסק מעיריית ירושלים, יש 90 מטר.

נינא כהן קרן: נכון, לא בכל עסק יש תפוסה מותרת.

נינא כהן קרן: יש הרבה עסקים שבהם לא רשום.

מיכאל מלכיאלי: אז - - -

נינא כהן קרן: לכן אמרנו, בדיוק בגלל זה, א', כי יש מקומות שהם בכלל לא עסקים.

נינא כהן קרן: ב', יש מקומות שהם עסקים, אבל אין להם תפוסה ברישיון, אז בדיוק בשביל המקומות האלה - - -

מירה סלומון: יש עסקים שהם בכלל לא טעוני רישיון, שכחת את הרמה הזו.

מירה סלומון: יש עסקים שבכלל לא טעוני רישיון.

מירה סלומון: יש עסקים שהם טעוני רישיון, אבל - - -

נינא כהן קרן: נכון.

קארין אלהרר: כמו מה?

איתן גינזבורג: חנות נעליים.

מירה סלומון: בדיוק, חנות נעליים, ספרים, חנות בגדים.

מיכאל מלכיאלי: חנות נעליים צריכה רישיון?

נינא כהן קרן: לא, רק חנות מגודל מסוים.

מירה סלומון: לא, רק בגודל מסוים.

גור בליי: אני מנסה להבין, בסוף זה מוביל אתכם בקירוב ל-4 מטר רבוע?

גור בליי: כי זו השאלה.

גור בליי: אם זה מה שקבעתם רפואית שצריך - - -

נינא כהן קרן: זה נכון שיש הבדלים אולי בין אזור ירוק לבין אזור כתום, שיש 20% מהתפוסה המותרת ברישיון לבין 60% – יש הבדלים.

נינא כהן קרן: נכון, זה יוצר איזשהו פער.

רותי גרוס: אנחנו עשינו בדיקה מתמטית.

רותי גרוס: בדקנו מקומות, התייחסנו.

רותי גרוס: באזור ירוק בתוך מבנה – מותר 60% תפוסה.

רותי גרוס: נכון שזה מצמצם את המקום, אבל לעומת זאת, אם אנחנו נעשה את החישוב, אנחנו נראה שב-60% תפוסה אנחנו נגיע ליותר אנשים מאשר אדם ל-4 מטר רבוע, ועדיין עומדים במרחק של 2 מטרים לאדם.

רותי גרוס: כלומר, 4 מטר, בסופו של דבר זה מטר רבוע.

רותי גרוס: אבל כן מצליחים לשמור על מרחק, במיוחד כשזה בהושבה בלבד, ואלה האירועים שצריכים להתקיים בהושבה בלבד.

רותי גרוס: לעומת זאת, במקום שהוא כתום למשל, שיש 20% תפוסה מותרת, אנחנו מרחיקים את האנשים אחד מהשני.

רותי גרוס: זו פחות תפוסה, ועדיין היינו צריכים לעמוד במשהו בסיסי של 4:1.

נינא כהן קרן: ברוב העסקים - - - נמצא ברישיון זה פחות מ-4 מטר רבוע לאדם.

רותי גרוס: זה יוצא פחות, אבל זה באזור ירוק.

רותי גרוס: כלומר, באזור ירוק התרנו יותר צפיפות מכיוון שהתחלואה יותר נמוכה.

רותי גרוס: באזור כתום, שהתחלואה יותר גבוהה, זה ירווח את האנשים יותר.

רותי גרוס: בכל מקרה, למי שאין תפוסת רישיון – זה מתכתב עם הרמזור, אבל מקומות שלא ידענו לאמוד את זה – 4:1 מטר רבוע, זה המינימום.

מיכאל מלכיאלי: אז למה צריך להיכנס לרישיון הזה?

מיכאל מלכיאלי: אם אנחנו מסתבכים עם הרישיון בגלל הברוטו והנטו ואיזה שטחים אתה מחשב, כמו שגור אמר, ללכת על קו רוחבי לכולם – 4, 3, לא משנה.

רותי גרוס: מלבד גורמי האכיפה שנינא ציינה, שגם למשטרה יותר קל לאכוף כשיש רישיון עסק ויש תפוסה, יש פה גם היבט בריאותי.

רותי גרוס: רצינו שזה יתכתב עם הרמזור.

מיכאל מלכיאלי: אבל הרישיון לא עוזר לי, כי הרישיון הוא ברוטו, הוא לכל השטחים, כולל חדרי מלתחה וכולל המחסן.

גור בליי: ברור שאם מגיע גורם אכיפה, שוטר או פקח, יותר קל לו להסתכל על הרישיון ולא להתחיל לעשות הערכה מה המטראז'.

גור בליי: אבל אז נוצרת אנומליה, כי אם אין לי תפוסה מרבית ברישיון, בין אם אני באזור כתום ובין אם אני באזור ירוק, זה 4 מטר רבוע לבן אדם, ולעומת זאת, אם במקרה – וזה לא קשור לעניינים בריאותיים – יש לי תפוסה מרבית ברישיון, אז אולי פה אני 3, ופה אני 5.

קארין אלהרר: אבל בכל מקרה הם לא באים ומודדים עם סרגל.

שי סומך: זו שאלה שגם אנחנו שאלנו.

שי סומך: משרד הבריאות אמר שהבהירות יותר חשובה מהדיוק.

שי סומך: לבהירות יש חשיבות גם בעדכון של הנורמות, ובאכיפה של הנורמה, ובהבנה של הציבור ובעלי העסקים מהי הנורמה.

שי סומך: הערך של הבהירות גבר על הערך של הדיוק, ואני חושב שזה שיקול - - -

קארין אלהרר: אבל דווקא פה יש חוסר בהירות.

מיכאל מלכיאלי: אני לא מצליח להבין את הבהירות.

שי סומך: ממש לא, כי אחוז מתפוסה זה הדבר הכי בהיר.

שי סומך: בעל העסק יודע בדיוק מה מספר האנשים המותר, וגם מי שצריך לאכוף יודע מה מספר האנשים המותר.

שי סומך: מדידה היא הרבה יותר מורכבת.

קארין אלהרר: אבל למה עצם הקיום של הרישיון משנה?

קארין אלהרר: בעל עסק יודע מה גודל החנות, בין אם יש לו רישיון ובין אם אין לו.

קארין אלהרר: למה זה משנה את העולם של מישהו?

רותי גרוס: אני אגיד לך.

רותי גרוס: רישיון עסק – אני יודעת בסופו של דבר איך השטחים נמדדו.

רותי גרוס: אני יודעת שהורידו את כל השטחים שכביכול לא רלוונטיים.

רותי גרוס: לעומת זאת, כשאני אומרת לבעל עסק תמדוד 4:1, ברור לי שהוא ימדוד את כל מה שהוא יכול כדי להכניס כמה שיותר אנשים.

רותי גרוס: כלומר, יש לי יותר בהירות ברישיון עסק שהשטחים שנמדדו נמדדו כמו שצריך.

קארין אלהרר: אבל את עדיין משאירה את חוסר הבהירות הזה שאת קוראת לו במקומות שבהם אין רישיון עסק.

רותי גרוס: אני צריכה לתת פתרון.

קארין אלהרר: אז את יוצרת סוג של איפה ואיפה בין אם תרצי ובין אם לאו.

קארין אלהרר: אני לא רואה את הפקח נכנס עם מטר ומתחיל למדוד.

מיכאל מלכיאלי: הוא גם לא יודע לעשות את זה.

רותי גרוס: הוא לא יעשה את זה.

מירה סלומון: גם אין לו מה לעשות עם זה.

מירה סלומון: אין לו מה לעשות עם הנתון הזה כי הוא לא יכול לתת דוח על כזה דבר, זו לא עבירה בכלל, זו נורמה.

מירה סלומון: הוא לא ייכנס עם מטר והוא לא ימדוד, זה ברור.

קארין אלהרר: מירה, את מתפרצת לדלת פתוחה.

קארין אלהרר: לכן אני אומרת, משהו מסובך לא קורה.

קארין אלהרר: אני מציעה, לשם הפשטות, אל תעשו את הדיפרנציאציה הזאת.

קארין אלהרר: תנו להיגיון הבריא בעניין הזה לעבוד.

קארין אלהרר: אם הייתם אומרים לי שברישיון עסק תהיה סנקציה משמעותית יותר ממקום, אז הייתי אומרת בסדר - -

שי סומך: לא, זה בלתי אפשרי.

קארין אלהרר: - - יש לזה מקום שממנו זה בא.

קארין אלהרר: אבל אם זה לא משנה, אז בלאו הכי זה יהיה ככה.

רותי גרוס: אז את אומרת להוציא את זה מהרמזור.

קארין אלהרר: לא.

קארין אלהרר: קיום רישיון העסק לא צריך להיות רלוונטי לעניין.

קארין אלהרר: אם יש חנות, בין אם יש לה רישיון עסק ובין אם אין לה, הוא לא רלוונטי.

רותי גרוס: הוא רלוונטי, כי אני יודעת איך זה נמדד.

רותי גרוס: אני יודעת כמה - - -

קארין אלהרר: אבל את אומרת שבמקום שאין לו רישיון עסק אני סומכת על המדידה שהבן אדם עשה.

רותי גרוס: אני חייבת לסמוך על המדידה שלו.

רותי גרוס: לכן במקום שאני יכולה לאפשר - - -

קארין אלהרר: הם צודקים, כדי להגיע למידת הדיוק.

קארין אלהרר: אני מבינה את הטיעון.

קארין אלהרר: אבל אני מכירה את הישראלי המצוי, בתוך עמי אני חיה.

קארין אלהרר: אם רואים את ההבדלים, מנסים ישר לראות איפה דפקו אותי.

קארין אלהרר: בואו נמנע את זה.

קארין אלהרר: זה לא ישנה.

קארין אלהרר: אם זה היה משנה, עד הסוף אני אתם.

קארין אלהרר: אבל זה לא משנה את התכל'ס.

מיכאל מלכיאלי: זה משנה בגלל שמי שיש לו רישיון עסק, נדע לדייק אותו.

מיכאל מלכיאלי: אלו שאין להם רישיון, אולי שם ירמו אותנו קצת.

מיכאל מלכיאלי: אותו ישראלי שדיברנו עליו, הוא ירמה אותנו ב-30% שאין להם רישיון עסק.

קארין אלהרר: אני אומרת שמה שלא פשוט לא קורה.

שי סומך: הסתמכות על רישיון העסק הופכת את זה ליותר פשוט, זה העניין.

לילך וגנר: אנחנו פישטנו את זה במקומות שיכולנו.

שי סומך: זה חשוב מבחינת האכיפה ומבחינת ההבנה של הציבור שנסת

שי סומך: מך על נתונים מדויקים.

גור בליי: זה הקירוב הכי טוב.

גור בליי: אם הם היו יכולים, הם היו עושים על כולם לפי רישיון עסק, אבל הם יודעים שלחלק אין, אז אין להם ברירה.

קארין אלהרר: מה היחס?

רותי גרוס: זה בא על מנת לאפשר ולהתייחס לנתוני התחלואה בכל מקום.

קארין אלהרר: אני מבינה.

קארין אלהרר: מה היחס בין אלה שיש להם לאלה שאין להם?

מיכאל מלכיאלי: לרובם המוחלט יש, אני חושב.

מיכאל מלכיאלי: אני משער, אני לא יודע.

איתן גינזבורג: מה רובם המוחלט?

איתן גינזבורג: מלכיאלי, על מה אתה מדבר?

איתן גינזבורג: מה רובם המוחלט?

מיכאל מלכיאלי: לרובם המוחלט יש רישיון עסק.

איתן גינזבורג: מה פתאום?

איתן גינזבורג: ממש לא.

איתן גינזבורג: ממש ממש לא.

איתן גינזבורג: אתה יודע מה, הפוך.

נינא כהן קרן: אני יכולה להגיד שחלק מהעסקים למשל הם עסקי מזון ויש להם תפוסה שקבועה ברישיון, הרבה מאוד מסעדות.

מיכאל מלכיאלי: יש פה ראש עיר לשעבר.

מיכאל מלכיאלי: אם אתם טוענים שלרובם המוחלט אין רישיון עסק - - -

איתן גינזבורג: זה לא נכון, לא לרובם המוחלט יש רישיון עסק.

איתן גינזבורג: חבר'ה, זה ממש לא נכון.

מירה סלומון: אולי 30% מהעסקים - - -

רותי גרוס: בסופו של דבר, העיקרון הוא אותו עיקרון.

שי סומך: אף אחד לא אמר את זה.

שי סומך: אף אחד לא אמר.

מיכאל מלכיאלי: אני אמרתי רובם.

שי סומך: במזון למשל - - -

איתן גינזבורג: חברים, מה קורה במצב שבו יש – זה לא איפה ואיפה, אבל הבחנה מאוד ברורה בין מקומות שיש להם רישיון עסק לבין מקומות שאין.

איתן גינזבורג: ואז החנות שיש לה רישיון עסק – או הפוך – ותראה את השכנה שלה, ותגיד למה היא כן ואני לא?

קארין אלהרר: בדיוק.

איתן גינזבורג: חבר'ה, זה לא יעבוד.

איתן גינזבורג: במציאות זה לא יעבוד.

איתן גינזבורג: אני, בחנות שלי, אראה מה מותר לי, אני אראה שלחנות שלידי יש הקלות – אם היא יכולה, גם אני יכול.

איתן גינזבורג: הרי אף אחד מבעלי החנויות לא קורא את התקנות האלה.

איתן גינזבורג: אתם יודעים מה, גם הפקחים לא קוראים את התקנות האלה.

איתן גינזבורג: מי יאכוף את זה?

איתן גינזבורג: מי יודע להבין את הדברים שכתובים פה?

איתן גינזבורג: אני רוצה להתחבר לדברים שאמרה פה חברת הכנסת אלהרר.

איתן גינזבורג: תשמעו, אלה הנחיות לציבור.

איתן גינזבורג: אם זה לא יהיה מאוד הגיוני וברור, שכל אדם בר דעת יכול להבין איך הדברים האלה קורים ומה ההיגיון המסדר סביב הדבר הזה, מה מותר ומה אסור, אם נתחיל להיכנס לרזולוציות, זה יהיה מעולה על הנייר.

איתן גינזבורג: אתם תהיו מעולים, הכי מקצועיים שיש.

איתן גינזבורג: אפס תוצאות בשטח.

שי סומך: אבל בדיוק לזה זה נועד.

שי סומך: ההסתמכות על רישיון העסק מבהירה, לעומת 4:1 מטר.

שי סומך: זה בדיוק מבהיר את הנורמה בצורה הרבה יותר ברורה מאשר 4:1 מטר.

שי סומך: אז איפה שאפשר, מבהירים, איפה שאי אפשר, אין מה לעשות, ממשיכים להסתמך על 4:1 מטר.

לילך וגנר: אתם צריכים לזכור שיש לנו גם כרגע את הקריטריון העליון, שהוא האכיף ביותר.

לילך וגנר: זאת אומרת, יש לנו קריטריון באזור ירוק – 250 בחוץ, 100 בפנים.

לילך וגנר: יש לנו את הקריטריון הזה, שהוא קריטריון גג, שלא משנה אם התפוסה האפשרית עולה על הדבר הזה, זה יהיה המרבי.

לילך וגנר: ברור שאכיפה תלך למקומות האלה.

איתן גינזבורג: מי יאכוף את זה?

איתן גינזבורג: מי אוכף את זה?

לילך וגנר: השאלה מי אוכף – לגבי עסקים, לגבי יחידים.

לילך וגנר: לגבי עסקים – כל הגורמים המוסמכים שפורטו בחוק, שזה כולל גם רשויות מקומיות - - -

איתן גינזבורג: חברים, זה לא יקרה.

איתן גינזבורג: זה לא יקרה, תתחברו למציאות.

לילך וגנר: אנחנו יודעים מה עבירה ומה לא עבירה, אנחנו מכירים את העבירות בחוק.

מירה סלומון: אז בואי נהיה ברורים.

לילך וגנר: העבירה היא מי שלא קבע מנגנון ויסות נכנסים.

לילך וגנר: מנגנון הוויסות הזה ייאכף בהקשר של התפוסה המרבית לפי קריטריון הגג של המספר.

לילך וגנר: אני מניחה שהמשטרה יכולה גם להתייחס לנושא הזה.

לילך וגנר: אבל זה הקריטריון הפשוט והברור לאכיפה.

רותי גרוס: הבקשה הגיעה ממינהלת אכיפה, שזה יהיה קודם כל על פי רישיון העסק.

איתן גינזבורג: אני לא מבין, אז מה אם זה הגיע - - -

לילך וגנר: אפשר גם לדבר עם המינהלת, שהיא אחראית על כל הגורמים האוכפים.

לילך וגנר: אבל בעינינו, זה הנושא האכיף ביותר, שזה מגבלת הגג.

קארין אלהרר: אני מבינה למה פקח שמגיע, במקום להתחיל לדמיין בעיני רוחו כמה מטרים יש, הוא יגיד לו תראה לי רישיון עסק.

קארין אלהרר: אבל זה לא צריך להיות התנאי בתקנות.

קארין אלהרר: הבנתם?

רותי גרוס: אז איך את רוצה שייאכפו?

שי סומך: יהיה קשה יותר לאכוף.

יעקב אשר: אני רוצה לתת לאורי בוצ'ומנסקי מהמשטרה, מינהלת אכיפה להתייחס בנושא הזה.

יעקב אשר: שלום אורי, מה שלומך?

אורי בוצ'ומנסקי: אני רוצה להתייחס ולתמוך במה שלילך ממשרד המשפטים ציינה.

אורי בוצ'ומנסקי: כמשטרה, אנחנו גם חווים קושי להבהיר לשוטרים בשטח את החישוב שצריך לבצע, בין אם זה לפי אחוזים מתוך הרישיון, בין אם זה אדם לכל X מטרים רבועים.

אורי בוצ'ומנסקי: המגבלה הנוחה ביותר היא מגבלה מספרית, הרף העליון, ואת זה הכי קל לאכוף.

אורי בוצ'ומנסקי: אני חייב להזכיר שמקום ציבורי או מקום עסקי מחויב לשים בכניסה למקום שלט עם מספר השוהים המותר.

אורי בוצ'ומנסקי: הבעיה היא שהיום החובה חלה על בעל העסק, כלומר, הוא זה שקובע איזה מספר הוא יתלה כניסה לעסק.

אורי בוצ'ומנסקי: אני חושב שאדוני היושב-ראש באחת הישיבות בעבר העלה את הרעיון, ואנחנו תומכים בו, שהכמות הזאת תאושר על ידי הרשות המקומית.

אורי בוצ'ומנסקי: ברגע שבכניסה לעסק יוצב שלט עם כמות השוהים המותרת, שהיא מאושרת מראש על ידי הרשות המקומית, אז ניתן יהיה לאכוף לפי הכמות שמופיעה בשלט הזה.

יעקב אשר: קודם כל, יפה שאתה זוכר, כי אמרתי את זה בכמה ישיבות.

יעקב אשר: אני חושב שהיה אפשר לעשות את זה מזמן, עוד כשחיכינו לתוכנית הרמזור, את הדבר הזה היה אפשר להתחיל לארגן.

יעקב אשר: אני חושב שבמבצע מהיר רשות מקומית יכולה לעשות את המבצע הזה, לקחת כמה פקחים וכמה אנשים של רישוי עסקים שנמצאים בשטח ולעשות את זה.

יעקב אשר: אבל אני כרגע עוד לא רואה שזה נעשה, ואני חושב ומקווה שזה ייעשה בהמשך.

יעקב אשר: הדילמה הזאת, איתן ידידי, הייתה גם קודם.

יעקב אשר: גם אני לא אהבתי את – או זה או זה.

יעקב אשר: או שנדבר בשפה אחת, לא יכול להיות שאחד ילך לפי 4 מטר, ואחד ילך לפי תפוסה, במיוחד כשאני לא יודע בדיוק מה הפרמטרים של הרישיון שמתייחסים לשטח של המקום וכולי, למרות שהסברתם לי בישיבה הקודמת.

יעקב אשר: גם משרד המשפטים וגם המשטרה אומרים אנחנו הולכים בגישה שלכם, לעשות את זה יותר פרקטי, לעשות את זה יותר אפשרי למימוש ולא להתחיל לבוא עם מטר.

יעקב אשר: בכל פעם שיבוא פקח יבלבלו אותו עם המספרים.

יעקב אשר: אגב, יבלבלו אותו עם המספרים גם כשיגידו לו 60% מתוך תפוסה, הוא צריך מחשבון כדי לבדוק כמה זה 60% מכל תפוסה באותו מקום.

יעקב אשר: אז אני הייתי מציע שתהיה חובה על בעלי העסק והרשויות המקומיות – או-או, או ביחד, אני לא יודע – לדעתי השתמשתי אז במילים האלה, השאולות ממקום אחר: צריך להיות שלט כזה, שהוא כמו תעודת כשרות.

יעקב אשר: זאת אומרת, אתה יודע מה מותר פה במקום, ואז זה גורם לעוד דבר, לא רק שלפקח יהיה יותר קל לתפקד, אלא גם האנשים עצמם כשהם באים.

יעקב אשר: כי חלק גדול מהאנשים, למרבה הפלא, נורמטיביים.

יעקב אשר: אף אחד לא מת להידבק.

יעקב אשר: כשהם באים ורואים מסעדה שכתוב עליה 30 איש ושני פתחים, להיכנס מכאן ומכאן, אז הם כבר הופכים להיות חצי פקח של המקום, הם מעירים לבעל העסק.

יעקב אשר: אותו דבר בתי כנסת, גם את זה הצעתי שיעשו.

יעקב אשר: אותו דבר מקומות תרבות.

יעקב אשר: במקומות תרבות זה יותר קל כי שם יש גוף עסקי שמפעיל אותם.

מיכאל מלכיאלי: ומוכרים כרטיסים בדרך כלל.

יעקב אשר: כן, הם יודעים לשלוט על זה יותר.

יעקב אשר: לכן אני אומר עוד פעם, אנחנו נכנסים שוב לעניינים יותר תפעוליים, אבל אני חושב שההבדל בין כישלון לבין הצלחה של כל התוכניות האלה שאנחנו דנים עליהן פה זה התפעול בשטח.

יעקב אשר: ולכן הדילמה הזאת גם לי לא הייתה נוחה, החלק הזה של 4 מטר, אבל אני חושב שכשנותנים את שתי האפשרויות, במקומות שיש את רישיון העסק, זה יהיה לפי רישיון עסק בתפוסה שמדובר, ובמקומות שאין את זה, אז החישוב יהיה לפי מטרים מרבועים על 4 מטר לבן אדם.

יעקב אשר: אגב, אני כופר ב-4 מטר, אבל זה כבר סיפור אחר, זה לישיבות הבאות, לא לסשן הזה.

יעקב אשר: אני חושב ש-4 מטר הוא משהו מאוד - - - אני לא למדתי ליב"ה, אבל אני יודע ש-4 מטר מרובע מקיר, אם אדם יושב צמוד לקיר, וצריך 2 מטר, זה נכנס בסיטואציות מסוימות.

יעקב אשר: אני ישבתי בבית ועשיתי משבצות גיאומטריות כאלה ואחרות, וזה יצא יותר.

יעקב אשר: המושג של 4 מטר לבן אדם הוא מארבע כנפות, וזה לא נכון.

מיכאל מלכיאלי: לא מכל צד, 4 והוא באמצע.

יעקב אשר: 4 והוא באמצע, מרובע.

יעקב אשר: אבל זה לא עובד ככה, בגלל שאתה בא למקום ואלה הקירות, אז אחד יושב כאן, צמוד לקיר, כי יש גם חלון, והוא יכול להיות פחות חשוף מאחרים, וממנו תיקח 2, אז נכנס לך בשורה – אני לא זוכר בכמה מטרים עשיתי אז את החשבון – חמישה ולא ארבעה.

יעקב אשר: לפי החישוב שלהם זה רק ארבעה.

יעקב אשר: במקום גדול זה אספקט אחר.

יעקב אשר: עוד דבר שצריך לקחת בחשבון, שבחלק מהמקומות, למשל משהו ספציפי לבתי כנסת – אני אגיד בתי כנסת, למרות שזה לא הדבר, כי אסור לי לדבר על דברים דתיים, חלילה, כי יגידו תיכף שאני מנצל את כוחי הפוליטי כדי לכופף ידיים.

יעקב אשר: אבל כל אחד מבין שבאזורים אדומים או כתומים, מדובר בדרך כלל באזורים שהם יותר צפופים ויותר משפחות גדולות, בכל בית כנסת שיושבים, יש לפחות 20%, 25%, 30% משפחות גרעיניות שיושבות ביחד – אבא ושני ילדים, או שלושה ילדים – והם לא צריכים 4 מטר ביניהם.

יעקב אשר: אז בסטטיסטיקה אומרים גם 4 מטר שאתה רוצה להגיע אליו כדי שיהיה 2 מכל צד, אתה יכול להגיע אליהם גם עם 3.5 מטר, אם אתה לוקח את האפשרות שיכול להיות שנצמדים יותר מקיר לקיר ומשפחות גרעיניות.

יעקב אשר: אבל תפסת מרובה לא תפסת.

יעקב אשר: נגיע לזה גם כן, בעזרת ה', יש לי סבלנות.

לילך וגנר: - - - של חברת הכנסת אלהרר, ושלכם.

לילך וגנר: היו שאלות לגבי הקפסולות במקומות - - -

גור בליי: קפסולות של 20, כן.

לילך וגנר: אולי לא ברור מהתקנות, מה שברור שלפי הגדרת ההתקהלות, כל האנשים האלה ביחד, גם אם אנחנו נעשה 20 – 2 מטר, 20 – 2 מטר, זו התקהלות, כי 2 מטר זו דרישה שהייתה אמורה להתקיים בכל התקהלות.

לילך וגנר: זאת אומרת, המרחק בין התקהלות רגילה זה מרחק של 2 מטר בין האנשים.

לילך וגנר: זאת אומרת שה-20 האלה הם פחות מה-2 מטר כשאתה מושיב את האנשים.

לילך וגנר: ואלו לאו דווקא אנשים שמכירים אחד את השני או משפחות.

גור בליי: גם בין בן אדם לבן אדם בתוך ה-20 יש לך 2 מטר.

לילך וגנר: זה מה שאני אומרת, לכן במידה מסוימת, החלוקה הזאת לקבוצות של 20-20-20, הכול עדיין התקהלות.

לילך וגנר: לכן אין פה פגיעה עודפת שנובעת מהדבר הזה, ההיפך, אנחנו מאפשרים התקהלות של כמות הרבה יותר גדולה בסיטואציות האלה בגלל - - -

יעקב אשר: פותחים את זה לקפסולות כדי להגיע בסך הכול ליותר.

לילך וגנר: בדיוק.

לילך וגנר: ולכן פה אני לא רואה פגיעה עודפת על מגבלת ההתקהלות, אלא נהפוך הוא, זה חריג מאוד רציני למגבלת ההתקהלות.

לילך וגנר: לגבי השתייה, היה לנו דיון עם המשטרה.

לילך וגנר: בקבוקי מים במקומות פתוחים זה משהו - - -

יעקב אשר: רגע, מה עם דיאט קולה?

לילך וגנר: השאלה היא גם למשל לגבי אלכוהול, ובעינינו זה לא נכון.

לילך וגנר: - - -

גור בליי: אבל לילך, אין פה החרגה מפורשת של - - -

לילך וגנר: - - - להגיד שמאפשרים כל שתייה שהיא.

לילך וגנר: בקבוקי מים הם בוודאי אפשריים בכל מקום.

יעקב אשר: שתייה קלה.

קארין אלהרר: אבל לא הבנתי למה.

גור בליי: אבל זה לא כתוב.

יעקב אשר: משרד המשפטים, תעשו לי טובה ותעשו לעצמכם טובה, אני לא חושב שצריך להיכנס למים או לא מים.

יעקב אשר: שתייה זה דבר שהוא - - -

לילך וגנר: נתתי את הדוגמה של אלכוהול.

לילך וגנר: אם אתם חושבים שהמאפיינים של אלכוהול - - -

יעקב אשר: אלכוהול – היה לי מה לומר על זה בסעיפים אחרים, במלוניות.

יעקב אשר: אני חושב שאם יהיה כתוב שתייה קלה, זה לא אלכוהול.

איתן גינזבורג: מה הבעיה?

איתן גינזבורג: לא הבנתי.

איתן גינזבורג: את יכולה להסביר את הסיפור של אלכוהול?

איתן גינזבורג: לא הבנתי.

יעקב אשר: אני יכול להסביר לך.

יעקב אשר: כי אם אתה רוצה להגיע למופעים או דברים מהסוג הזה, ואתה אומר אני מאפיין את המופעים כדי שלא יהיה מצב של אינטראקציה – כשאלכוהול בשטח, האינטראקציה תבוא ככה או ככה או אחרת.

קארין אלהרר: תגידו, אתם נורמליים?

קארין אלהרר: איבדתם את זה.

איתן גינזבורג: אדוני היושב-ראש, אני לא שותה אלכוהול בכלל.

איתן גינזבורג: אפס אלכוהול בדמי.

איתן גינזבורג: אבל להגיד עכשיו שאלכוהול יגרום לכך שתהיה התפרצות והתקהלות המונית – סליחה.

לילך וגנר: לא, זה לא הטיעון.

לילך וגנר: הטיעון הוא - - -

איתן גינזבורג: אז אני לא יודע מה אתם – זה נראה לי דיון הזוי.

יעקב אשר: גם אין דיאט.

יעקב אשר: איתן, אני באתי להגן על הדיאט, ובדמי יש הרבה דיאט, ואלכוהול לא.

יעקב אשר: אני חושב ששתייה קלה – אני לא נכנס.

יעקב אשר: לא כתוב פה שאלכוהול לא, ולא כתוב שכן.

קארין אלהרר: אני לא מבינה את זה.

לילך וגנר: גם לא כתוב מטרנה לתינוקות.

לילך וגנר: ברור ש - - -

איתן גינזבורג: לא, לא, לא, שום דבר לא ברור.

איתן גינזבורג: תאמיני לי, נער הייתי וגם זקנתי, שום דבר לא ברור.

לילך וגנר: הרציונל של המקומות שמאפשרים מופעים בלי אוכל ושתייה - - -

גור בליי: צריך רק לחדד שזה ללא הגשה.

גור בליי: זאת אומרת, אתה יכול להביא - - -

קארין אלהרר: מה אתה מדבר איתי על הגשה?

איתן גינזבורג: תגידו, אתם מבינים את הרזולוציה של הדיון הזה פה?

רותי גרוס: ההיבט הבריאותי לעניין של ההתקהלות - - -

לילך וגנר: ההיבט הבריאותי הוא בנושא של הגשת אוכל ושתייה.

לילך וגנר: ברור לנו שאנשים שנמצאים בחוץ ומביאים אתם בקבוקי מים בוודאי יכולים לשתות את המים.

לילך וגנר: ואם אתה מביא את הדיאט קולה שלך - - -

איתן גינזבורג: אדם שבא עם בקבוק בירה, זה ביג נו-נו.

גור בליי: לא, מותר.

גור בליי: זה גם מותר.

גור בליי: איתן, מותר.

גור בליי: אם אתה מביא - - -

קארין אלהרר: לא, היא אומרת שאסור אלכוהול.

גאל אזריאל: זו ממש לא הכוונה.

גאל אזריאל: נציגת משרד הבריאות תסביר.

נינא כהן קרן: הסבירו על הגשת מזון.

נינא כהן קרן: אפשר להביא חבילת במבה מהבית ובקבוק מים, אין עם זה בעיה.

נינא כהן קרן: אפשר בכניסה למקום למכור שתייה.

נינא כהן קרן: לגבי אלכוהול - - -

קארין אלהרר: למה אתם כל הזמן אומרים מים?

קארין אלהרר: אני לא מבינה.

איתן גינזבורג: מה לחדד?

נינא כהן קרן: את הנושא של האלכוהול.

איתן גינזבורג: שמה?

נינא כהן קרן: אם אנחנו נרצה לשנות לעניין השתייה, אז יכול להיות שנתייחס אחרת לאלכוהול.

נינא כהן קרן: אני גם לא גורם בריאותי, אני לא רוצה להגיד חד משמעית.

נינא כהן קרן: כן רשמנו בדברי ההסבר עוד בתקנות הראשונות – במקומות בהם אלכוהול, אנשים צועקים יותר חזק, אנשים קצת פחות מקפידים על מרחק.

נינא כהן קרן: אני לא רוצה לומר עכשיו באופן - - - על אלכוהול.

קארין אלהרר: זה הדבר הכי סטיגמתי ששמעתי.

קארין אלהרר: יש אנשים שאלכוהול מרדים אותם.

קארין אלהרר: די, באמת.

נינא כהן קרן: במקומות כמו ברים - - -

יעקב אשר: חבר'ה, אתם חוטאים בסוף לאמת שלכם, ואני אגיד לכם למה.

נינא כהן קרן: אנחנו מדברים פה על מתווה שהוא בעיקר לאירועי תרבות, אלו אירועים שיש בהם מוזיקה חזקה.

קארין אלהרר: לי יש הרגשה - - -

יעקב אשר: בעלי האולמות של התרבות.

יעקב אשר: התיאטראות וכל אלה רוצים שיכניסו אלכוהול בפנים?

איתן גינזבורג: לתיאטרון לא מכניסים שתייה אדוני בכלל.

איתן גינזבורג: אין שם שתייה.

איתן גינזבורג: לא מכניסים, מה לעשות?

איתן גינזבורג: אבל באמפיפארק כן מכניסים.

יעקב אשר: לא, אתה טועה.

יעקב אשר: אתה טועה, איתן.

יעקב אשר: אני כן רוצה שיוכלו להכניס שתייה לתיאטראות - - -

איתן גינזבורג: לא מכניסים, אדוני.

יעקב אשר: רגע, תן לי שנייה.

יעקב אשר: אני מדבר אתך על קורונה, אתה יודע למה?

יעקב אשר: לא הייתי לאחרונה בתיאטרון – מאז שאני מכיר את עצמי, אני מקווה שלא הפסדתי הרבה – מאחר והם לא מתירים לפתוח חנויות ממכר בזמן ההצגות, זה אומר שאנשים כן יצטרכו להביא אתם שתייה מהבית.

יעקב אשר: זה כן יהיה נכון לעשות, כי הצגה היא שעתיים-שעתיים וחצי.

יעקב אשר: אנחנו יורדים לחיים, נכון.

נינא כהן קרן: אני רוצה להתייחס לנוסח.

קארין אלהרר: אפשר להשחיל משפט?

קארין אלהרר: מרגיש כאילו בחסות הקורונה אתם מכניסים עוד ערכים שאולי משרד הבריאות רוצה לקדם, אבל זה לא מתאים.

קארין אלהרר: אתם אומרים רק מים, לא אלכוהול.

קארין אלהרר: אני באמת אומרת לכם, יש אנשים שאלכוהול מרדים אותם.

יעקב אשר: מים מותר, גם שתייה מותר.

קארין אלהרר: כרגע כתוב מים.

נינא כהן קרן: - - - מותר למכור.

גור בליי: מזון זה כולל שתייה, זה אומר שגם מים וגם קולה אסור למכור.

קארין אלהרר: אז זו בעיה קשה.

יעקב אשר: אתה לא מדבר על מכירה, אתה מדבר להביא.

שי סומך: חברת הכנסת אלהרר, יש כאן הקלה מאוד גדולה.

שי סומך: צריך לראות את הקונטקסט.

שי סומך: יש כאן הקלה מאוד גדולה לגבי אירועים במקומות פתוחים ובמקומות סגורים.

שי סומך: התחלואה היא גבוהה ויש סיכונים בריאותיים במהלך הזה.

קארין אלהרר: והבירה מגבירה את הקורונה?

שי סומך: זה הקונטקסט, שבסך הכול מאפשרים אירועי תרבות.

שי סומך: בניהול הסיכונים, לאפשר מזון, הגשת מזון מגביר את הסיכון הבריאותי כי כשאוכלים אז אין מסכות.

שי סומך: השאלה מה זה מזון, זאת השאלה.

שי סומך: אתם מסכימים שלהגיש מזון זה מסוכן?

שי סומך: השאלה מה זה הגשה של שתייה?

שי סומך: אם בר פתוח, זה לא דומה להגשה של מזון.

שי סומך: אפשר לקנות שתייה קלה, זה לא הנושא, שתייה קלה.

שי סומך: אבל הגשה של מזון, שזה אומר בר פתוח - - -

קארין אלהרר: לא בר.

שי סומך: בר אסור, זה מה שכתוב כאן.

שי סומך: הגשה של מזון, שמזון כולל גם שתייה.

רותי גרוס: הגשת מזון, מזה אנחנו חוששים, מהבר הפתוח.

איתן גינזבורג: מה ההבדל?

איתן גינזבורג: אני לא מבין.

שי סומך: אפשר לקנות.

שי סומך: אין כאן איסור על קנייה של פחית, אבל בר פתוח במופע תרבות - - -

קארין אלהרר: אני לא רוצה בר פתוח.

איתן גינזבורג: אני רוצה להגיד לך משהו.

איתן גינזבורג: כל אירוע פתוח – כל אירוע פתוח – מחייב רישיון עסק.

איתן גינזבורג: כל אירוע פתוח, רישיון אירוע.

איתן גינזבורג: מי שמגביל מה ייכנס לתוך העסק הזה הוא גם משרד הבריאות, אבל זה המשטרה בעיקר.

רותי גרוס: בעקבות התקנות.

איתן גינזבורג: לא בעקבות התקנות, גברתי.

איתן גינזבורג: המשטרה אומרת יש הופעה באמפיפארק, לא מכניסים שתייה.

איתן גינזבורג: למה?

איתן גינזבורג: ככה, כי הם מפחדים שיזרקו בקבוקים, לא בגלל שום דבר אחר.

איתן גינזבורג: אגב, זה מגיע לאבסורדים שגם בקבוק מים מינרליים, ראש הרשות צריך להילחם מול המשטרה שיאפשרו מים מינרליים, אבל לא אלכוהול בגלל כל מיני סוגיות כאלה.

איתן גינזבורג: חבר'ה, זה לא עניין בריאותי בכלל.

רותי גרוס: היית בחוצות היוצר?

רותי גרוס: ראית את כל האזור הזה?

רותי גרוס: כוונת המשורר באוכל זה הגשה, זה ברים פתוחים, זאת המטרה.

רותי גרוס: איפה שיש התקהלות, מורידים את המסכות.

רותי גרוס: זאת הייתה כוונת המשורר.

קארין אלהרר: אין לי בעיה עם ברים פתוחים.

גור בליי: מכירה של בקבוקים סגורים, אין עם זה בעיה.

רותי גרוס: אבל שוב אני רוצה להדגיש, הגשה של מזון.

רותי גרוס: אתמול דיברתי עם איתמר – הייתה הופעה אתמול באיזשהו מקום בארץ.

רותי גרוס: המשטרה לא רצתה לפתוח את האירוע בגלל הסעיף הזה.

רותי גרוס: הדגש הוא על הגשה מבר פתוח.

רותי גרוס: אם יש טייק-אווי שמגיעים עד לבן אדם עם מוצרים ארוזים וסגורים בלי ההתקהלות, בהיבט הבריאותי, אין בעיה.

איתן גינזבורג: אם מגישים לי מזון בבקבוק סגור?

רותי גרוס: בלא הגשה.

איתן גינזבורג: אם מגישים לי בבר בקבוק בירה סגורה ופותחים לי אותה בשולחן, מה זה?

איתן גינזבורג: זה נכנס לתוך הקטגוריה?

איתן גינזבורג: ההגשה מתבצעת או לא מתבצעת?

רותי גרוס: איך אתה מונע את ההתקהלות סביב הדוכן הזה?

איתן גינזבורג: אני שאלתי שאלה ספציפית שהיא התנהגות רגילה בהרבה מאוד מקומות – מגישים לי את הבקבוק - - -

לילך וגנר: חבר הכנסת גינזבורג, אנחנו לא מדברים על מסעדה.

יעקב אשר: אבל לא מדובר על בר או מסעדה.

איתן גינזבורג: היא מדברת על ברים.

לילך וגנר: לא, אנחנו מדברים על מופעים.

לילך וגנר: ברור שבבר או במסעדה - - -

יעקב אשר: אנחנו מדברים על מופעים עכשיו, איתן.

יעקב אשר: איתן.

לילך וגנר: אנחנו לא שם.

לילך וגנר: אנחנו בחריג של המופעים - -

יעקב אשר: של המופעים בלבד.

לילך וגנר: - - כשיש כמות מאוד גדולה של אנשים, ויש תנאים לנושא הזה של הכמות הגדולה של האנשים.

לילך וגנר: בין היתר, הנושא הזה, כמו שהסביר משרד הבריאות, בגלל חשש שמסירים מסכות כי אפשרנו התקהלות מאוד גדולה.

לילך וגנר: אז אם אפשרנו אותה, יש תנאים מסוימים שצריך לעמוד בהם.

איתן גינזבורג: ואם מוכרים באותו אירוע בקבוקים סגורים?

שי סומך: אין בעיה.

גור בליי: אין בעיה.

לילך וגנר: מותר למכור.

לילך וגנר: אפילו הוחרג - - -

רותי גרוס: אפילו עדיף למכור מים, שלא יתייבשו.

רותי גרוס: החשש שלנו, כוונת המשורר הייתה לא לגרום להתקהלויות, וששם מורידים את המסכות.

רותי גרוס: לרוב, ההתקהלויות נעשות סביב האוכל.

רותי גרוס: אם יש פתרון שבו אין התקהלות ואין הורדה של מסכות ליד אנשים אחרים, אין בעיה.

איתן גינזבורג: אבל גם מכירה של בקבוק סגור יכולה ליצור התקהלות.

שי סומך: הסיכון יותר קטן.

שי סומך: בדרך כלל אדם שותה במקום הישיבה שלו.

שי סומך: כשיש הגשה, יש התכנסות של אנשים, יש מפגש של אנשים.

מירה סלומון: מה שאמרת עכשיו הוא לא קבוע בתקנות.

גור בליי: אולי כדאי להבהיר את זה.

מירה סלומון: זה לא רק להבהיר, גור.

מירה סלומון: זה מנוגד למה שקבוע בתקנות.

מירה סלומון: יש תופעה שקיימת באירועי ספורט, באירועי מוזיקה, באוויר הפתוח, שמגיעים נערים עם כוסות של בירה, או בקבוקים של בירה, או כיבוד כלשהו, עוברים בין האנשים, מרימים ידיים ומוכרים להם.

מירה סלומון: נקניקיות וכולי, לא משנה עכשיו מה.

מירה סלומון: אמרה ראש המטה של המשנה למנכ"ל משרד הבריאות על אירוע מסוים שהמשטרה אסרה את הנוהג הזה, למרות שמבחינה בריאותית הם מוכנים אם זה באריזות סגורות.

מירה סלומון: התקנות לא מאפשרות את זה.

מירה סלומון: כתוב מפורשות בלא הגשה של מזון.

מירה סלומון: הגשה של מזון זה גם הבחורים שעוברים.

יעקב אשר: אני יושב פה הרבה מאוד ימים ולילות ביחד עם חבריי, ומנסים להקל, אבל יש דברים שלדעתי אם אנחנו ניכנס לרזולוציות האלה ולהקל אותם, ותתחיל מכירת מזון – את יודעת, מגיע אותו בחור, וכולם קמים כי הם רוצים לעמוד בתור לקבל ראשונים את הבמבה או את הבירה או את הביסלי.

יעקב אשר: אני אומר, אנחנו נמצאים פה כרגע בתקנות שהן הרחיבו הרבה מאוד תחומים.

יעקב אשר: אני חושב שתפסת מרובה לא תפסת חל על הדבר הזה.

יעקב אשר: שתייה זה דבר שהוא מחויב המציאות, וגם איזה חטיף שבן אדם הביא אתו.

יעקב אשר: אז מה?

יעקב אשר: אז יהיו באירועי התרבות הקרובים – אגב, יש הרבה בתי כנסת שהיו בהם קידושים ושמחות וכל דבר אחר, וקיבלנו על עצמנו שלא יהיה.

יעקב אשר: אני מבין שפה מתחילה הבעיה.

יעקב אשר: כאן מתחילה הבעיה.

יעקב אשר: הרי מה טענו כל הזמן נגד הממשלה?

יעקב אשר: אתם סגרתם את הכול.

יעקב אשר: אדם מגיע לשמוע מופע סטנד-אפ, או אדם מגיע לשמוע הרצאה, או אדם מגיע להופעה שהיא לא הופעה קופצנית, או אדם בא לבית כנסת – הוא בא, יושב במקום, שומע, מתפלל, מקסימום לוחש לבוראו, או מוחא כפיים.

יעקב אשר: מזה לא יוצאים עוד חיידקים.

יעקב אשר: אבל ברגע שנתחיל להיכנס לרזולוציות כאלה ונגיד שיהיה מותר גם למכור, אבל יהיה מותר רק אם ההוא יהיה עם שמונה בגדים ועם אריזות סגורות, לדעתי, אנחנו בסוף נגרום לכך שלא יהיה כלום, או שיהיה פחות.

יעקב אשר: אני מנסה לבוא עם היגיון.

יעקב אשר: אז לא ימכרו את האוכל, ואנשים יביאו במבה ודיאט.

יעקב אשר: כי להגיד ששתייה זה רק מים, אין לזה היגיון.

יעקב אשר: שתייה זה שתייה, זה נוזלים, אדם יכול לשתות.

גור בליי: הם התירו.

גור בליי: שתייה, בקבוקים סגורים, אפשר למכור.

גור בליי: את הדבר הזה צריך להבהיר באופן מפורש.

נינא כהן קרן: כרגע כתוב שאסורה הגשת מזון.

נינא כהן קרן: אנחנו נחדד בתיקון הבא טייק-אווי מול הגשה.

נינא כהן קרן: מבחינתנו התיקון הוא בצפיפות - - -

איתן גינזבורג: אני מבין שמה שהתכוונתם, שאסור לשים מזון באותו מקום.

איתן גינזבורג: לשים את המזון.

איתן גינזבורג: אבל אם הוא מגיע בתוך אריזה סגורה, אל תתחילו לדבר איתי על התכולה של - - -

נינא כהן קרן: זה כרגע בהוראות מנהל.

נינא כהן קרן: אנחנו ננסח את זה מחדש כך שיהיה יותר מובן.

יעקב אשר: בסדר גמור, אני אומר לא למשרד הבריאות, אני אומר לך בארבע עיניים, אף אחד לא שומע; אם אני הייתי משרד הבריאות, הייתי אומר שבכל המקומות הללו יהיה אפשר בצורה כזו אחרת, סגורה, אם זה היה תלוי בי, לא סוגים של אלכוהול – לא בגלל שיש לי משהו אישי נגד אלכוהול, למרות שאני לא צרכן של אלכוהול - - -

קארין אלהרר: אולי אפשר להגיד באריזות סגורות.

יעקב אשר: אבל את לא יכולה להגיד כשאני באמצע השוונג.

יעקב אשר: אני הייתי מציע, לו אני הייתי משרד הבריאות – הרי בסוף זה בפני עיוור לא תיתן מכשול.

יעקב אשר: הרי מה אני טוען כל הזמן אל מול אנשי המקצוע?

יעקב אשר: מה היו הטענות שלי כלפי רוני גמזו, שאגב, אני מעריך אותו מאוד, וחבר ותיק שלו יותר מהרבה חברי כנסת כאן, הרבה מאוד שנים?

איתן גינזבורג: מי שמונע, אדוני היושב-ראש, הכנסת אלכוהול לתוך אירועי תרבות, למשל באמפי או ברחבת כיכר העיר, זו משטרת ישראל, מנימוקיה, אגב.

איתן גינזבורג: לא סגור ולא פתוח, לא מזיגה ולא הבאה מהבית.

יעקב אשר: על זה אני מדבר.

איתן גינזבורג: לא על זה אתה מדבר.

איתן גינזבורג: לא על זה אתה מדבר, וזה לא שיקול שלך בתקנות האלה.

איתן גינזבורג: אם יש למשטרת ישראל חשש, כי היא לא רוצה התקהלויות, כי היא לא רוצה שיזרקו על הבמה אלכוהול וכולי, ושלא יהיו התפרעויות של בני נוער או של אחרים - - -

יעקב אשר: לא שיזרקו את האלכוהול, ישתו את האלכוהול ויזרקו רק את הבקבוק.

איתן גינזבורג: לא משנה.

איתן גינזבורג: אז משטרת ישראל ברישיון האירוע לא נותנת להכניס אלכוהול.

איתן גינזבורג: אבל זה לא רלוונטי לקורונה, וזה לא רלוונטי לתקנות האלה.

יעקב אשר: הם לא כתבו.

יעקב אשר: לא כתוב בתקנות אלכוהול.

יעקב אשר: לא כתוב כלום.

לילך וגנר: כתוב הגשת מזון באופן כללי.

יעקב אשר: הרי מה כתוב?

יעקב אשר: לפני התקנות, מה שרציתי להסביר – אני, תקנות יעקב אשר, להלן, שר הבריאות לשעבר, בראש שלי – חשוב לי להבהיר את זה: איפה היו הרבה מאוד וויכוחים שלנו עם אנשי המקצוע, גם עם אלה שיושבים פה, וגם עם אלה שהיו פה לפני יומיים, כמו רוני ואחרים?

יעקב אשר: אמרנו: אל תשבו באיזה מגדל שן ותחליטו דברים שהם לא מתכתבים עם המציאות.

יעקב אשר: תלכו עם שכל ישר.

יעקב אשר: כשהם באים היום, דווקא היום, עם תוכנית שמרחיבה והולכת עם שכל ישר, מותר להם במסגרת השכל הישר, להגיד שאם יש חשש לדברים שעלולים לגרום לך שבסוף יתפוצץ אירוע כזה, או שאנשים לא ישלטו במעשיהם, עלול להיות מצב שיצא שכרו בהפסדו.

יעקב אשר: מחר יגידו: תראו מה קורה במופעים, בואו נעצור מופעים.

יעקב אשר: למה?

קארין אלהרר: אפשר להציע?

קארין אלהרר: הרי בסופו של דבר הישיבה היא ישיבה שיש קרבה בין אנשים שהם קפסולה.

לילך וגנר: לא רק.

לילך וגנר: לא רק.

קארין אלהרר: למה לא רק?

לילך וגנר: על זה דיברנו.

לילך וגנר: יהיו מתחמים, כמו שהקריאו קודם, של קבוצות שלאו דווקא כולם שייכים לאותה משפחה.

לילך וגנר: לפי הקבוצות האלה, ואז יהיו 2 מטר בין קבוצה לקבוצה.

יעקב אשר: היא אמרה קפסולה, היא לא אמרה משפחה.

קארין אלהרר: לא, קפסולה, לא משפחה.

יעקב אשר: קפסולה כן, ודאי.

קארין אלהרר: מה שאני מציעה, שהמכירה תהיה באריזות סגורות בבר, כמו שאתם קוראים לו.

קארין אלהרר: ואת האכילה – בלאו הכי כל ההופעה הם צריכים לשבת עם המסכה.

קארין אלהרר: לקחת ביס ממשהו או לשתות – מה זה משנה מים, או בירה שפתחתי דקה לפני ההופעה?

קארין אלהרר: אני מנסה להבין את ההיגיון.

רותי גרוס: במופעי התרבות שאישרנו כן הייתה אפשרות של טייק-אווי.

רותי גרוס: את מגיעה, לוקחת את המזון הארוז שלך, מתיישבת במקום ואוכלת.

רותי גרוס: אנחנו ננסה לחדד את זה.

רותי גרוס: אנחנו נחדד את זה בתקנות.

לילך וגנר: מביאים לך למקום, מגישים לך למקום.

שי סומך: אין כאן איסור מכירה.

לילך וגנר: להיפך, חשבנו לגבי הקלה, שבקבוקי מים זה לא משהו - - -

שי סומך: אפשר למכור מזון.

קארין אלהרר: יש דבר שאני לא מצליחה להבין.

קארין אלהרר: לילך, את חוזרת ואומרת בקבוקי מים.

קארין אלהרר: אני מנסה להבין אם זה שם קוד לשתייה, או שזה אך ורק בקבוקי מים.

לילך וגנר: האיסור כרגע הוא להגשת כל מזון.

לילך וגנר: זה התנאי שכתוב פה.

לילך וגנר: אנחנו דיברנו עם - - -

קארין אלהרר: אני מדברת על שתייה.

לילך וגנר: כשמדובר באירועים שמאוד מאוד חם, ואנשים ייגשו וימכרו בקבוקי מים, לא תהיה אכיפה על הנושא הזה, כי בקבוקי מים זה משהו שאנשים נדרשים לו.

לילך וגנר: הוא שכח להצטייד מראש בבקבוק מים, בוודאי שהוא יכול.

גור בליי: אבל זה לא יכול להישאר ברמה של אכיפה.

גור בליי: אני חשבתי שיש על זה הסכמה.

גור בליי: אני חושב שצריך לראות איך מנסחים את זה.

גור בליי: ההערה שלנו לא התייחסה לאוכל.

גור בליי: אני מבין את הסיכון של אוכל, ואני גם מבין את הסיכון של מזיגה.

גור בליי: ההערה שלנו התייחסה לשתייה באריזות סגורות.

גור בליי: אבל זה לא צריך להישאר ברמה שלא נאכוף את זה, אלא ברמה שצריך להיות מובהר שהדבר הזה מוחרג, שהגשת מזון לא חלה על מים או קולה או מיץ, אבל באריזות סגורות.

גור בליי: בסיטואציה כזאת אני חושב שזה דבר שצריך להבהיר אותו, זה הכול.

גור בליי: אני חושב שגם משרד הבריאות מסכים לזה.

גור בליי: ברור הסיכון של אוכל, ואפילו ברורה המזיגה של השתייה, זה גם ברור.

גור בליי: אריזות סגורות של שתייה זה דבר שנראה לי הגיוני להחריג אותו, זה הכול.

רותי גרוס: אם מותר לאכול, כל אחד במקומו, כשהוא מביא מזון מהבית, אז הוא יכול לפתוח את האריזה הסגורה שלו.

קארין אלהרר: אז מה זה משנה אם את מוכרת אריזה סגורה באוכל?

רותי גרוס: אריזות סגורות טייק-אווי, אפשרנו.

רותי גרוס: אנחנו נחדד את זה עכשיו בתקנות.

קארין אלהרר: אוקיי, אז תכתבו.

גור בליי: הייתה לנו הערה של 7 מול 4, זו הערה שלא התייחסתם אליה.

רותי גרוס: קניונים ובתי מרקחת?

גור בליי: כן.

גור בליי: ושמורות טבע.

גור בליי: למה פה פתאום זה 7 מטר ביחס ל-4?

גור בליי: אני מבין שהסרתם פה את התקרה.

גור בליי: לכאורה, הסרת התקרה לא אמורה לשנות את הסטנדרט מ-7 ל-4 כי מקומות קטנים – חנות קטנה שלא מגיעה לקאפ, אתה הולך לפי 4, אז למה פתאום פה אתה - - -

גור בליי: אבל אם הסטנדרט החדש הוא 4 - - -

מיכאל מלכיאלי: 7 זה בלי תקרה?

רותי גרוס: 7 זה בלי תקרה.

מיכאל מלכיאלי: בלי תקרה.

מיכאל מלכיאלי: מקום פתוח?

לילך וגנר: לא, קניון, מוזיאון, שמורת טבע, גן לאומי, כל המקומות האלה.

מיכאל מלכיאלי: שמורת טבע זה גם 7.

רותי גרוס: זה גם 7.

מיכאל מלכיאלי: מקומות קדושים זה גם 7.

מיכאל מלכיאלי: מה קורה במירון, שזה גם מקום קדוש וגם בית כנסת?

רותי גרוס: כנראה שבאירועים מיוחדים יהיה מתווה מיוחד, כמו שהיה בל"ג בעומר.

מיכאל מלכיאלי: לא הכותל, מירון.

מיכאל מלכיאלי: קבר רחל.

לילך וגנר: נגיע לבתי הכנסת עוד מעט.

לילך וגנר: חבר הכנסת מלכיאלי - - -

רותי גרוס: במירון היה בל"ג בעומר מתווה מיוחד.

מיכאל מלכיאלי: עזבי את מירון בל"ג עומר, כי זה מאות אלפים.

מיכאל מלכיאלי: ביומיום – עכשיו אני רוצה ללכת למירון, זה 7 או 4?

מיכאל מלכיאלי: בית כנסת זה 4.

נינא כהן קרן: בית כנסת זה בית כנסת.

מיכאל מלכיאלי: אבל מירון זה גם בית כנסת.

נינא כהן קרן: האתר של מירון היה מקום פתוח לציבור, הוא עדיין מקום פתוח לציבור, 7:1, נשאר כפי שהוא היה.

מיכאל מלכיאלי: לא, עד עכשיו זה לא היה 7.

נינא כהן קרן: כן, כמו כל מקום פתוח לציבור.

שי סומך: זה מקרה שאתה אומר שהוא בית כנסת.

שי סומך: אם זה בית כנסת, אז חלים עליו כללים של בית כנסת.

נינא כהן קרן: אם הוא נכנס להגדרה של מקום פתוח לציבור - - -

שי סומך: יש את ההקלות גם.

מיכאל מלכיאלי: אתה מדבר עכשיו דברי טעם.

מיכאל מלכיאלי: השוטר בשטח והפקח בדרך כלל, פחות דברי טעם.

מיכאל מלכיאלי: הוא אומר: כתבו לי זה מקום קדוש.

מיכאל מלכיאלי: למה לא לחדד את זה שמקום קדוש שהוא בית כנסת דינו כבית כנסת?

נינא כהן קרן: אנחנו מדברים על מקומות ציבוריים ועסקיים, זאת אומרת, מקום הפתוח לציבור.

מיכאל מלכיאלי: פה זה לא עסקי.

נינא כהן קרן: אם זה לא מקום מנוהל - - -

מיכאל מלכיאלי: מנוהל.

מיכאל מלכיאלי: מירון מנוהל.

מיכאל מלכיאלי: יש רשות.

נינא כהן קרן: אוקיי, אם זה מקום מנוהל, חלים עליו הכללים.

נינא כהן קרן: כבר לפני התיקון הנוכחי של התקנות חל עליו הכלל של תפוסה של 7:1, שזו התפוסה שחלה על רוב הדברים, חוץ ממסעדות, בתי תפילה ועוד כמה דברים.

נינא כהן קרן: מה שקבענו לגבי זה, כמו לגבי מוזיאונים, קניונים, שמורות טבע ועוד כל מיני מקומות, שהכלל שחל עד היום ימשיך לחול.

שי סומך: יש מקומות שהם גם וגם, למשל קבר דוד – הוא גם מקום קדוש, יש שם גם בית כנסת.

שי סומך: זה מה שאתה שואל.

מיכאל מלכיאלי: כן, כן, כן.

מיכאל מלכיאלי: אני דיברתי עם הרשות למקומות הקדושים, גם עם הרב שווינגר וגם עם הרב רבינוביץ', אף אחד לא דיבר אתם.

מיכאל מלכיאלי: רוני נומה היה אתם בקשר הרבה בקשר בכותל, אבל על שאר המקומות הקדושים לא התייעצו אתם.

יעקב אשר: בכותל יש מתווה.

יעקב אשר: בכותל יש מתווה מאושר, סגור, ברור.

מיכאל מלכיאלי: כן, יש החרגה.

רותי גרוס: בסדר, נדבר.

רותי גרוס: אני באופן אישי דיברתי לגבי רשויות הטבע והגנים עם המנכ"ל של - - -

מיכאל מלכיאלי: טבע – דיברו, בימה, תיאטראות – דיברו.

מיכאל מלכיאלי: מקומות קדושים, לא דיברו אתם.

רותי גרוס: לגבי בתי תפילה, דיברנו גם עם הרבה מאוד אנשים.

רותי גרוס: נכון, אתה צודק, נדבר גם עם מי שאחראי על מערת המכפלה, על קבר יוסף.

אוסאמה סעדי: מלכיאלי, הלכתי-חזרתי ואתה עדיין מדבר על - - -

מיכאל מלכיאלי: היה באמצע מסגדים גם, שכחת.

אוסאמה סעדי: לא שמעתי שום מסגד.

רותי גרוס: אבל גם אתם אנחנו בקשר.

רותי גרוס: גם עם הדרוזים.

מיכאל מלכיאלי: אני חושב שכן כדאי לקחת את הדבר הזה.

מיכאל מלכיאלי: לדבר אתם.

רותי גרוס: בסדר.

רותי גרוס: קיבלנו.

נינא כהן קרן: יש כמה דברים שהחרגנו במתווה הארצי.

נינא כהן קרן: אתמול פרופ' גרוטו דיבר על זה במצגת, אלו דברים חיוניים למשל, חנויות חיוניות כמו סופרמרקטים בתי מרקחת וכולי, שאנחנו לא רוצים באזור אדום מאוד להחריג אותם, אנחנו רוצים לאפשר את האספקה של המוצרים החיוניים.

נינא כהן קרן: זה דבר אחד.

נינא כהן קרן: דבר שני, מקומות שמתאפיינים בתנודתיות גדולה, למשל שמורות טבע, דבר שהרבה פעמים לא בתחום שיפוט של רשות מסוימת, אבל מעבר לזה, מגיעים לשם אנשים מכל הארץ, ופחות רלוונטי הרמזור.

לילך וגנר: ופסקה 6 מוחרגת.

נינא כהן קרן: נכון, כי הפסקה האחרונה שהקראנו הוחרגה, של דברים שהם מאוד גדולים, או חיוניים, או שיש בהם סיכון מאוד גבוה כמו אולמות אירועים.

גור בליי: אז ה-7 זה ניסיון ליצור בכל זאת איזשהו קאפ במספרים מאוד גדולים.

גור בליי: זה הרעיון.

רותי גרוס: בדיוק.

רותי גרוס: כן.

רותי גרוס: כן.

יעקב אשר: נכון.

יעקב אשר: נכון.

יעקב אשר: אגב, את הרעיון הזה הורידו בחנויות הגדולות, ולכן אני מבקש שיעלה דדי ריזל, התאגדות רשתות המסחר, האופנה וההסעדה.

יעקב אשר: אני לא יודע אם זה בעניין הזה, אני מקווה.

יעקב אשר: כן, דדי, שלום.

דדי ריזל: שלום לכולם.

דדי ריזל: קודם כל, אני חייב להגיד תודה רבה לוועדה וליושב-ראש הוועדה, כי מתחילת המשבר הזה, זו הפעם הראשונה שבאמת שומעים אותנו.

דדי ריזל: זה לא דבר טריוויאלי, אנחנו כל הזמן מנסים שישמעו אותנו, וזה לא קרה עד עכשיו.

דדי ריזל: רק על זה יישר כוח ותודה רבה.

דדי ריזל: לגבי המתווה עצמו, תוכנית הרמזור הנוכחית, סעיף 8, יוצרת אבסורד גדול מאוד לחנויות שלא בקניונים, חנויות רחוב או חנויות במרכזים הפתוחים, בביגים למיניהם.

דדי ריזל: לפי המתווה הנוכחי, גם אם החנות גדולה מאוד, יש קאפ של כמות לקוחות שמותרת להיכנס לחנות הזאת, וזה כמובן לא הגיוני.

דדי ריזל: לא הגיוני שלקיוסק של 40 מטר תיכנס אותה כמות אנשים כמו חנות ענקית כמו המשביר לצרכן, כמו אייס, כמו הום-סנטר, של 4,000 מטר.

דדי ריזל: מה אנחנו מציעים?

דדי ריזל: אנחנו מציעים דבר פשוט, תישארו עם תוכנית הרמזור, אני לא רוצה להמציא מתווה חדש.

דדי ריזל: בואו נישאר עם תוכנית הרמזור, ואפילו בואו נישאר עם מה שכתוב בסעיף 8, עם כל ההגבלות האלה, של עיר אדומה עד עשרה לקוחות, עיר כתומה, 25, עיר צהובה, עד 50 לקוחות, ועיר ירוקה עד 100 לקוחות במבנה.

דדי ריזל: אלה מה?

דדי ריזל: כדי לפתור את הבעיה של החנויות הגדולות יותר – דרך אגב, בתוך הסיפור הזה גם חדרי הכושר הגדולים ביותר וכל המתחמים העסקיים הגדולים.

דדי ריזל: אנחנו רוצים לייצר עוד שכבה אחת, והשכבה הזו אומרת 250 מטר.

דדי ריזל: זאת אומרת, אנחנו לוקחים את הנוסחה שאתם קבעתם, את המגבלות שאתם קבעתם, אנחנו רק אומרים שבמקום שזה יהיה כמו שאתם קבעתם, מגבלה לכל סוג של חנות, המגבלה שקבעתם תהיה לכל 250 מטר.

דדי ריזל: אני אתן דוגמה מאוד פשוטה.

דדי ריזל: בוא ניקח חנות של 1,000 מטר.

דדי ריזל: עד היום, חנות של 1,000 בעיר צהובה למשל, היה ניתן להכניס בה רק 50 אנשים לפי הרמזור.

דדי ריזל: לפי ההצעה שלי, החנות של ה-1,000 מטר הזו תתחלק לארבעה חלקים של 250 מטר, ויהיה ניתן להכניס בה 4 כפול 50 לקוחות.

דדי ריזל: מאוד פשוט, מאוד יעיל, לא מסבך את העסק, הגיוני לכולם ומאפשר לנו, אנשי העסקים, להמשיך להפעיל את העסקים בצורה סבירה.

יעקב אשר: הנושא שלכם, למרות שלא שמעתי את המשפט האחרון, אני חושב שזה חופף למה שדיברנו בבוקר, נכון?

רותי גרוס: אני מציעה לעשות עבודה קצת יותר מעמיקה.

רותי גרוס: אתמול דיברתי עם דדי.

רותי גרוס: מה שהוא מציע זה ללכת בקפיצות של 250 מטר רבוע, ועל כל 250 מטר להוסיף עוד קפסולה לפי הרמזור.

רותי גרוס: אני תוהה אם זה - - -

יעקב אשר: קפסולה בחנות זה לא שייך.

יעקב אשר: אין קפסולה בחנויות.

רותי גרוס: אם מותר להתקהל 25 באזור כתום - -

יעקב אשר: אבל למה לא ללכת על הדבר שכן קיים?

רותי גרוס: אז הוא מציע על כל 250 מטר להוסיף 25 אנשים בעיר כתומה.

רותי גרוס: זאת ההצעה.

יעקב אשר: עם כל הכבוד, אני לא עובד אצל דדי, וגם לא אצל משרד הבריאות.

יעקב אשר: אני אומר דבר אחד, יש לכם היום את הדבר הזה, שהיה גם קודם, והיה מקובל עליהם, 7 מטר לבן אדם.

יעקב אשר: שזה יהיה המודל בסופו של דבר.

רותי גרוס: אבל 7 מטר רבוע לאדם פוגע בחנויות הקטנות, כי ברגע שאתה מחיל את זה על החנויות הקטנות, הם יכולים להכניס הרבה פחות אנשים.

דדי ריזל: אדוני היושב-ראש, אנחנו בהחלט מוכנים להישאר עם ההגבלה של 7:1 גורף על הכול.

דדי ריזל: לנו זה לא מפריע להישאר עם 7:1.

יעקב אשר: כמו שהיה קודם, כי קטנות לא פה בעניין.

יעקב אשר: נכון?

יעקב אשר: קטנות לא בעניין הזה.

דדי ריזל: המשמעות בסעיף שהחרגתם את הקניונים, יש שם בהמשך סעיף של קניונים ואתרים קדושים, פשוט להכניס גם את שאר החנויות וחדרי הכושר.

יעקב אשר: דדי, העניין בטיפול.

יעקב אשר: דדי, העניין בטיפול.

רותי גרוס: אנחנו פשוט עושים עבודה יותר מעמיקה כדי לבוא עם מתווה - - -

יעקב אשר: אם תבואי עם משהו יותר טוב, כן, אבל לפעמים כשמעמיקים יותר מדי, בסוף טובעים.

רותי גרוס: אבל אנחנו לא רוצים לפגוע כלכלית ולא בריאותית.

יעקב אשר: מאה אחוז.

יעקב אשר: בכל מקרה, אנחנו מחכים בעניין הזה לתיקון מהיר, ושנגיע אחר כך ללוח הזמנים.

יעקב אשר: קרן שתוי, מנכ"לית "הולמס פלייס", חדרי כושר.

יעקב אשר: בבקשה.

קרן שתוי: באתי במיוחד, רצתי לפה מתל אביב מכיוון שאני מרגישה שבשל איזושהי סיבה שוב שכחו אותנו, ענף קטן ששייך באופן ישיר למשרד הבריאות ולבריאות הציבור, שנאבק על קיומו כבר הרבה מאוד זמן, ונכנס עכשיו שוב למודל הרמזור שמקטין משמעותית את היכולת שלנו להפעיל את המועדונים.

קרן שתוי: באופן אבסורדי, מועדון בגודל של 400 מטר בעיר ירוקה, יוכל להכניס את אותה כמות אנשים כמו הקאנטרי שלנו בקריית אונו, ששטחו 2,500 מטר, מה שיהפוך את המצב לאבסורדי וצפוף.

קרן שתוי: בעיניי ובעיני עמיתי למקצוע מדובר בטעות סופר.

קרן שתוי: לא צריך יותר לדבר על החשיבות של חדרי הכושר לבריאות הציבור.

קרן שתוי: צריך להחזיר אותנו למתווה הקודם.

קרן שתוי: יש פה טעות סופר, שגם אחרי שיחות עם רוני גמזו, שחושב שחדרי כושר הם חשובים, עדיין לא מתקנים את הדבר הזה.

קרן שתוי: אני חושבת שזה הכרחי.

קרן שתוי: לא יכול להיות שבחדר כושר של 400 מטר – ויש לי כאלה – אני אוכל להכניס 100 אנשים באזור ירוק, וב-2,500 מטר באזור ירוק, אותם 100 אנשים, וכן הלאה וכן הלאה.

יעקב אשר: כן, זה נמצא ביחד עם חנויות המסחר.

קרן שתוי: מאוד חשוב לי להדגיש את זה, כי אנחנו ענף קטן מאוד.

יעקב אשר: אני רוצה לומר לך, טוב שרצת, אבל אנחנו העלינו את זה גם בישיבה אתמול, וגם - - -

קרן שתוי: אני יודעת.

אוסאמה סעדי: מתי נקבל תשובות על הדבר הזה?

יעקב אשר: אבל לא יכול להיות שאני אענה את זה לסגלוביץ' כשהוא נמצא, ואני אענה לך כשאתה נמצא.

יעקב אשר: דיברנו ואנחנו נעשה התייעצות אחר כך.

יעקב אשר: תיכף אני אגיד את הדברים.

יעקב אשר: הנושא הזה הועלה, עוד פעם, במסגרת ההסתכלות שלנו שצריך להיות משהו רחב, נכון.

יעקב אשר: ואי אפשר לברוח מדבר אחד, משרד הבריאות – אני אומר את זה גם לייעוץ המשפטי וגם לראש המטה של גרוטו – אם אתם לא מתייחסים למטראז' בכלל, אתם מאבדים את האמון שאנשים מרגישים שזה לא הולך עם איזשהו היגיון.

יעקב אשר: אז נכון קפסולות ונכון כל הדברים האלה, יש פה הרבה דברים מאוד יצירתיים, אבל כשיש מצב שיש חנות, או חדר כושר, או כל דבר אחר, שהוא בגודל X, הוא לא כמו גודל Y. לכן צריך לחזור פחות או יותר, באותו סטנדרט שאתם עובדים עכשיו, עם הפתרון לעניין הזה, שהוא לא פתרון חדשני, בסך הכול תכניסו את האלמנט של 7 מטר, שהוא הקאפ שלהם, ובזה גמרתם את העניין.

נינא כהן קרן: אני רוצה בכל זאת להגיד, אנחנו דיברנו על חנויות גדולות, אבל צריך לזכור, הבאנו לפה מתווה שהוא של רמזור.

נינא כהן קרן: המטרה היא לא לבוא עם סט של הגבלות, המטרה היא לייצר דיפרנציאציה.

נינא כהן קרן: אם עד היום הייתה הגבלה אחידה בכל הארץ, שהיא פונקציה של ממוצע תחלואה כללית, עכשיו אנחנו עושים הפרדה.

נינא כהן קרן: נכון, באזורים אדומים יהיו הגבלות יותר משמעותיות, וגם באזורים כתומים, מאשר באזורים ירוקים.

יעקב אשר: אבל אני שאלתי אתכם שאלה בישיבה הקודמת.

נינא כהן קרן: עם הקניונים יש פה איזשהו - - -

יעקב אשר: אבל חנות גדולה, שנמצאת על גבול בני ברק-רמת גן, או בני ברק-תל אביב, או בני ברק-פתח תקווה – בני ברק היא עיר בינלאומית – על הגבול, בקניון, אבל בצד השני של הקניון.

יעקב אשר: דן דיזיין למשל, הוא יושב בבני ברק, אז הוא נקרא אדום?

יעקב אשר: אני אומר עוד פעם, בחנויות גדולות צריך להפעיל את ההיגיון.

יעקב אשר: אגב, חבל שאנחנו חוזרים על עצמנו כל הזמן, כי היה גם פרופ' גרוטו, והוא אמר הדבר הזה אנחנו נתקן.

נינא כהן קרן: נכון.

נינא כהן קרן: דיברנו על מקומות שיש בהם אלפי מטרים רבועים.

נינא כהן קרן: אנחנו מבינים - - -

יעקב אשר: זה עוד לא הגיע אליך, כי את הייעוץ המשפטי.

יעקב אשר: אליך זה מגיע אחר כך כשצריך לכתוב את התקנות.

נינא כהן קרן: דיברנו על זה שיש מקומות שהם שטחים של אלפי מטרים רבועים, כמו שמורת טבע או קניון - -

יעקב אשר: גם חנות היא אלפי מטרים.

נינא כהן קרן: - - אז זה באמת נשמע לא הגיוני ששמורת טבע או קניון שהם באזורים ירוקים יקבלו מגבלה יותר מצומצמת ממה שיש היום.

נינא כהן קרן: אבל בסופו של דבר, יש קאפ מספרי, והתקרה המספרית הזאת משתנה בין אזור לאזור.

נינא כהן קרן: לצורך העניין, אם הם דיברו פה על חדרי כושר, יש היגיון שחדר כושר באזור כתום יפעל עם תפוסה שהיא נמוכה יותר מחדר כושר - - -

קרן שתוי: נכון, אני מסכימה אתך, אבל לא עם קאפ של 100.

קרן שתוי: אפשר להגיד באזור ירוק 4:1 - - -

יעקב אשר: אם ככה, תסבירי לי – רגע, סליחה, גברתי.

קרן שתוי: סליחה.

קרן שתוי: סליחה, אדוני.

קרן שתוי: יש לי רעיון.

קרן שתוי: יש לי רעיון.

נינא כהן קרן: יש התייחסות גם לתפוסה.

יעקב אשר: אני שואל אותך שאלה.

יעקב אשר: לגבי קניונים.

יעקב אשר: קניונים לא בתוך התחומים, נכון?

יעקב אשר: אין לו את הקאפ הזה שדיברת עליו עכשיו, של אדום, צהוב וירוק, נכון?

נינא כהן קרן: נכון.

יעקב אשר: נכון.

יעקב אשר: ו"ביג" גם לא? "ביג" גם מצאו פתרון כזה או אחר.

נינא כהן קרן: "ביג", לכל חנות בנפרד יש תפוסה מותרת בחנות.

יעקב אשר: בדיוק.

יעקב אשר: זהו.

יעקב אשר: בדיוק זה מה שאני אומר.

יעקב אשר: זה בדיוק מה שאני מנסה להסביר כבר הרבה זמן.

יעקב אשר: זה מה שצריך להיות כאן, כי אחרת זה לא הגיוני.

יעקב אשר: אחרת ייצא מצב שחנות או חדר כושר, או השד יודע מה, עם 3,000 מטר, דינו במציאות כמו 500 מטר.

יעקב אשר: ככה לא עושים חוזה חדש עם ציבור.

יעקב אשר: ככה לא עושים היגיון ולא נותנים אמון במערכת.

יעקב אשר: לכן תשבו.

יעקב אשר: אני חושב שחבל שגברתי – בסוף העבודה הקשה שלך היא לתרגם את הדברים לתקנות, אני חושב שזה יותר התחום של פרופ' גרוטו ואנשיו, התחום האפידמיולוגי.

יעקב אשר: אני ביקשתי, וגם נאמר על ידי פרופ' גרוטו, שצריך לתקן את הדבר הזה, ויתקנו.

יעקב אשר: אמרה פה רותי שישבו לנסות להעמיק ולהביא את הפתרונות.

יעקב אשר: אנחנו אומרים רק דבר אחד:

יעקב אשר: אני לא נכנס לכם בדיוק איך תעשו את הפתרונות, אבל הפתרון חייב להיות הגיוני, בהתייחס לגודל השטח.

נינא כהן קרן: יש כרגע התייחסות לגודל השטח.

נינא כהן קרן: נכון שיש תקרה מספרית, הדיפרנציאציה היא עדיין בגודל השטח, ואם בסוף נחזור לכך שכל אחד יפעל - - -

יעקב אשר: לא, הדיפרנציאציה פה לא - - - גודל השטח.

נינא כהן קרן: - - בעצם אין פה רמזור, חזרנו למתווה הישן.

יעקב אשר: אין פה דיפרנציאציה בגודל השטח.

נינא כהן קרן: יש דיפרנציאציה גם בגודל השטח.

נינא כהן קרן: למשל, אם אנחנו מדברים על רישיון עסק, 20% - - -

יעקב אשר: עד נקודה מסוימת בלי קשר לשטח.

קרן שתוי: בדיוק.

קרן שתוי: בדיוק.

יעקב אשר: בלי קשר לשטח, חבר'ה.

נינא כהן קרן: נכון.

נינא כהן קרן: - - -

קרן שתוי: חייבת להיות דיפרנציאציה.

יעקב אשר: הדיון בעניין הזה כרגע הסתיים.

יעקב אשר: אנחנו - - -

קרן שתוי: אם אפשר, עוד מילה אחת.

קרן שתוי: באתי מתל אביב.

קרן שתוי: אני חושבת שחייבת להיות דיפרנציאציה בין האזורים.

יעקב אשר: אבל אמרנו את זה עכשיו.

קרן שתוי: אני מסכימה עם משרד הבריאות, אני רק חושבת שזה צריך להיות ביחס של שטח.

קרן שתוי: למשל, 4:1 כפי שאתם קבעתם בירוק, נניח 7:1, ונניח גם 10:1 באזורים כתומים ואדומים, שזו מגבלה מאוד מאוד קשה.

יעקב אשר: נכון, אחת האופציות.

יעקב אשר: נכון.

יעקב אשר: עכשיו אני אתן את רשות הדיבור לגב' סטלה ויינשטיין, יושבת-ראש פורום חדרי הכושר וחברת מועצת העיר אשדוד.

סטלה ויינשטיין: אני פה בשני כובעים, גם בעלת רשת של חדרי כושר, אז אני מייצגת גם את בעלי העסקים.

סטלה ויינשטיין: אני מבינה שאתם דנים בזה עכשיו, החזרתם את זה למשרד הבריאות, לדון בנושא של העסקים.

סטלה ויינשטיין: אבל ההנחיות יצאו – ולצורך העניין, אני מגיעה מהעיר אשדוד, ובעלי עסקים באשדוד פונים אליי, עם מתחמי ענק, בין אם זה חדרי כושר, בין אם אלו מסעדות, כל אחד והמתחם הענק שלו.

סטלה ויינשטיין: העסקים במתחמי הענק שואלים אותי: מה אנחנו עושים?

סטלה ויינשטיין: אתם גורמים להחטאת הציבור.

סטלה ויינשטיין: המצב כרגע הוא שההנחיות גורמות להחטאת הציבור כי בעלי העסקים באשדוד כרגע לא יודעים איך להתנהל.

סטלה ויינשטיין: זה לא רק באשדוד, זה בכל הארץ.

סטלה ויינשטיין: אני מבקשת, אם אפשר, לא להמתין - - -

קארין אלהרר: צודקת במאה אחוז.

קארין אלהרר: מאה אחוז.

סטלה ויינשטיין: - - או לפחות בינתיים לתת לנו הבהרות לבעלי העסקים, לנו, לנציגי הציבור, אין יכולת לענות לעסקים.

יעקב אשר: גברתי, חברת המועצה, גם כחברת מועצה את יודעת שיש גבול לכוח שלנו.

יעקב אשר: אנחנו יכולים לנסות, לאלץ, לגרום, לעשות מה שאפשר במסגרת מה שיש לנו.

יעקב אשר: העלינו את הנושא הזה.

יעקב אשר: את צודקת בכך שזה גורם לבלבול, אבל אם בסוף נתקן את זה, וזה יתוקן יחסית מהר - - -

סטלה ויינשטיין: השאלה איך הציבור - - -

יעקב אשר: דקה גברתי, כנראה שלא הבנת שאני לא גמזו ואני גם לא אדלשטיין, ואני לא יושב בממשלה.

יעקב אשר: אנחנו יושבים כאן כדי לנסות לתקן ולטייב אם היו טעויות או אם היו אי הבנות או דברים מהסוג הזה.

יעקב אשר: זה מה שאנחנו עושים, ואני מקווה שנוכל לעשות את זה בקרוב כמה שיותר מהר כדי שלא יהיה הבלבול.

יעקב אשר: תודה רבה לכם.

יעקב אשר: אנחנו נמשיך הקראות נוספות וסעיפים נוספים.

גור בליי: אנחנו עכשיו בסעיף 9 בעמ' 12.

גור בליי: האמת היא שזה מחבר אותי לשאלה שלא קיבלנו מענה עליה, כי היא קשורה ל-9.

גור בליי: שאלנו לגבי אישור של אירועים מרובי משתתפים, איזה גורם ברשות המקומית אמור לאשר את זה, ועל בסיס מה?

גור בליי: מה זה הוראות המנהל?

גור בליי: הרי אנחנו לא יודעים מה יש בהן.

גור בליי: מה שיקול הדעת ואיזה גורם עושה את זה?

קארין אלהרר: הוראות מנהל משרד הבריאות?

נינא כהן קרן: שיקול הדעת הוא לא בריאותי.

נינא כהן קרן: למעשה, זה פחות עניין של שיקול דעת, זה יותר עניין שיהיה גורם מאשר בגלל שאנחנו לוקחים פה סיכון יותר גדול - -

קארין אלהרר: אז הוא חותמת גומי?

נינא כהן קרן: - - מדובר באירועים יותר גדולים, שיהיה אישור מראש לדבר הזה.

גור בליי: מה הוא בודק?

קארין אלהרר: אז הוא חותמת גומי ולא אחראי.

נינא כהן קרן: הוא בודק עמידה בתנאים.

נינא כהן קרן: יש את התנאים בתקנות.

נינא כהן קרן: רצינו שתהיה אפשרות גם להוראות המנהל, אבל את רוב הקריטריונים הקשיחים רשמנו בתקנות.

נינא כהן קרן: הוא בודק שהמקום עומד בקריטריונים האלה – למשל, חלוקה למתחמים לפי 20, עם מרווחים.

קארין אלהרר: הוא צריך ללכת ולבדוק?

קארין אלהרר: איך הוא עושה את זה?

רותי גרוס: מה שהיה עד היום, וכנראה מה שימשיך, הם הגישו תשריט, סקיצה של המקום.

נינא כהן קרן: או תשריט או בדיקה של המקום.

נינא כהן קרן: לפחות צריך לבדוק את התשריט של המקום, את הניירת.

יעקב אשר: מי זה הם?

יעקב אשר: אני לא מבין.

קארין אלהרר: מה?

רותי גרוס: עד היום, מקום שרצה לפעול מעבר להתקהלות המותרת לפי הרמזור – עד 500 היה באישור משרד התרבות, עכשיו זה יהיה באישור הרשות המקומית.

נינא כהן קרן: אנחנו מדברים על מתווה התרבות הישן.

רותי גרוס: אבל זה ימשיך, כי מההיבט הבריאותי זה אותו דבר.

רותי גרוס: מ-500 ומעלה זה דורש גם אישור של מנכ"ל משרד הבריאות.

רותי גרוס: מה שהוא בודק - - -

גור בליי: אז עיקר הקריטריונים זה לא מה שיש בהוראות מנכ"ל משרד הבריאות בהקשר הזה, אלא פשוט לבדוק את מה שיש בתקנות עצמן – את הקפסולות של 20, את התיחום.

רותי גרוס: שיהיו שני מטרים.

יעקב אשר: ובדיקת היתכנות שהרשות עושה למתן היתר.

רותי גרוס: בדיוק.

רותי גרוס: זה רק לוודא - - -

קארין אלהרר: אולי תכתבו את זה יותר ברור.

יעקב אשר: בואי נתקדם.

יעקב אשר: יש עוד דברים, בואו נתקדם.

קארין אלהרר: אבל שיכתבו ברור.

יעקב אשר: זה ברור.

קארין אלהרר: זה לא ברור.

נינא כהן קרן: אנחנו לא קבענו לרשות המקומית מי יהיה הגורם, אם - - - או מישהו אחר.

נינא כהן קרן: בסופו של דבר, גם האכיפה, חלק גדול ממנה לפחות, מתבצעת על ידי הרשות המקומית.

נינא כהן קרן: יש גם הבדלים בין גישות של ערים שונות, הם מכירים את הנתונים שלהם הכי טוב, גם של האוכלוסייה, גם של התחלואה.

נינא כהן קרן: היה נראה לנו נכון שזה יהיה ברמה המקומית, חוץ מאירועים שהם - - -

אוסאמה סעדי: גור, לא הבנתי, הסעיף הזה ב-9(א), למה - - -

גור בליי: זה עוד לא 9, זה עוד 8.

גור בליי: עכשיו 9.

קריאה: בגלל שיקול בריאותי, איך רשות מקומית אמורה לבדוק - - -

יעקב אשר: לא, לא, לא.

יעקב אשר: חברים, אם אנחנו רוצים להיכנס לאובר-דואינג בעניין הזה – יש הנחיות.

גור בליי: מה שהיא אמרה זה שהם אמורים לבדוק את הדברים שכתובים בתקנות, שהם מבוססים על השיקול הבריאותי.

גור בליי: את השיקול הבריאותי הם קובעים פה – 2 מטר, קפסולות של 20.

יעקב אשר: בדיוק.

יעקב אשר: הם צריכים לראות את ההיתכנות של זה.

גור בליי: הרשות המקומית צריכה לבדוק שיש 2 מטר, יש קפסולות.

יעקב אשר: שנכנסות קפסולות, ואנשים יכולים להיכנס.

לילך וגנר: כתבו הוראות המנהל מאוד מדויקות ומאוד טכניות.

רותי גרוס: היא רק מוודאת את הקיום.

גור בליי: עד כמה שאני מבין, היא לא קובעת את התנאים, היא רק צריכה לבדוק את הצ'ק-ליסט, את הקיום.

רותי גרוס: היא רק מוודאת את הקיום, הרשות המקומית.

מירה סלומון: אני חייבת לומר, הוראות המנהל בנושא הזה מאוד מדויקות וכמעט טכניות – צריך לבדוק שילוט כזה, חלוקה של אזורים ככה, שירותים במרחק כזה, עם תאים ככה.

מירה סלומון: הוראות המנהל מאוד ברורות בעניין הזה.

גור בליי: אנחנו נגיע ל-9(א), עמ' 12, זה לגבי הוראות המנהל.

גור בליי: "(א) אין בהוראות תקנות אלה כדי לגרוע מהוראות המנהל ובכלל זה הוראות המנהל לעניין בית תפילה, מקווה טהרה, בית אוכל, בר ופאב, גן אירועים, מספרה ועסק לטיפול לא רפואי בגוף האדם, לרבות רפואה אלטרנטיבית, קניון, שוק, מכון כושר וסטודיו, בריכת שחייה, מוזאון, מתקני שעשועים" – ופה נעשה שינוי – "אטרקציה תיירותית ומקום תרבות, המפורסמות באתר האינטרנט של משרד הבריאות".

גור בליי: פה נוספו עוד גורמים.

גור בליי: שוב, אנחנו חוזרים בהקשר הזה - - -

אוסאמה סעדי: מה הכוונה?

אוסאמה סעדי: למה צריך את הסעיף הזה?

אוסאמה סעדי: מה זה אין בהוראות כדי לגרוע?

אוסאמה סעדי: הוא יכול לעשות דברים שהם לא בהתאם לתקנות?

גור בליי: אתה מקדים את השאלה שלנו.

נינא כהן קרן: כמובן שיש פה מדרג – הוראות המנהל - - -

אוסאמה סעדי: למה צריך את הסעיף הזה?

אוסאמה סעדי: אם יש תקנות, אז התקנות ברורות.

נינא כהן קרן: אנחנו רוצים שיהיה ברור.

נינא כהן קרן: יש מקומות שיש בהם תנאים שהם מפורטים יותר, שנמצאים בהוראות המנהל.

גור בליי: ברור שזה לא גורע, זה ברמה נורמטיבית נמוכה.

קארין אלהרר: אבל זה מה שכתוב בהוראות.

נינא כהן קרן: נכון.

נינא כהן קרן: נכון.

נינא כהן קרן: אנחנו לא אומרים שזה בא להתגבר על התקנות אלא להפנות את תשומת הלב לזה שיש הוראות מנהל לחלק מהדברים האלה ובהם תנאים בריאותיים ותברואתיים שהם חשובים.

קארין אלהרר: אבל זה לא מיותר?

נינא כהן קרן: שבעל עסק, אחד מהמקומות המנויים בסעיף הזה ידע שיש גם הוראות מנהל שהן מפורטות.

גור בליי: אבל זה לא הניסוח.

גור בליי: אין בהוראות אלה כדי לגרוע זה לא הניסוח כשאתה מדבר על נורמה נמוכה יותר.

גור בליי: זה חלק ממה שהעלינו בעבר בהקשר הזה.

גור בליי: מה זה אין – התקנה היא במעמד גבוה יותר, אם היא גורעת, אז היא גורעת, טוב מאוד שהיא גורעת בגלל שהיא תקנה בת פועל תחיקתי שעוברת ביקורת פרלמנטרית.

גור בליי: הניסוח הזה הוא ניסוח שדיברנו עליו קודם גם.

נינא כהן קרן: ברור שאסור לנו, גם אם נרצה לקבוע הוראות המנהל הוראה שהיא סותרת, הוראה שהיא במעמד נורמטיבי גבוה יותר.

נינא כהן קרן: הכוונה היא שהדבר הזה עומד בצד התקנות.

קארין אלהרר: אבל זה ברור מאליו.

אוסאמה סעדי: המנהל יכול לקבוע נהלים או הוראות בהתאם לתקנות, זה בסמכותו.

גור בליי: אין בזה כדי לגרוע, זה בעייתי מבחינה - - -

קארין אלהרר: אני לא מבינה את האמירה המשפטית פה.

קארין אלהרר: מה אתם באים להגיד?

נינא כהן קרן: הנוסח בתקנות היה קצת שונה.

נינא כהן קרן: שינינו את זה בגלל הערות של משרד המשפטים, אני לא יודעת אם הם ירצו לפרט.

קארין אלהרר: מבחינתנו המטרה היא אחת, להפנות לזה שיש גם הוראות מנהל להרבה מהדברים האלה, ושהתקנות האלה לא מסדירות את כל התנאים שיש לגבי - - - יש תנאים נוספים.

נינא כהן קרן: זה לאו דווקא עניין של פיצ'יפקס קטנים, בהוראות מנהל יש יותר גמישות לשנות את זה, זה עניין יותר מקצועי.

נינא כהן קרן: זה לא רק עניין של פיצ'יפקס, יש דברים שדורשים יותר גמישות.

נינא כהן קרן: אנחנו משתדלים להכניס את התנאים המהותיים, גם קל לנו יותר לאכוף אותם כשזה נמצא בתקנות, ולמשל הסעיף של אירועי תרבות זו דוגמה טובה לזה שרוב הקריטריונים הקשיחים המהותיים איך צריך להיראות אירוע מהסוג הזה, עושים בגוף התקנות.

גור בליי: בהקשר הזה, הייתה לנו מחשבה שלנו כייעוץ המשפטי לוועדה, לעשות מעבר על הוראות המנהל האלה ולנסות לראות ביחד אתכם אם יש דברים שצריכים – אנחנו הרי כל הזמן תוך כדי תנועה, אבל אם הדבר הזה הולך להיות לאורך זמן – לעלות לרמת התקנות, להגיע בעבודה משותפת.

גור בליי: מה שנשאר בהוראות המנהל, שיישאר בהוראות המנהל, אבל מה שצריך לעלות לרמת תקנות של ביקורת פרלמנטרית ולשקיפות הרבה יותר גבוהה, לעשות מהלך כולל בדבר הזה.

גור בליי: אני חושב שזה דבר שהוא חשוב לעשות בהקשר הזה.

לילך וגנר: אנחנו תומכים.

נינא כהן קרן: אנחנו עוצרים מתיקון לתיקון, אבל זה משהו שעלה גם אצלנו וגם לנו זה ברור שיש לזה יתרונות.

גור בליי: אנחנו נשמח לשתף פעולה בדבר הזה.

קארין אלהרר: מעולה, קבענו.

קארין אלהרר: הלאה.

לילך וגנר: אנחנו תומכים, בעד.

נינא כהן קרן: עם כוכבית, כי יש תנאים שהם מתאימים יותר להוראות המנהל באופי שלהם – באיזה טמפרטורה מדיח הכלים במסעדה זה פחות מתאים לעגן בתקנות, יותר מתאים להוראות המנהל.

קארין אלהרר: חד משמעית.

קארין אלהרר: סעיף 9.

גור בליי: גמרנו את 9.

גור בליי: שאר 9 לא משתנה.

אוסאמה סעדי: 9(ב)?

גור בליי: 9(ב) – לא שינו אותו.

גור בליי: לא היו בו שינויים, אז אני עובר לעמוד הבא, ל-10, שבו כן נעשו שינויים מסוימים, גם בעקבות בקשה שלנו.

גור בליי: יש לי עדיין שאלה משלימה על זה.

גור בליי: 10 זה אחריות מחזיק או מפעיל קניון.

גור בליי: "10.

גור בליי: מבלי לגרוע מאחריות מחזיק או מפעיל של קניון לפי תקנות 7 עד 9, מחזיק או מפעיל כאמור יפעל לעמידת העסקים שבשטח הקניון בהוראות הקבועות בתקנות 7 עד 9, ובכלל זה יביא לידיעתם את ההוראות האמורות" – ופה הממשלה מוסיפה – "ויוודא סימון מקומות לעמידה ולהצבת שילוט בתוך החנויות ובכניסה אליהן, כאמור בתקנות 7(7) ו-8(ג)".

קארין אלהרר: למה באחריות שלו, ולא באחריות של החנויות?

גור בליי: אולי תסבירו.

גור בליי: הוא יוודא.

נינא כהן קרן: קניון זה מצב מיוחד, זה עסק גדול שבתוכו יש הרבה עסקים קטנים, שהוא גם מרוויח מהרווח של העסקים הקטנים, שהוא אחראי עליהם באיזשהו מובן, שהוא בהתקשרות חוזית אתם.

נינא כהן קרן: זה לא סעיף פלילי, אבל חשבנו שזה נכון שתהיה רמה של פיקוח גם של בעל הקניון מה קורה בתוך השטח שלו ושהחנויות עומדות בהוראות.

קארין אלהרר: טוב, זו לא דרמה.

נינא כהן קרן: התשובה לשאלה של הייעוץ המשפטי היא שלא רצינו לייצר רשימה סגורה.

נינא כהן קרן: אם יש בעל קניון שרוצה לשלוח את הסדרנים שלו לבדוק – לא רצינו לחייב את זה, אבל מצד שני, לא רצינו לקבוע רשימה סגורה.

נינא כהן קרן: רצינו משהו יותר פתוח.

קארין אלהרר: אני לא רואה בזה בעיה חמורה.

גור בליי: האמת היא שהפירוט הוא טוב.

גור בליי: זה מה שביקשנו גם, שתהיה יותר קונקרטיזציה של מה החובות שמוטלות עליו.

גור בליי: אני חושב שהקונקרטיזציה בהקשר הזה היא חיובית.

גור בליי: יש עוד דברים שאתם חושבים שיכולים להיות בהקשר הזה, או שזה נראה לכם ממצה?

נינא כהן קרן: אולי לחשוב על רעיון שאם יש סדרנים, אז שמדי פעם ישלח אותם להסתובב לוודא שההוראות נשמרות.

נינא כהן קרן: זה לא מה שרצינו בהכרח לכתוב כאן, אבל גם לא רצינו שתהיה רשימה סגורה שמבחינתנו אם הוא עשה את זה, אין עוד משהו שהוא צריך לעשות.

קארין אלהרר: אז אולי לכתוב אמירה יותר כללית שאומרת שהוא יוודא שמתקיימות ההנחיות?

נינא כהן קרן: זה פחות או יותר מה שרשום קודם.

קארין אלהרר: גם מספר האנשים, גם המדבקות.

שי סומך: זה נטל הרבה יותר חמור ממה שכתוב כאן.

קארין אלהרר: אני מבינה, אבל אתם צריכים לנקוט בעמדה.

קארין אלהרר: אם עמדתכם היא שהבעלים של הקניון צריך להיות חלק מהאירוע, אז הוא חלק.

קארין אלהרר: אם אתם נוקטים בעמדה שהוא מהאו"ם, אז הוא מהאו"ם.

נינא כהן קרן: אבל לגבי השטחים הציבוריים שלו הוא חייב.

קרן שתוי: יש ממונה קורונה, הוא עושה את זה גם היום בכל מקום.

קארין אלהרר: הרי ממה נפשך?

קארין אלהרר: אם יש פקח שנכנס לחנות כדי לבדוק את המדבקות, הוא לא יבדוק כמה אנשים נמצאים?

רותי גרוס: זה מאוד דינמי.

גור בליי: אנחנו היינו מוטרדים שיש עמימות לגבי מה החובה של בעל הקניון או המפעיל שלו.

גור בליי: רצינו שתהיה קונקרטיזציה, שיהיה ברור בדיוק מה האחריות שלו כי הוא לא גורם ממלכתי, הוא לא נותן קנסות.

נינא כהן קרן: שוב, זה לא סעיף של אחריות פלילית, אנחנו לא נפליל - - -

קארין אלהרר: אז אדרבא ואדרבא למה לא להגיד?

נינא כהן קרן: אנחנו כן רוצים שתהיה הוראה נורמטיבית שאומרת לו לא מספיק שתסתכל רק על מה שקורה בשטח הציבורי של הקניון, אלא אתה צריך לעקוב גם אחרי מה שקונה בחנויות ושהעסקים - - -

קארין אלהרר: אז תכתבו את זה.

נינא כהן קרן: זה מה שרשום.

קארין אלהרר: לא, זה לא מה שרשום.

קארין אלהרר: רשום דבר מאוד מאוד ספציפי של בדיקת המדבקות.

קארין אלהרר: שזה דבר חשוב.

קארין אלהרר: כן, אבל בכלל זה את מביאה רק נושא אחד.

קארין אלהרר: אם היית מביאה שלושה ואומרת שזו לא רשימה סגורה, אני מבינה.

קארין אלהרר: אם לא, נראה כאילו המדבקות זה הכי חשוב, וכל היתר לא.

נינא כהן קרן: דבר ראשון, הוא צריך ליידע אותם בהוראות, לוודא שהם יודעים את הכללים שחלים.

נינא כהן קרן: דבר שני, הוא צריך לוודא את הסימון של מקומות העמידה, את ההצבה של השילוט – דברים שהם יותר תפעוליים, שהם לא משהו חד פעמי שאתה מסמן או מציב שלט.

נינא כהן קרן: אנחנו מבינים שזה יותר קשה, הוא לא נמצא שם כל הזמן בכל רגע נתון.

נינא כהן קרן: רשמנו את הדברים שהוא יכול לבדוק אותם מראש.

קארין אלהרר: בעיני, אם זה לא פלילי ואין סנקציה, ראוי שייכתב בצורה מפורשת מה מצופה מבעל הקניון.

נינא כהן קרן: זה מה שניסינו לעשות.

קארין אלהרר: אני לא בעלת קניון.

קארין אלהרר: אני רק אני, ואני לא הבנתי את מה שאמרתם.

ניצן רוזנברג: השאלה אם אי אפשר להשאיר רק את הסיפה.

גור בליי: כן, זו הייתה השאלה שלנו.

גור בליי: לפחות שזה יהיה קונקרטי.

גור בליי: מה זה יפעל לעמידה?

גור בליי: זה משהו מאוד כללי.

גור בליי: אם כבר הוספתם את הפירוט בעקבות הערה שלנו מפעם שעברה – שזה טוב, אני חושב שזה טוב שיש פירוט – השאלה אם לא מספיק לכתוב את הפירוט הזה, שהוא מאוד קונקרטי.

גור בליי: מה זה קונקרטי?

גור בליי: יביא לידיעת

גור בליי: כם את ההוראות האמורות זה מספיק רחב.

נינא כהן קרן: שוב, אם יש בעל קניון שיכול לשלוח את המאבטחים ואת הסדרנים לעשות משהו שהוא מעבר לזה, לפקח ברמה התפעולית שהם לא מכניסים אנשים בלי מסכות או דברים כאלה, אנחנו לא רוצים לייצר סעיף סגור שקובע רשימה סגורה, שבעל הקניון ירגיש שבזה הוא מיצה את חובותיו.

נינא כהן קרן: אנחנו רוצים להגיד אמירה נורמטיבית כללית – יפעל על מנת - - -

קארין אלהרר: אבל הסיפה היא לא כללית.

נינא כהן קרן: הרישה היא כללית, הסיפה היא יותר ספציפית.

נינא כהן קרן: נראה לנו חשוב שיהיה גם וגם.

קארין אלהרר: שוב, אני מכבדת את זה, אני רק אומרת שברגע שאתם כותבים סיפה עם עניין אחד ספציפי, כאילו נותנים לו בכורה.

נינא כהן קרן: אלה כמה עניינים וזה לבקשת היועץ המשפטי לוועדה, האמת היא שלפני כן זה היה יותר.

נינא כהן קרן: הבנו את ההערה של הייעוץ המשפטי, והבנו שצריך לפרוט את זה.

קארין אלהרר: גור, אני חושבת שבנסיבות האמורות, עדיף הכללי מהדבר הזה.

קארין אלהרר: זו עמדתי.

גור בליי: האמת היא שאנחנו חשבנו שהפרטני יחליף את הכללי.

קארין אלהרר: אבל הם לא מפרטים.

קארין אלהרר: אז למה?

גור בליי: הם לא מחליפים, את אומרת, נכון.

גור בליי: הם הוסיפו גם וגם.

קארין אלהרר: זה כאילו להיות עם, להרגיש בלי.

קארין אלהרר: לדעתי עדיף הכללי.

גור בליי: אנחנו נחשוב על זה.

יעקב אשר: אוקיי, שיישאר שיעורי בית שלכם.

יעקב אשר: הלאה.

מיכאל מלכיאלי: אני רק רוצה להוסיף, כי הלכתי לברר, ההנחיות שמשרד הבריאות נתן למקומות הקדושים עד היום היו 4 מטר, לא 7 מטר.

מיכאל מלכיאלי: אתם שיניתם את זה עכשיו, החמרתם יותר.

רותי גרוס: אבל זה היה מוגדר מקום פתוח לציבור.

מיכאל מלכיאלי: לא, אמרתם שלא שיניתם את זה.

שי סומך: התקנות קבעו שמקום פתוח לציבור – ומקום קדוש הוא מקום פתוח לציבור – הכלל הוא 7:1.

שי סומך: אני לא מכיר 4:1 בשום תקנות.

מיכאל מלכיאלי: משרד הבריאות אמר לרשות למקומות הקדושים – אני דיברתי אתם עכשיו – שהם צריכים 4:1.

נינא כהן קרן: יכול להיות שזו הייתה טעות של מי שנתן את המענה.

נינא כהן קרן: זה לא תואם את התקנות.

יעקב אשר: בעיקרון, אין הבדל.

יעקב אשר: כשאתה מדבר על מקומות עם יותר אינטראקציה, אתה הולך על 7:1 כגג עליון, אבל יש מקומות שבהם אנחנו הולכים על – בעצם, הקביעה האפידמיולוגית הבסיסית היא 4:1, זה 2 מטר מכל כנף.

נינא כהן קרן: זה המינימום שצריך לעמוד בו.

יעקב אשר: נכון.

יעקב אשר: אז תבדקו את העניין הזה, כי אני חושב שבמקום כזה – שאין אוכל, שאין אינטראקציה, שאין דברים מהסוג הזה – 4:1 זה ראוי.

מיכאל מלכיאלי: באים, מתפללים והולכים.

שי סומך: מה שאפשר לשקול, שבתי תפילה שנמצאים במקום קדוש יאכפו כבית כנסת.

נינא כהן קרן: אבל אם יש תחלואה גבוהה במירון, פחות רלוונטי שהיישוב מירון יהיה כמו אזור אדום.

יעקב אשר: כשאת מדברת על שמורת טבע - - -

רותי גרוס: לא בית הכנסת, השטח הציבורי שפתוח לציבור הוא 7:1.

נינא כהן קרן: אני מסכימה שיש הבדל בין מקום קטן לשמורת טבע, אבל זה לא אותו - - -

מיכאל מלכיאלי: מה, החצר?

יעקב אשר: כן, כן, בדיוק.

יעקב אשר: לכן לא כדאי.

מיכאל מלכיאלי: זה הנוסח הטוב, אבל צריך לחדד את זה.

רותי גרוס: אבל הוא מוגדר כתפילה, למה זה לא כבר נמצא - - -

שי סומך: כי הוא עדיין בית תפילה, אז חלים הכללים של בית תפילה.

רותי גרוס: נכון, זה כבר מוגדר כבית תפילה.

מיכאל מלכיאלי: לא, כי הפקח בשטח הוא לא כל כך – הוא לא מבין הרבה.

מיכאל מלכיאלי: אני אומר לכם.

שי סומך: רשמנו.

יעקב אשר: אדוני היועץ המשפטי, הלאה.

מיכאל מלכיאלי: זה מוסכם?

רותי גרוס: בית תפילה זה בית תפילה.

רותי גרוס: מבחינתנו זה לא משנה.

מיכאל מלכיאלי: אבל יש סתירה ביניהם.

מיכאל מלכיאלי: הוא גם תפילה וגם - - -

שי סומך: יש לכם התנגדות בנוסח להבהיר שעל בית תפילה של מקום קדוש יחולו הכללים של בית תפילה?

מירה סלומון: אבל תקנה 11 ביחס לבתי תפילה מפנה לתקנה 8, ואז בתקנה 8 צריך לראות לאן בית התפילה שייך.

מירה סלומון: אם בית התפילה שייך למקומות קדושים, שזו תקנה 8(6), אז אנחנו נמצאים בעולם של 7:1, ואם בית התפילה נמצא בקניון, אז אנחנו 8(6), ואם אנחנו במקום שהוא חנות - - - תקנה 8, אני לא מבינה.

יעקב אשר: חברים, אני חושב שיש פה טעות אחת.

יעקב אשר: לבית תפילה יש הגדרה.

יעקב אשר: בית תפילה, אם הוא נמצא גם במקום קדוש, הוא עדיין בית תפילה, עם כל הכבוד.

יעקב אשר: רגע, רגע, רגע.

יעקב אשר: אבל כשמדברים על מתחם של מקומות קדושים, זה לא רק בית התפילה, זה גם הפסיליטיז מסביב.

יעקב אשר: שם זה הולך על 7:1, וזה בסדר.

יעקב אשר: אבל בית התפילה שנמצא בתוך יהיה לפי בית תפילה.

מירה סלומון: אבל אדוני, תקנה 11 שעוסקת בבית תפילה, אולי כדאי שנקרא את זה בוועדה.

מירה סלומון: תקנה 11 שעוסקת בבית תפילה מפנה - -

יעקב אשר: אנחנו מגיעים עכשיו לזה.

מירה סלומון: - - סליחה, אולי פספסתי.

מירה סלומון: מפנה בתפוסה שלה לתקנה 8.

מירה סלומון: תקנה 8 מורכבת מתתי סעיפים, כל סעיף – סוג המקום והתפוסה הרלוונטית לו.

מירה סלומון: ולכן כשמסתכלים על בית התפילה, צריך לסווג את זה לפי תתי הסעיפים של תקנה 8 ולהבין לאן הוא שייך.

מירה סלומון: בית תפילה שנמצא במקום קדוש, שייך לתקנה 8(6), ולכן זה 7:1.

יעקב אשר: לא.

יעקב אשר: לא.

יעקב אשר: לא.

יעקב אשר: לא.

יעקב אשר: זו בדיוק הטעות.

יעקב אשר: מירה, הבנתי מה שאת אומרת, אבל את לא הבנת מה שאני אמרתי.

לילך וגנר: מירה צודקת מבחינת הנוסח, אנחנו מדברים על המהות.

גור בליי: במהות אני מבין שהכוונה שזה ייכנס ל-8(4) ו-(4א).

גור בליי: זה כמו אירועי תרבות, זו פעילות בהושבה מאורגנת.

גור בליי: זה לא 8(6), זה 8(4), ו-8(4א), זו הכוונה.

רותי גרוס: השטחים הציבוריים במקומות - - -

גור בליי: את זה אולי צריך להבהיר בנוסח.

יעקב אשר: אוקיי, יובהר.

יעקב אשר: יובהר, גברתי.

גור בליי: אבל בואו נקריא את זה.

גור בליי: עכשיו מגיעים.

גור בליי: עכשיו מגיעים לבתי תפילה.

גור בליי: תמיד אנחנו מקדימים את הדיון להקראה, אז אני אקריא את זה.

גור בליי: 11 זה ההסדר הרגיל, ו-11א רבא זה ההסדר לתפילות בחודש אלול ובחגי תשרי.

גור בליי: מבחינת התוקף, ממילא כל הדבר הזה הוא לתוך חגי תשרי, אבל אני מבין שזה משקף את הכוונה של הממשלה ש-11א רבא הוא לתקופה הזאת ולא ימשיכו אתו, ועם 11 ימשיכו הלאה.

גור בליי: אז אני אקריא.

גור בליי: כך הובהר לנו.

גור בליי: "תנאים לבית תפילה – 11.

גור בליי: מקום הפתוח לציבור שמתקיימות בו תפילות יפעל בהתאם להוראות אלה: (1) על המקום יחולו הוראות תקנה 7; (2)" – הם מבקשים למחוק את מה שהיה ולכתוב – "מספר השוהים במקום לא יעלה על התפוסה המרבית המותרת לפי תקנה 8. 11א.

גור בליי: על אף האמור בתקנה 11 – (1) ניתן לקיים תפילה במקום בשטח פתוח בחלוקה למתחמים נפרדים, כך שבכל מתחם ישהו קבוצות קבועות של 20 אנשים לכל היותר" - - -

יעקב אשר: למה קוראים לזה מתחמים ולא קפסולות?

גור בליי: עברית.

יעקב אשר: הכוונה היא קפסולות, אוקיי.

יעקב אשר: שזה לא נקרא מתחם תפילה אחר, כי אלו חמישה מתחמים שהם מתחם אחד.

לילך וגנר: תקרא את הכול.

שי סומך: אנחנו כרגע בשטח פתוח.

גור בליי: - - "כך שבכל מתחם ישהו קבוצות קבועות של 20 אנשים לכל היותר, ובלבד שיתקיימו התנאים שלהלן והוראות המנהל: (1) שמירת מרחק של 2 מטרים לפחות בין מתחם למתחם; (2) סימון כל מתחם בסימון פיזי" – אני חושב שאפשר להוריד את המילים האלה, במקומות אחרים לא כותבים – "כגון חבל או סרט".

גור בליי: אני חושב שאפשר להשאיר גמישות בעניין הזה.

מיכאל מלכיאלי: למעט מחיצה.

מיכאל מלכיאלי: לא צריך מחיצה.

רותי גרוס: היו פה דיונים מאוד ארוכים על זה, שצריך סימון.

רותי גרוס: שאלו – חבלול.

יעקב אשר: כן, כן, כן, עדיף ככה.

יעקב אשר: איזשהו סימון, לא חייב להיות - - -

גור בליי: "(3) הושבה בקבוצות קבועות, ובהושבת אנשים שאינם גרים באותו מקום יישמר מרחק של 2 מטרים ככל הניתן, ולכל הפחות כיסא ריק ביניהם; (4) מינוי ממונה קורונה למקום וכן סדרנים לשמירת החלוקה למתחמים וההושבה בקבוצות קבועות; (5) במקום שמספר השוהים הכולל בו עולה על 250 אנשים, יש להעביר תשריט מפורט של המקום והחלוקה למתחמים לאישור מראש של הרשות המקומית ולשכת הבריאות המחוזית".

גור בליי: "(2) ניתן לקיים תפילה במבנה ששטחו עולה על 40 מטרים רבועים בכפוף לתנאים המפורטים בפסקה (3) ולהוראות המנהל, בתפוסה מרבית השווה לתפוסה המרבית המותרת למבנה כמפורט בתקנה 8(א), לפי האזור, כשהיא מוכפלת ב-2 ובמספר הכניסות למקום, ובלבד שהתפוסה המרבית כאמור לא תעלה על יחס של אדם ל-4 מטרים רבועים ועל 1,000 אנשים סך הכול; ואולם לעניין מבנה ששטחו עולה על 240 מטרים רבועים המצוי באזור אדום, יתווספו לתפוסה המרבית כאמור 10 אנשים – אם למבנה כניסה אחת, ו-20 אנשים – אם למבנה יותר מכניסה אחת; (3) התפילה במבנה כאמור בפסקה (2) תהיה בכפוף לתנאים אלה: (א) הושבה במתחמים בקבוצות קבועות, בכל קבוצה מספר האנשים יהיה בהתאם לתפוסה המרבית המותרת למבנה כמפורט בתקנה 8(א), ולכל קבוצה יוקצה פתח כניסה; (ב) בהושבת אנשים שאינם גרים באותו מקום יישמר ביניהם מרחק של 2 מטרים, ככל האפשר, ולכל הפחות מרחק של שני כיסאות ביניהם; (ג) סימון כל מתחם על ידי מחיצות קשיחות או ניילון כך שלא יתאפשר מעבר בין מתחם למתחם; (ד) שמירת מרחק של 2 מטרים לפחות בין מתחם למתחם; (ה) מינוי ממונה קורונה למקום שיהיה אחראי להסדרת כניסת המתפללים והתנאים הנדרשים; (ו) הצבת שלט בכניסה למבנה ובו יצוין גודל המבנה, מספר השוהים המותר ושם ממונה הקורונה; (ז) במקום שמספר השוהים הכולל בו עולה על 250 אנשים, יש להעביר תשריט מפורט של המקום והחלוקה למתחמים לאישור מראש של הרשות המקומית ולשכת הבריאות המחוזית".

גור בליי: אתם רוצים להסביר את ההסדר, את 11 ואת 11א?

רותי גרוס: 11א מדבר על קיום תפילה בחוץ.

רותי גרוס: הרעיון היה לאפשר קיום של סליחות, כמו מתווה תרבות.

רותי גרוס: התדיינו הרבה אם יהיו מחיצות יציבות או לא, אבל בסופו של דבר החלטנו שאפשר לקיים את זה עם אישור של עד 250 איש.

רותי גרוס: צריך להעביר סקיצה - - -

יעקב אשר: החל – מעל 250 איש.

רותי גרוס: מעל 250 איש סקיצה באישור הרשות המקומית ולשכת הבריאות המחוזית.

אוסאמה סעדי: עד 250 לא צריך סקיצה.

רותי גרוס: עד 250 לא צריך.

רותי גרוס: אנחנו עשינו את זה ללשכת הבריאות המחוזית כי אנחנו, משרד הבריאות, לא יכולים לעמוד בנטל לאשר כל אחד ואחד, וסומכים על לשכת הבריאות שתאשר.

מיכאל מלכיאלי: צריך לחכות שהם יאשרו את זה, או מספיק לשלוח להם?

רותי גרוס: אני הבנתי שצריך אישור.

מיכאל מלכיאלי: לא, זה חמור מאוד.

מיכאל מלכיאלי: כי אנחנו מכירים את הלשכות המחוזיות.

רותי גרוס: כי אחרת, בשביל מה הם שולחים?

מיכאל מלכיאלי: כי אם יש להם בעיה, שיחזרו אליי.

מיכאל מלכיאלי: מניסיוני.

מיכאל מלכיאלי: המייל לא הגיע, הפקס - - -

יעקב אשר: יש לנו הרי עוד מקרים בתרבות וסעיפים נוספים ששם גם היו צריכים אישור של רשות מקומית, ואחר כך היה גם אישור של מנכ"ל משרד.

יעקב אשר: אני מדבר על החלק של רשות מקומית.

יעקב אשר: זה אותו דבר?

רותי גרוס: לא.

יעקב אשר: למה?

רותי גרוס: בתרבות עד 500 זה באישור הרשות המקומית - - -

יעקב אשר: לא, לא, לא מספרים, מי המאשר?

רותי גרוס: כרגע אנחנו מודעים לחגי תשרי שמתקרבים וגם חודש אלול.

יעקב אשר: את זה הבנתי.

יעקב אשר: הבנתי.

לילך וגנר: צריך אישור מראש.

מיכאל מלכיאלי: לא, לא יכול להיות בעולם.

מיכאל מלכיאלי: אנחנו מכירים את לשכת הבריאות בירושלים, הם לא יודעים לעמוד בזה.

מיכאל מלכיאלי: אין להם דפים, נגמר.

יעקב אשר: מלכיאלי, אני שאלתי ועוד לא קיבלתי תשובה.

יעקב אשר: האם עד 500 שצריך אישור של רשות מקומית, תרבות - - -

רותי גרוס: אותם תנאים.

רותי גרוס: אותם תנאים.

יעקב אשר: זה גם לשכת הבריאות?

רותי גרוס: לא.

רותי גרוס: לא.

יעקב אשר: מה כתוב שם, מישהו יכול להגיד לי?

נינא כהן קרן: בשניהם צריך אישור מראש, במתווה שהוא לא של בתי תפילה זה אישור מראש של הרשות המקומית.

נינא כהן קרן: במתווה של בית תפילה זה אישור של לשכת הבריאות.

יעקב אשר: במקרה של-?

נינא כהן קרן: במקרה של בתי תפילה זה לשכת הבריאות.

יעקב אשר: למה בתרבות צריך רשות מקומית?

מירה סלומון: לא, לא, עד 500 זה רק הרשות המקומית בתרבות, מעל 500 זה הרשות המקומית ומנכ"ל משרד הבריאות.

יעקב אשר: יפה, פה בבתי כנסת זה לא 500, כי זה לא תרבות - -

מירה סלומון: ולא מנכ"ל.

יעקב אשר: - - אז זה יורד ל-250.

יעקב אשר: זו המדרגה הראשונה, יש עוד מדרגה אחר כך.

יעקב אשר: אין עוד מדרגה אחרי זה?

מירה סלומון: אין.

מירה סלומון: עד 250 - - -

יעקב אשר: אז ב-250 אני לא צריך מנכ"ל ולא צריך - - -

נינא כהן קרן: לא, צריך מעל 250 - - -

יעקב אשר: סליחה, אני רוצה שגם פה יהיה מנכ"ל משרד הבריאות.

קריאה: זה לא מחוזי?

נינא כהן קרן: לא, בשניהם מעל 250 צריך אישור מראש, ההבדל הוא רק - - -

יעקב אשר: לא.

יעקב אשר: אם זה מעל 250, אישור מנכ"ל - - -

קריאה: - - -

נינא כהן קרן: בשניהם מעל 250 נדרש אישור מראש.

יעקב אשר: אני אגיד לך למה, כי אני לא מבין למה השוני.

יעקב אשר: הרי יש שתי דרגות בתרבות, נכון?

גור בליי: עד 500 ו-1,000.

יעקב אשר: לא, יש שתיים.

יעקב אשר: יש 500 ו-1,000.

רותי גרוס: עד 500 – מנכ"ל התרבות.

יעקב אשר: עד 500 מאיפה?

רותי גרוס: מהמגבלה המותרת ברמזור.

רותי גרוס: כלומר, באזור ירוק - - -

יעקב אשר: מהמגבלה המותרת.

יעקב אשר: שם זה רשות מקומית, נכון?

רותי גרוס: נכון.

יעקב אשר: יפה.

יעקב אשר: אותו דבר גם פה.

יעקב אשר: מהמגבלה המקומית עד הקאפ שהחלטתם, שהוא לא 500, החמרתם, שהוא 250 – קיבלתי את הדין, נגיד שקיבלתי את הדין – גם רשות מקומית.

יעקב אשר: מעבר לזה, שר הבריאות, לא מנכ"ל משרד הבריאות.

לילך וגנר: למה להחמיר מעבר למה שהוצע פה?

יעקב אשר: אני לא מחמיר.

לילך וגנר: זה להחמיר, כי עד 250 לא צריך אישור.

מירה סלומון: לא צריך אישור.

גור בליי: לא צריך אישור בכלל.

לילך וגנר: למה להחמיר ולדרוש אישור של רשות מקומית?

מירה סלומון: עד 250 לבית תפילה בחודשי אלול, לא צריך אישור של הרשות המקומית.

גור בליי: לא צריך אישור בכלל.

יעקב אשר: ומ-250?

מירה סלומון: צריך רשות מקומית ולשכה מחוזית של משרד הבריאות.

מירה סלומון: זה מודל אחר.

יעקב אשר: אין פה שתי דרגות.

מירה סלומון: לא.

גור בליי: זה חל גם באזור אדום וכתום?

שי סומך: כן.

יעקב אשר: סליחה, אז אני רוצה שתבנו פה שתי דרגות, עם כל הכבוד – עד 250 ללא אישור.

מיכאל מלכיאלי: זה עכשיו.

יעקב אשר: רגע, אתה איתי?

מיכאל מלכיאלי: עד 250 לא צריך כלום.

יעקב אשר: אני יודע.

יעקב אשר: מ-250 עד – תחליטו, 500 – באישור רשות מקומית.

יעקב אשר: אותן מדרגות, יותר נמוכות מאשר בתרבות, כי זו אותה פעילות.

יעקב אשר: ומ-500 באישור מנכ"ל משרד הבריאות.

יעקב אשר: במקרים של בתי כנסת גדולים מאוד, או משהו ענק, באישור - - -

רותי גרוס: פה אנחנו מדברים קודם כל על בחוץ, על תפילה בחוץ.

לילך וגנר: אתם יודעים שתהיה החמרה מסוימת ממה שקבעו.

גור בליי: לא, זו לא החמרה.

לילך וגנר: זו כן החמרה.

לילך וגנר: כי באזור אדום למשל, יצטרכו אישור של רשות מקומית עד 250.

רותי גרוס: למה אתה רוצה להוסיף עוד מדרגה של אישור?

יעקב אשר: לא, גברתי לא שמעה אותי.

יעקב אשר: אני אומר, עד 250 אלה התקנות, מותר.

יעקב אשר: אם זה עומד ב-1, 2, 3, 4, 5, 6 - - -

לילך וגנר: רציתם להתאים למוסדות תרבות, אז אי אפשר להגיד אנחנו מתאימים למוסדות תרבות, אבל אנחנו מתאימים למוסדות תרבות רק בנקודות המסוימות, שזה טיפה יותר מקל.

לילך וגנר: מוסדות תרבות כן צריך אישור של רשות מקומית - - -

יעקב אשר: גברתי, את טועה שוב.

יעקב אשר: מוסדות תרבות, מותר להם עד גבול מסוים על פי התקנות.

יעקב אשר: על פי האזורים ועל פי התקנות.

יעקב אשר: אותו דבר גם פה.

יעקב אשר: אבל קבעתם קאפ, אמרתם אם אתם רוצים מעל 500 - - -

לילך וגנר: לא, לא, עד 500, סליחה, אנחנו - - -

יעקב אשר: עד 500 מאפס צריך אישור של רשות מקומית?

לילך וגנר: לא, מהמגבלה הקבועה לפי האזור עד 500.

גור בליי: יש פה אי בהירות שעכשיו מתחדדת.

גור בליי: האם הקאפים של אזור פתוח - - -

יעקב אשר: היא אומרת נכון, עד 250 זה לא קאפ, לכן - - -

גור בליי: הקאפים הרגילים של אזור פתוח, באזור אדום ובאזור כתום, חלים פה?

יעקב אשר: אתם יודעים מה, יש לי הצעת פשרה.

יעקב אשר: רגע, רגע, רגע.

גור בליי: לא חלים.

לילך וגנר: זה דורס.

יעקב אשר: הלו, משרד המשפטים, אני כאן.

יעקב אשר: אמרתי רגע.

יעקב אשר: אני מציע שנישאר כמו הנוסח של עכשיו, של 250, ומעל 250 רשות מקומית או – כתבתם לשכת הבריאות המחוזית.

יעקב אשר: אני אומר לשכת בריאות מחוזית או מנכ"ל משרד הבריאות.

יעקב אשר: אם זה לא עונה, ההוא יענה.

מיכאל מלכיאלי: אני חושש שכל מיני ראשי ערים יהיו עסוקים.

רותי גרוס: להוסיף - - - או מנכ"ל משרד הבריאות.

יעקב אשר: נכון.

מיכאל מלכיאלי: החשש הוא שיש ראשי רשויות שיהיו מאוד מאוד עסוקים בדברים אחרים.

מירה סלומון: בכל מקרה צריך ראש רשות.

מירה סלומון: ראש הרשות בלאו הכי יצטרך.

מיכאל מלכיאלי: לי יש בעיה עם כמה ראשי ערים.

רותי גרוס: אז שלוש אופציות?

יעקב אשר: לא שלוש אופציות, דקה.

יעקב אשר: יש רשות מקומית?

יעקב אשר: רשות מקומית, אחת.

יעקב אשר: אבל הוספתם עם הרשות המקומית עוד גוף שנקרא משרד הבריאות.

יעקב אשר: במשרד הבריאות תעשו פירוט קטן – או-או.

יעקב אשר: או לשכת הבריאות המחוזית, או מנכ"ל משרד הבריאות, זה הכול.

יעקב אשר: תודה.

יעקב אשר: אני מודה לכם על ההיענות.

גור בליי: יש לי פה שאלה לגבי אזורים אדומים וכתומים.

גור בליי: בהקשר של אזורים אדומים וכתומים, אירועי תרבות לפי הכללים האלה, עם הקפסולות וכן הלאה, פתוחים, במקום פתוח – אי אפשר לעשות אירועי תרבות, נכון?

יעקב אשר: לכן פה זה זמני לתקופת החגים.

שי סומך: אפשר עד - - -

גור בליי: זה מה שאני רוצה - - -

שי סומך: אכיפה רגילה כן.

יעקב אשר: כלומר, פה השוני לתקופת החגים הוא בעיקר באזורים האדומים והכתומים.

יעקב אשר: נכון.

יעקב אשר: נכון.

יעקב אשר: נכון.

רותי גרוס: ולכן גם הורדנו את ה-250.

יעקב אשר: לכן זה גם לא 500.

גור בליי: הורדתם מ-500 ל-250.

רותי גרוס: בגלל שאפשרנו את זה גם במקום אדום וכתום.

יעקב אשר: יש פה איזשהו היגיון.

רותי גרוס: יש פה טריידאופים.

יעקב אשר: חברים, עוד נקודות?

אוסאמה סעדי: רציתי לשאול על בתי תפילה.

אוסאמה סעדי: כל הזמן מלכיאלי מדבר על זה, אז גם אני מדבר על זה.

אוסאמה סעדי: בית תפילה סגור, זה גם הולך לפי אזורים?

רותי גרוס: בוודאי.

נינא כהן קרן: יש את הסעיף שהוא סוג של הוראת שעה לתקופה של החגים היהודיים.

אוסאמה סעדי: לא, לא חגים.

נינא כהן קרן: יש את הסעיף הכללי, שהוא נשאר גם אחרי שהחגים יעברו, והוא חל כמובן על כל בתי התפילה של כל הדתות.

יעקב אשר: קראנו את זה.

נינא כהן קרן: הוא מרחיב את מה שהיה.

נינא כהן קרן: עד עכשיו זה היה רק 20 במבנה ו-30 בשטח פתוח, והוא משווה את זה לתפוסה המותרת במקום ציבורי או עסקי.

נינא כהן קרן: תקנה 8.

גור בליי: יותר מזה אפילו.

יעקב אשר: לא, לא, הוא שאל על אזורים אדומים.

נינא כהן קרן: באדומים פחות, זה לפי הרמזור.

רותי גרוס: הוא שאל אם זה מתכתב עם הרמזור.

רותי גרוס: זה מה שהבנתי.

נינא כהן קרן: כן, כן, זה מתכתב עם הרמזור.

נינא כהן קרן: נכון, באזור אדום זה יהיה קצת פחות ממה ש- - -

גור בליי: אבל כמו שאמרנו קודם, צריך אולי להבהיר מפורשות בתקנות בהסדר לא של חגי תשרי, בהסדר הרגיל, שההפניה ב-11 תהיה ל-(4) ול-(4א), לאותם אירועי התרבות, האירועים המאורגנים בהושבה, שלא תהיה את האי בהירות שמירה דיברה עליה קודם.

מירה סלומון: ולא ל-(6) שאני דיברתי עליו, של המקומות הקדושים.

גור בליי: אולי שיסבירו את ההסדר במתווה?

מיכאל מלכיאלי: רגע, יש פה כמה שאלות.

מיכאל מלכיאלי: מה שאנחנו דורשים פה, מ-250 אלו שני אישורים: רשות ומשרד הבריאות, מישהו משם.

מיכאל מלכיאלי: כבוד היושב-ראש, אנחנו נמצאים שבוע ומשהו לפני ראש השנה.

מיכאל מלכיאלי: עד שזה יפורסם ועד שבתי הכנסת יקבלו את המידע, עברנו כמה ימים.

מיכאל מלכיאלי: מה עושים - - -

רותי גרוס: זה כבר בתוך - - -

אוסאמה סעדי: סומכים עליך שאתה - - -

מיכאל מלכיאלי: לא, זו בעיה אמיתית.

יעקב אשר: זה כבר בתוקף.

יעקב אשר: זה כבר בתוקף.

מירה סלומון: מיום ראשון האחרון זה כבר בתוקף.

מיכאל מלכיאלי: אף אחד לא יודע מזה.

מיכאל מלכיאלי: מישהו פרסם בבתי הכנסת - - -

יעקב אשר: מה השאלה?

מיכאל מלכיאלי: אנחנו חוששים שהיות ואתם מחייבים שני אישורים, שאחד מהם יהיה מאוד מאוד עסוק, ואז הם לא ייתנו את האישור.

מיכאל מלכיאלי: ראש הרשות – יגידו שהוא בפגרה, וימנע בתי כנסת מרכזיים.

מיכאל מלכיאלי: אני מכיר כמה ראשי ערים כאלה, הם לא יאשרו.

מיכאל מלכיאלי: מישהו חלופי לראש הרשות – זה יכול להיות משרד הפנים, זה יכול להיות במקומו, שני מכתבים ממשרד הבריאות.

מיכאל מלכיאלי: הרי אנחנו הצענו רשות, שתיים בריאות.

יעקב אשר: לא שתיים בריאות, או-או.

מיכאל מלכיאלי: או-או, כן.

מיכאל מלכיאלי: אז אנחנו אומרים אולי שניים מתוך השלושה – כי במידה שראש העיר מאוד מאוד עסוק, אפשר לפנות למשרד הבריאות.

מיכאל מלכיאלי: זו השאלה הראשונה.

מיכאל מלכיאלי: השאלה השנייה, מה עושים אם משרד הבריאות בערים מסוימות יקרוס ולא יענה?

מיכאל מלכיאלי: יומיים לפני ראש השנה יבוא גבאי של בית כנסת יבוא ויגיד לי: שלחתי 100 מיילים, 100 פקסים, לא ענו לי.

מיכאל מלכיאלי: מה אנחנו אומרים לו?

מירה סלומון: אנחנו מוחים נגד האמירה הראשונה ביחס לראש - - -

מיכאל מלכיאלי: רשות מקומית - - - לצערנו.

נינא כהן קרן: זה לא שהוא צריך לחתום וצריך שיהיה - - -

מיכאל מלכיאלי: הוא נותן הנחיה.

מיכאל מלכיאלי: הוא יושב בבית בג'קוזי ונותן הנחיה לא לחתום.

רותי גרוס: בסופו של דבר יש פה רציונל לתת לרשות המקומית את הכוח.

רותי גרוס: אם הרשות רואה שהתחלואה מאוד גבוהה, היא לא רוצה לרדת בצבע, זה בדיוק הכוח שאנחנו נותנים לה.

מיכאל מלכיאלי: יש ראשי ערים שהם אלרגיים לבתי תפילה.

רותי גרוס: היא יכולה לספוג את זה אם היא רוצה לקחת את הסיכון.

מיכאל מלכיאלי: אבל יש ראשי ערים – יכול להיות - - - מירה, את מכירה אותם, אישית, שיש להם אלרגיה לבית כנסת.

מירה סלומון: אני לא מכירה כזה דבר.

רותי גרוס: אבל זה הרעיון של הרמזור.

רותי גרוס: כשדיברו על סמכות ואחריות, זה חלק מזה.

מיכאל מלכיאלי: זה מסוכן מאוד.

רותי גרוס: אבל זה חלק מזה.

מיכאל מלכיאלי: אני מביא לכם עכשיו רשימה של ערים, שם לא יהיו מניינים.

מירה סלומון: אין דבר כזה.

קארין אלהרר: תן לנו רשימה.

קארין אלהרר: תן לנו.

מירה סלומון: חבר הכנסת מלכיאלי, אין דבר כזה שלא יהיו מניינים.

שי סומך: 250 זה 1,000 מטר רבוע.

מיכאל מלכיאלי: מירה מכירה אותם.

מירה סלומון: אני לא מכירה.

שי סומך: בכמה בתי כנסת יש יותר מ-1,000 רבוע באזורים שהם לא חרדיים או דתיים?

שי סומך: בירושלים כמה יש?

קארין אלהרר: מלכיאלי, אפילו מירה משתאה.

מירה סלומון: למען הפרוטוקול, כדי שיהיה ברור, אני לא מכירה, אנחנו לא מכירים כזאת תופעה.

מירה סלומון: אנחנו מתנגדים לאמירה הזאת.

מיכאל מלכיאלי: לא בארץ.

מיכאל מלכיאלי: לא בארץ.

מירה סלומון: צריך להאמין במנהיגים המקומיים.

קארין אלהרר: לא בארץ – תיסע למדינה הרלוונטית.

מירה סלומון: אבל זה כל הרעיון במודל של רמזור, שהמנהיגות המקומית שמכירה את התושבים יודעת איך היא יכולה להפעיל את כל הכלים שבידיה כדי להימנע מהידרדרות של מצב התחלואה בתחומה.

מירה סלומון: זה הרעיון של המודל הזה.

מירה סלומון: זה בדיוק העניין.

מירה סלומון: אין דבר כזה ראש רשות עסוק.

מירה סלומון: מה זה ראש רשות עסוק שלא יכול להתפנות לבקשה?

מיכאל מלכיאלי: את מהשלטון המקומי?

יעקב אשר: כן.

קארין אלהרר: כן, היא מהשלטון המקומי.

מירה סלומון: יכול להיות מצב שמשיקולים ענייניים – בוודאי, אמרתי גם לטובת הפרוטוקול שאני באה ממרכז השלטון המקומי.

מירה סלומון: יכול להיות מצב שראש רשות יסבור שלא נכון לפתוח בהיקפים שבית הכנסת מעוניין בהם בגלל שהוא נמצא במצב כתום וחושש להפוך לאדום – כן, יכול להיות מצב כזה.

מיכאל מלכיאלי: אותו ראש עיר פתח - - - במספרים גבוהים.

מירה סלומון: זה לגיטימי, זה בדיוק הרעיון של מודל הרמזור.

מירה סלומון: אגב, אותו דבר גם ביחס לאירועי תרבות.

מירה סלומון: זו הסיבה שהרשות המקומית היא זו שמאשרת או לא מאשרת תפוסה של 500 באירועי תרבות.

מירה סלומון: הם בודקים שהדברים נעשים לפי ההמלצות של המנהל, הם מוודאים שהדברים מסודרים.

מיכאל מלכיאלי: מירה, תאמיני לי, אנחנו משחקים אותה עכשיו.

קארין אלהרר: לא הבנתי, למה באירועי תרבות לא הייתה עוינות לעניין?

קארין אלהרר: לאירועי תרבות לא שמעתי שום סוג.

יעקב אשר: אני אגיד לך מה החשש של מלכיאלי.

יעקב אשר: הוא יודע שכל ראשי הרשויות הם חובבי תרבות.

יעקב אשר: הוא גם יודע שלא כל ראשי הרשויות הם חובבי תפילה.

יעקב אשר: אז לפעמים - - -

קארין אלהרר: די, באמת.

יעקב אשר: לא, יכול לקרות דבר כזה.

יעקב אשר: יכול לקרות.

יעקב אשר: לא בערים הערביות.

יעקב אשר: יש כאלה שהם מוסלמים דתיים, ויש כאלה שלא.

יעקב אשר: אוסאמה ביקש ממיכאל שיגיד.

יעקב אשר: מיכאל, ידידי היקר, קודם כל, אתה צודק, במידה מסוימת.

יעקב אשר: אסור להכפיש, ואני לא מסכים - - -

קארין אלהרר: אתם עכשיו הכפשתם.

יעקב אשר: רגע.

יעקב אשר: אני באתי מהשלטון המקומי, ומירה היא אורגן של השלטון המקומי, ואני חושב שוודאי זו לא עמדה – גם אם יש כמה ראשי ערים שאוהבים להחמיר בעניינים שלא קרובים ללבם.

יעקב אשר: אתם מכירים את הסיפור על הספינה שנטתה לטבוע?

יעקב אשר: הייתה ספינה שעמדה לטבוע.

יעקב אשר: ביקש רב החובל – כל אחד שיראה בדברים שלו מה הוא יכול לזרוק כדי שיהיה פחות עומס על הספינה.

יעקב אשר: באו כולם והציעו ליהודי שהיה שם: קח את הטלית והתפילין ותזרוק אותם קודם.

יעקב אשר: הוא אמר: למה?

יעקב אשר: אני אזרוק את הסנדוויץ' קודם, ואת זה אחר כך.

יעקב אשר: יש כאלה – חלילה, הכול משיקולים אפידמיולוגיים שיגידו שתרבות זה קצת יותר מתורבת ממשהו אחר.

יעקב אשר: זה מה שאמר ידידי מיכאל.

יעקב אשר: אבל אני כן ארגיע אותו בעניין הזה.

יעקב אשר: אני מבין איפה – לא אזורים ספציפיים, אבל איפה זה יכול לקרות, מאחר ומדובר פה מעל 250 אנשים, לא עד 250 אנשים, האפשרויות הן לא גדולות שזה יקרה או יגיע.

יעקב אשר: נצטרך להתמודד עם זה, זה הכול.

יעקב אשר: לא נוכל להיכנס לרזולוציה אחרת בעניין.

מיכאל מלכיאלי: או לחילופין, אם יקרה כזה סיפור, אנחנו נפנה אותם לשלטון המקומי, והם ידאגו לזה.

מיכאל מלכיאלי: אם יהיה להם שם ניגוד עניינים, הם - - -

יעקב אשר: אנחנו נפנה למירה, ומירה תפתור את זה.

יעקב אשר: לא יהיה ניגוד עניינים.

גור בליי: אתם יכולים להתייחס להסדר של המבנים שלא דובר עליו בכלל?

גור בליי: דיברנו עד עכשיו על ההסדר בשטח הפתוח, אתם יכולים לעמוד על ההסדר של המבנים?

רותי גרוס: בפנים אנחנו אמרנו שזה יתקיים כמו התקהלות, כמו 8(ב)(4א), אבל פה כהוראת שעה.

רותי גרוס: במקום קפסולה או תא אחד, הכנסנו שני תאים על כל פתח על מנת לווסת את האנשים.

רותי גרוס: אבל בגדול זה ההבדל היחידי.

גור בליי: והשינויים באזור האדום, התוספת לאזור האדום.

קארין אלהרר: אבל אנחנו לא מדברים על 100.

רותי גרוס: לא, אבל אנחנו מדברים פה על התקהלות, שזו גם בטיחות של המשתתפים.

יעקב אשר: אני אגיד לך את הנקודה.

יעקב אשר: חבל, כי אנחנו מתחפרים אחורה ואחר כך לא תהיה ברירה, ונצטרך לדון אחר הצוהריים בהמשך.

יעקב אשר: עוד נקודה אחת, אני חי את זה כי בתוך עמי אנוכי יושב.

יעקב אשר: היה פה אבסורד, שלא התייחסו לגודל המבנה.

יעקב אשר: אמרו מה הסיבה שלא התייחסו לגודל המבנה?

יעקב אשר: כי אמרו שבסוף כולם מצטופפים על הכניסה וביציאה, כמו שדיברנו מקודם על התרבות.

יעקב אשר: לכן מצאו את הפטנט, שיש בו גם היגיון, שברגע שיש אפשרות להיכנס לאותו חלל דרך כמה כניסות, אז אני מונע את בעיית הצפיפות בכניסה וביציאה.

קארין אלהרר: הבנתי.

יעקב אשר: אני חושב שמיצינו.

יעקב אשר: חסר לך עוד משהו לפרוטוקול?

רותי גרוס: מכיוון שהוספנו עכשיו כהוראת שעה שתי קפסולות על כל כניסה, בניגוד לאולם תרבות, שזה רק אחד, אז הוספנו פה גם החמרות.

רותי גרוס: הוספנו פה שבין משפחה למשפחה – כלומר, שהם לא מכירים – צריך שני כיסאות, ולא רק כיסא אחד כמו בתרבות כדי לרווח את זה יותר.

רותי גרוס: המחיצות צריכות להיות קשיחות, יציבות, כדי שלא יהיה מעבר של ילדים ולא של מישהו אחר.

רותי גרוס: כלומר, שלא יהיה מעבר, שיהיה יציב, לא רק חבל או סימון כמו בחוץ.

קארין אלהרר: פרספקס, לא פלסטיק.

רותי גרוס: אפשר פרספקס או פלסטיק.

יעקב אשר: אה-אה-אה.

קארין אלהרר: היא אמרה קשיחות.

קארין אלהרר: שמעת מה היא אמרה?

רותי גרוס: אמרתי יציבות.

יעקב אשר: לא, קשיחות יחסית לסרט.

רותי גרוס: שלא ניתן לעבור, זה העיקרון.

יעקב אשר: כתוב ניילון.

יעקב אשר: כתוב.

רותי גרוס: שילדים לא יטפסו מעל, שזה לא יקרע.

רותי גרוס: שלא יהיה מעבר.

קארין אלהרר: ניילון –אפשר לטפס מעל או אי אפשר?

יעקב אשר: אני על פרספקס הייתי מנסה לטפס, על ניילון לא הייתי מנסה.

רותי גרוס: העיקרון הוא שלא יהיה מעבר.

קארין אלהרר: איזה ישראבלוף.

יעקב אשר: איזה ישראבלוף, על מה את מדברת?

יעקב אשר: את יודעת מה זה פרספקס בגודל כזה?

יעקב אשר: על מה את מדברת, זה לא שייך בכלל.

רותי גרוס: לעניין הזה צריך גם להציב שלט עם השם של ממונה הקורונה.

רותי גרוס: את זה גם הוספנו.

קארין אלהרר: בכל מקום צריך ממונה קורונה?

רותי גרוס: צריך לשים שילוט בכניסה לבית הכנסת שבו - - -

קארין אלהרר: עם שם וטלפון?

רותי גרוס: שם כן, טלפון – לא תמיד בחגים כולם מחייגים.

קארין אלהרר: בהצלחה למצוא את הממונה ככה.

יעקב אשר: חברים, אני אפסיק את הדיון בשלב הזה.

יעקב אשר: תיכף יש לנו דיון על חוק מאוד חשוב של חבר הכנסת מלכיאלי, אנחנו נתחיל אותו בעוד 20 דקות.

יעקב אשר: נעשה הפסקה של 20 דקות.

יעקב אשר: אחר כך ב-13:00 יש דיון, אז אני מבקש להודיע על איחור של העניין הזה.

יעקב אשר: עכשיו 12:22.

יעקב אשר: 12:40 נתחיל את הדיון על החוק של מלכיאלי, נוכל לעשות את זה קצר.

יעקב אשר: לאחר מכן אני אבקש לאחר ב-20 דקות את הישיבה הבאה.

יעקב אשר: אנחנו נודיע בהמשך על המשך הישיבה הזו – אם זה יהיה בשעה 15:30, אנחנו נקטע את הישיבה השנייה באמצע.

קארין אלהרר: מה תעשה בחצי שעה?

יעקב אשר: טוב, חברים, הישיבה הופסקה.

קארין אלהרר: לא, לא, לא.

יעקב אשר: קארין, עם כל הכבוד.

יעקב אשר: אנחנו מתנהלים במצב א-נורמלי, אז מתנהל באותו מצב.

יעקב אשר: אני אגיד לך מה רציתי כשראיתי שאנחנו מתעכבים.

יעקב אשר: אנחנו מתעכבים כי היועץ המשפטי – בצדק – רוצה להציג את הדברים, לקרוא את הדברים.

יעקב אשר: דנו בדברים ועשינו אותם.

יעקב אשר: יש אתנו חברי ועדה מאוד מעמיקים, אחת מהן, חברת הכנסת קארין, ואחרים, שלא יעלבו.

יעקב אשר: לכן פיתחנו דיון אמיתי, ואני שמח על כך.

יעקב אשר: אבל מאחר ואנחנו בלוח זמנים שאם מחר בבוקר בשעתיים של הבוקר לא נספיק לעשות הצבעות, כי יש לנו דיון גם מחר, אז אני משאיר את זה כרגע פתוח.

יעקב אשר: אנחנו נעשה התייעצות בינינו על מה הכיוון שאנחנו רוצים ללכת, לפחות כל אחד יגיד את דעתו.

יעקב אשר: ויש עוד כמה נושאים שעוד לא דיברנו עליהם – לא מהותיים מאוד.

גור בליי: אבל על הרוב דיברנו.

יעקב אשר: לא נספיק עכשיו.

יעקב אשר: לכן יש שתי אופציות – הינה, אני מתייעץ אתכם.

יעקב אשר: אופציה אחת לקיים ב-15:30 את הדיון.

יעקב אשר: מה שאני מציע, יש היום מליאה קצרה מאוד, מיד אחרי המליאה נגמור עוד שניים-שלושה סעיפים, ויכול להיות שגם נצביע היום ונגמור את הסיפור הזה.

קארין אלהרר: כמה עוד נשאר?

יעקב אשר: לא הרבה, ממש לא הרבה, נכון?

גור בליי: לא הרבה.

גור בליי: רוב הנושאים עלו.

יעקב אשר: לדעתי 40-30 דקות דיון, גג, ונגמור.

קארין אלהרר: אני רק שואלת אם זה עניין של שעה, או עניין של עוד חמש שעות.

יעקב אשר: לא, לא, לא.

קארין אלהרר: לכל היותר שעה?

יעקב אשר: אני מודיע, לכל היותר שעה, והצבעות עשר דקות או 20 דקות.

יעקב אשר: אני אעשה את זה אחרי המליאה, הכי טוב.

קארין אלהרר: אם מדובר במליאה לא משמעותית - -

יעקב אשר: מאוד לא, יש היום רק נאום בכורה ונאומים בני דקה.

קארין אלהרר: - - אז אני רוצה לשאול אם אפשר לבקש מהיושב-ראש לקיים את הדיון בזמן המליאה.

יעקב אשר: בדיוק.

אסף פרידמן: לדעתי הוא לא יאשר את זה בדיוק מהסיבה הזאת.

יעקב אשר: אתה תכתוב מכתב, תבקש, תנמק את הבקשה.

יעקב אשר: אנחנו נפעל על פי החלטת יושב-ראש הכנסת.

יעקב אשר: הישיבה נעולה בשלב זה.

יעקב אשר: תודה רבה על הסבלנות של כולכם.