ועדת הפנים והגנת הסביבה, כנסת 23, פרוטוקול מספר 78, 2020-10-13 09:30

מיכל (מיקי) חיימוביץ': בוקר טוב לכולם.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אני שמחה לפתוח דיון נוסף של ועדת הפנים והגנת הסביבה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': היום אנחנו דנים ביישום של חוק השקיות.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': באפריל 2016 נחקק החוק לצמצום השימוש בשקיות נשיאה חד פעמיות, ובינואר 2017 הוא נכנס לתוקפו.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אני חייבת לציין שאני רואה בחוק הזה, שנכנס לפני שלוש שנים, חוק מהפכני וחשוב, ומגיע פה קרדיט לשרים להגנת הסביבה לשעבר עמיר פרץ ואבי גבאי, שהתעקשו שהחוק הזה יעבור.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': על פי הנתונים שהועברו לוועדה ותיכף יוצגו בפניה, אפשר לראות שהחוק הזה הוא הצלחה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אפילו הצלחה גדולה – הפחתה של 76% בשימוש של הציבור בשקיות בשנת 2019 לעומת השנה שקדמה לחקיקת החוק.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אני חושבת שאלו נתונים שבהחלט מראים על הצלחה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אני רק אזכיר ששקיות הפלסטיק האלה שמחלקים ברשתות השיווק הן אחד מהמפגעים הסביבתיים הקשים ביותר.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': השקיות האלה שהיום אנחנו רוכשים, ועדיין בהרבה מאוד מקומות מקבלים בחינם, הבעיה הגדולה היא מה קורה אתן אחר כך, מה נעשה אתן.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': במקרה הטוב הן מגיעות למטמנה ומתכלות לאטן שם.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': השאר מוצאות את דרכן הרבה פעמים לטבע שלנו, וגרוע מכך, לים שלנו.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': לפי נתונים של המרכז הארצי להצלת צבי ים של רשות הטבע והגנים, בשלוש השנים האחרונות עלה בעשרות אחוזים מספר צבי הים שנפצעו משקיות פלסטיק.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': מי שלא יודע, צבי הים חושבים ששקיות הן מדוזה והם מנסים לאכול אותן.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': מלבד הפגיעה בצבי הים השקיות גורמות גם לנזק כשהן הופכות לסוג של כלי שיט בים ולוקחות אתן כל מיני דברים שמפליגים למרחקים ארוכים.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': יש מחקר שמצא ששקיות פלסטיק שנגרפו לחופי ניו זילנד הביאו עשרות מינים זרים של סרטנים, רכיכות.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': כל אחד מהם יכול להפוך מין פולש, ואנחנו יודעים עד כמה זו בעיה ועד כמה זה פוגע בחופים.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': עד כאן שיעור הטבע היום.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אין פתרון קסם אקולוגי כל זמן שרמת הצריכה של הציבור תהיה כל כך גבוהה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אנשים קונים הרבה, זקוקים לשקיות, ואנחנו צריכים את האריזות האלה, ולכל האריזות יש מחיר סביבתי.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אני מכירה את כל הסרטונים שמראים ששקיות השרוול האלה הן פחות אקולוגי מאשר שקיות בד או שקיות נייר.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': בסוף השאלה היא איזה שימוש אנחנו עושים בשקיות האלה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': לפעמים אם אנחנו משתמשים בשקיות הפלסטיק הרבה פעמים, זה יותר סביבתי משקית בד או נייר, אבל לצערנו הרב, אנשים לא משתמשים בהן הרבה פעמים, אלא הן הופכות להיות שקיות חד פעמיות.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אני חושבת שההישג הגדול ביותר של החוק הזה הוא בהעלאת המודעות.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אנשים שבעבר מעולם לא חשבו ללכת עם שקית רב פעמית לסופר היום עושים את זה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': האנשים מבינים את ההשפעה שיש לזה, את הפגיעה שיש בזה לסביבה, ולכן חשוב שאנחנו נמשיך ונעסוק בזה, וחשוב שאנחנו נראה איך אנחנו יכולים להרחיב את סוגיית השקיות החד פעמיות.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': הדיון שלנו היום הוא בעקבות סעיף 12 לחוק לצמצום השימוש בשקיות נשיאה חד פעמיות שקובע כי השר יגיע לוועדת הפנים והגנת הסביבה של הכנסת מדי שנה, לא יאוחר מה-30 ביוני, דוח המתייחס לשנה שקדמה למועד הגשתו.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': הדוח הזה הוגש, אומנם לא ב-30 ביוני, יותר באיחור, אנחנו תיכף נברר למה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אנחנו היום כאן על מנת לדון בדוח הזה של המשרד להגנת הסביבה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': חברת הכנסת סונדוס סאלח, את רוצה להגיד משהו?

סונדוס סאלח: בהמשך.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': מי שנמצאת אתנו כאן ותציג את נתוני הדוח זאת נועה שפיצר מזרחי, מכבדת אותנו כאן בנוכחותה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': את עומדת בראש אגף אחריות יצרן מורחבת במשרד להגנת הסביבה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': קודם כל, אולי כמה מילים על הסיבה לעיכוב?

נועה שפיצר: קודם כל, בוקר טוב.

נועה שפיצר: מבחינתנו, אנחנו מכירים בחשיבות של החוק הזה, ובעיקר במה שזה עשה לציבור.

נועה שפיצר: הרבה מאוד אנשים, כמו שציינת – אנשים היו מאוהבים בשקיות של עצמם.

נועה שפיצר: באמת, אין לתאר את הרגשות של האנשים כלפי השקיות שהם היו מביאים מהסופר, זה היה מזעזע.

נועה שפיצר: אפילו אצל אנשים כאלה החוק הזה עשה סוויץ'.

נועה שפיצר: אנחנו יודעים שהחוק הזה נמצא – אנשים אוהבים ורוצים לראות מה הנתונים והדוחות מוכנים בזמן.

נועה שפיצר: זאת אומרת, מבחינתנו הנתונים והדוחות והטיוטות היו מוכנים, אבל כנראה שהמצב – הלך שר, התמנתה שרה.

נועה שפיצר: הדברים מבחינתנו היו מוכנים.

נועה שפיצר: אני לא יכולה להגיד.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אז אם את יכולה לתת לנו איזשהו סיכום של הנתונים שדווחו בדוחות השנתיים והרבעוניים.

נועה שפיצר: קודם כל, אני מזכירה שלפי ההערכות שלנו טרם החוק, טרום החקיקה, וגם אחר כך, כשהתחלנו לקבל דיווחים על שנת 2016 – החוק נקבע כך שהוא אומנם חוקק באפריל ונכנס לתוקף בינואר 2017, אבל הקמעונאים הגדולים היו צריכים לדווח לנו על כמות השקיות שהם קנו מהספקים שלהם בשנת 2016, וזה מה שיצר לנו בסיס להשוואה, כך שנוכל לדעת לאשורה מה הצריכה הקיימת ושתהיה לנו שנת בסיס.

נועה שפיצר: אתם יכולים לראות בדיווח ובדוחות שמתפרסמים אצלנו באתר האינטרנט לפי החוק את הירידה הדרסטית של הקמעונאים הגדולים – מכמעט 2 מיליארד שקיות לכמה מאות מיליונים.

נועה שפיצר: אני מדברים על כמעט 380 מיליון שקיות ב-2017, אחר כך 430, ובשנת 2019 – 454.

נועה שפיצר: יש פה עלייה הדרגתית מדי שנה, ותיכף נדבר עליה.

נועה שפיצר: היא אומנם עלייה במדרגות מאוד קטנות, אבל עלייה זוחלת.

נועה שפיצר: לא הייתי רוצה להגיע – ואני מאמינה שאף אחד לא היה רוצה להגיע לנתוני שנת הבסיס וגם לא להמשיך עם זה הלאה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': כלומר, ההייפ הראשוני נגמר, עבר קצת זמן ואנשים לאיטם חוזרים לסורם.

נועה שפיצר: לא הייתי אומרת חוזרים לסורם, אלא יותר מגיעים לשיווי משקל צריכתי.

נועה שפיצר: מבחינתי, היות ואנחנו יודעים שמקסימום ההפחתה שאנחנו יכולים להגיע אליה היא בערך 80% משנת הבסיס, אז כדאי מאוד להישאר שם.

נועה שפיצר: אני חושבת שכדאי מאוד להעלות את זה כל הזמן לדיון ולשיח הציבורי ולהישאר על ההפחתה של 80%.

נועה שפיצר: ראוי לציין שחוק השקיות הוא חוק מניעתי.

נועה שפיצר: הוא מונע את הצריכה במקור, הוא לא מטיל אחריות לאסוף את הפסולת אחר כך ולמחזר אותה.

נועה שפיצר: תיכף נדבר שדווקא השקיות כן, אבל החוק הוא מניעתי.

נועה שפיצר: חייבים לציין שהשקיות האלה הן אריזות שירות כהגדרתן גם בחוק האריזות.

נועה שפיצר: זאת אומרת, יש עליהן חקיקה כפולה.

נועה שפיצר: במקרה הזה מבחינתי זה מצוין כי ראוי שאחרי שמשתמשים בשקיות האלה בצורה חד פעמית שיגיעו לפחים הכתומים ולתשתית ההפרדה במקור של האריזות כדי שיוכלו להגיע למחזור נאות.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אני חושבת שרוב האנשים לא יודעים את זה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': לא יודעים שאת השקיות אפשר לזרוק בפחים הכתומים.

נועה שפיצר: אני לוקחת את זה לתשומת לבי.

סונדוס סאלח: אין הסברה לזה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אין.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אין.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': לא נעים לי להגיד, אפילו אני לא ידעתי שאני יכולה לזרוק את השקיות בפח הכתום.

נועה שפיצר: השקיות הן אריזת שירות לכל דבר ועניין כהגדרתן בחוק האריזות.

נועה שפיצר: אני קוראת מפה – ואני לוקחת את זה לתשומת לבי, שיעורי בית שאנחנו נעשה בתוך המשרד.

סונדוס סאלח: שלא לדבר בערבית, בכלל, על כל מיון הפסולת.

סונדוס סאלח: ההסברה שם לא קיימת.

נועה שפיצר: את מה שאני יכולה לעשות ולהעביר בערבית אנחנו עושים.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': את יודעת סונדוס, בחברה הערבית – הרי הבעיה הגדולה של החוק הזה היא שהוא מתייחס רק לקמעונאים מאוד גדולים.

סונדוס סאלח: כן, זה לא קיים.

סונדוס סאלח: זה לא מיושם.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': לפי דעתי בחברה הערבית זה בכלל לא מיושם.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': למרות שיש רשתות – נגיד דבאח.

סונדוס סאלח: אני הולכת והם מציעים שקיות.

סונדוס סאלח: אני הולכת והם מציעים שקיות חופשי.

סונדוס סאלח: יש שם שקיות חופשי, את יכולה לקחת.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': בסופו של דבר את מציגה את הנתונים במקומות שבהם זה מיושם.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אבל יש את הנתון של השוק כולו, של כל המקומות שבהם זה לא מיושם?

מיכל (מיקי) חיימוביץ': שאנחנו נבין בכמה שקיות עדיין משתמשים במדינת ישראל?

נועה שפיצר: כדי לבסס את הנתונים להמלצות של התקנות עשינו עבודה והערכה דרך הנתונים של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה של צריכה בקמעונאים האחרים שהם לא קמעונאים גדולים.

נועה שפיצר: אז אומנם התרומה שלהם היא תרומה יחסית נמוכה, אבל הייתי שמחה שגם שם.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': איך זה יכול להיות?

מיכל (מיקי) חיימוביץ': הרי זה שוק עצום, גם של הרשתות הקטנות – בהיבט העירוני זה כל הרשתות הקטנות שבחלק מהן כן גובים ובחלק לא, השווקים בחוץ.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אלו כמויות מאוד גדולות.

סונדוס סאלח: במיוחד בתקופה הזו, שאנשים מעדיפים לקנות קרוב לבית, שם אין את החוק הזה.

נועה שפיצר: אנחנו נצטרך לראות בשנה הבאה, בדיווחים על שנת 2020 מה הקורונה עשתה לצריכת השקיות בקמעונאים הגדולים כמובן.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': למה אתם הולכים ללשכה המרכזית לסטטיסטיקה?

מיכל (מיקי) חיימוביץ': הרי יש פה יבואנים או יצרנים של השקיות.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': מה הבעיה לקבל נתונים מדויקים כמה נמכר?

נועה שפיצר: אני ממש שמחה על השאלה הזאת.

נועה שפיצר: היות והשקיות הן אריזות שירות כהגדרתן בחוק האריזות, אני יכולה לקבל את הנתונים האלה דרך חוק האריזות.

נועה שפיצר: זה אומר שבמצב אוטופי שבו כל יבואני השקיות האלה ויצרני השקיות האלה יהיו חתומים עם הגוף המוכר ואני אקבל דיווח דרך הדיווחים בחוק האריזות, אני אדע כמה שקיות נצרכות בכלל השוק, ובשביל זה אני צריכה להגביר את האכיפה בסקטור הזה.

נועה שפיצר: זה תחת חוק האריזות.

תומר רוזנר: כמה אריזות אתם מעריכים – מה השוק?

נועה שפיצר: הערכתי בעבודה שעשיתי עוד לפני כשנתיים.

נועה שפיצר: אם ב-2016 נמצאנו על שוק של 2.8 מיליארד שקיות בערך, אז הפחתנו מזה את ה-1.6 מיליארד.

נועה שפיצר: הערכנו שבשוק, בקמעונאים האחרים זה נשאר אותו דבר.

נועה שפיצר: זאת אומרת, אנחנו לא יודעים מה ההפחתה בקמעונאים הגדולים עשתה להפחתה בשאר השוק.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אבל עדיין נמכרות שם כמיליארד שקיות, אפילו יותר, נכון?

תומר רוזנר: פחות.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': כמיליארד.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': נגיד כמיליארד שקיות.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': עדיין, זה המון.

תומר רוזנר: שליש מהשוק.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אני רוצה לשאול אותך, מה שלמדנו עכשיו, אפשר לזרוק את שקיות הניילון בפח הכתום.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': מה עושים אתן?

נועה שפיצר: שקיות פלסטיק.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': מה זאת אומרת שקיות פלסטיק?

נועה שפיצר: שקיות פלסטיק הן לא שקיות ניילון.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': סליחה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': שקיות הפלסטיק שאנחנו נזרוק מעכשיו בפח הכתום, מה עושים אתן, את יודעת?

נועה שפיצר: שקיות פלסטיק עוברות למחזור במפעלי מחזור שמתמחות במחזור של פלסטיק מהסוג הזה, של low density polyethylene.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': יש כאלה מפעלים בארץ?

נועה שפיצר: למיטב ידיעתי, יש שני מפעלים כאלה.

נועה שפיצר: צריך לזכור שבתוך האריזות ובתוך הפלסטיק זה זרם מאוד קטן.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אחרי הישיבה הזאת זה יהיה זרם מאוד גדול, אנחנו נדאג לזה.

נועה שפיצר: הלוואי.

נועה שפיצר: הלוואי.

נועה שפיצר: אם זה מה שיעשה את זה, אני אשמח.

נועה שפיצר: אני לא אשמח שזה יהפוך לפסולת, אני לא אשמח שיצרכו את זה, אבל אם כבר צרכו את זה, אז שזה ילך לתשתית המתאימה ויגיע למחזור במקום להגיע לפח הירוק ולהטמנה.

תומר רוזנר: לגבי 2020, יש להם כבר דיווחים רבעוניים, את יכולה להגיד מה המגמה שאת רואה.

תומר רוזנר: יש לה דיווחים של שני רבעונים.

נועה שפיצר: ל-2020 הבאתי איתי את הנתונים לשני הרבעונים שחלפו.

נועה שפיצר: צריך לזכור שאלו לא נתונים מבוקרים על ידי רואה חשבון, אלו דיווחים רבעוניים, צריך לקחת את זה לתשומת הלב.

נועה שפיצר: ברבעון הראשון נצרכו כ-120 מיליון שקיות, וברבעון השני גם כן, בערך 117 מיליון שקיות.

נועה שפיצר: אתם יכולים להשוות את זה לנתונים שכבר דיווחנו עליהם – ברבעון 2017 צרכו 107, לעומת 120 של 2020.

נועה שפיצר: יש פה עלייה.

נועה שפיצר: אני אתן לך את זה.

נועה שפיצר: יש פה מגמת עלייה ברבעון הראשון.

נועה שפיצר: דווקא ברבעון השני אני רואה שזה עומד, זה אותו נתון, 117.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אנשים לא קונים, יושבים בבית, לא זזים, קונים פחות.

סונדוס סאלח: אני חושבת שהקניות לא פחתו.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': ברשתות המזון בטוח לא פחתו, אבל בכל הרשתות האחרות כן.

קריאה: זה המצב הכלכלי.

קריאה: והמשלוחים.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': המשלוחים – לפי דעתי יש הרבה משלוחים, זה לא בשקיות.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': כל הארגזים שמגיעים מהסופרים.

נועה שפיצר: נכון.

נועה שפיצר: יכול להיות שאנחנו נראה שיש מניעה, כי אנשים לא הגיעו לסופרים הגדולים, אבל אנחנו לא נדע מה קורה בגזרת המשלוחים, אם אין שם שקיות, ואנחנו גם לא נדע מה קורה במשלוחים אחרים.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': מצד שני, אני מקבלת משלוחי מזון ממסעדות וכאלה, הכול ארוז.

נועה שפיצר: נכון.

נועה שפיצר: תחת חוק האריזות אנחנו רואים דיווחים שבפחים הכתומים יש יותר פסולת.

נועה שפיצר: תמיד משהו בא על חשבון משהו, את זה חייבים להגיד.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': איך זה עומד מבחינת עמידה ביעדים?

תומר רוזנר: אין יעדים.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אומר תומר: אין יעדים, שזה בעייתי.

נועה שפיצר: כן, אין יעדים.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': זה מה שאמור לבוא בתקנות?

תומר רוזנר: כן.

תומר רוזנר: זו חובה של השרה.

תומר רוזנר: את זה לא הגישו.

לירון אדלר: אלו לא תקנות שכבר הגישו.

לירון אדלר: אלו לא תקנות שכבר הוגשו.

לירון אדלר: לפי החוק יש חובה על השר לקבוע יעדים להפחתה ולפי היעדים האלה לבחון את ההיטל ואת שאר הדברים.

לירון אדלר: כבר היו אמורות להיות מוגשות תקנות עם יעדים, הן עוד לא הוגשו, אלה לא תקנות.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': זה מה שאתה אמרת שאתם עכשיו - - -

תומר רוזנר: לא, לא, לא שייך.

לירון אדלר: זה עיצומים כספיים, אלו תקנות אחרות.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': זה לא שייך לזה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אז איפה זה עומד?

נועה שפיצר: הגשנו את ההמלצות שלנו כבר ב-2018 כדי לעמוד בהוראות החוק ולקבוע תקנות.

נועה שפיצר: היו עיכובים של השר הקודם, הוא רצה ללמוד עוד כמה דברים, ואז המצב הפוליטי היה הפכפך ואנחנו הגענו כרגע – ההמלצות - - -

מיכל (מיקי) חיימוביץ': זה מוכן?

מיכל (מיקי) חיימוביץ': זה על שולחנה של השרה?

נועה שפיצר: זה לא על שולחנה של השרה, אבל את יכולה לראות את ההמלצות שלנו כבר בדיווח.

נועה שפיצר: בדיווח אנחנו המלצנו על תקנות.

נועה שפיצר: הייתי שמחה לטייב אותם כי הדיווח הזה גם כן ישן, כבר לפני מספר חודשים.

נועה שפיצר: לטייב את ההמלצות האלה.

נועה שפיצר: את רואה שגם לוח הזמנים הוא כבר לא רלוונטי.

נועה שפיצר: לטייב אותן ולהגיש אותן.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': בקיצור, עדיין לא נקבעו יעדי הפחתה.

נועה שפיצר: מבחינה מקצועית החומר מוכן.

תומר רוזנר: מצד אחד את אומרת שהחומר מוכן, מצד שני את אומרת שזה לא על שולחנה של השרה.

נועה שפיצר: אני יכולה לענות רק על הצד המקצועי, כמובן לא על הפעילות של הנהלת המשרד.

תומר רוזנר: היא אומרת שזה לא הגיע אליה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': לא, היא אומרת שזה היה גם אצל השר הקודם והוא עוד לא החליט.

תומר רוזנר: אתם הגשתם את זה לשרה?

נועה שפיצר: הטיוטה מוכנה, למיטב ידיעתי.

נועה שפיצר: כשיהיה סדר עדיפות וסדר עבודה במשרד, אנחנו נפעל בהתאם, אבל הדברים מבחינתי מוכנים.

תומר רוזנר: נועה, השאלה הייתה – סיימתם את העבודה המקצועית ויש לכם המלצות.

נועה שפיצר: נכון.

תומר רוזנר: אני לא בטוח שהשרה יודעת על כך שזה נמצא על שולחנה במובן הווירטואלי.

תומר רוזנר: אני חושב שראוי שאת או מי שממונה עליך יביאו את הדברים לידיעת השרה.

תומר רוזנר: ההחלטה כמובן היא בידיה.

נועה שפיצר: נכון.

נועה שפיצר: למיטב ידיעתי, הלשכה המשפטית יידעה את השרה, אבל בוא נבדוק את הדברים ונראה איפה זה עומד.

נועה שפיצר: אני מוכנה לענות על שאלות מקצועיות.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': עדי אייברמס.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': בוקר טוב עדי, את יכולה אולי להסביר לנו איפה זה נמצא על שולחנה של השרה?

מיכל (מיקי) חיימוביץ': איפה הדבר הזה נמצא, אם בכלל?

עדי אייברמס: אני לא יודעת איפה זה נמצא על שולחנה של השרה.

עדי אייברמס: החומר הועבר אליה.

עדי אייברמס: אני חושבת שהיא רוצה לבחון מבחינה רחבה יותר את המדיניות שלה בעניין לפי שהיא ממליצה על יעדים ספציפיים.

תומר רוזנר: האם אתם הבאתם לתשומת לבה כלשכה משפטית שמדובר בחובה שהיא חייבת לבצע אותה לפי החוק?

מיכל (מיקי) חיימוביץ': שזו חובה שלא מולאה כבר שנים.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': זה לא משהו שקרה אתמול.

עדי אייברמס: נכון.

עדי אייברמס: הייתה טיוטה שכבר הייתה מוכנה, ולדעתי היא גם פורסמה להערות ציבור בזמנו, אבל בסוף הוחלט לא להמשיך אתה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': למה?

מיכל (מיקי) חיימוביץ': בתקופה של איזה שר?

עדי אייברמס: השר הקודם, השר אלקין.

תומר רוזנר: אני חושב שזה נכון שלפחות תביאו לתשומת לבה של השרה שמדובר פה בחוק.

עדי אייברמס: הבאנו לתשומת לבה של השרה, ויש כאן הצעות, פשוט לא הוחלט בדיוק באיזה - - -

תומר רוזנר: אפשר לקבל את מה שהפניתם לתשומת לבה, את המכתב?

תומר רוזנר: אני רוצה להבין אם כתבתם לה במכתב או בדרך שבה הפניתם את תשומת לבה בדרך אחרת שמדובר בחובה, שהיא מפרה חובה חוקית.

עדי אייברמס: אתה רוצה לראות התכתבויות פנימיות?

מיכל (מיקי) חיימוביץ': כן, הוועדה תשמח לקבל את ההתכתבות.

תומר רוזנר: או שאם אתם לא מעוניינים למסור את ההתכתבות הפנימית, תאמרי לי אם זה מה שעשיתם, אם אמרתם לשרה שמדובר בחובה חוקית שהיא לא קיימה, ושהיא חייבת לעשות את זה.

עדי אייברמס: אמרנו לשרה.

עדי אייברמס: אני לא רוצה לדבר בשם לשכת השרה, אבל אני יכולה להגיד שזה משהו שהיא מודעת אליו.

עדי אייברמס: אנחנו מתקדמים עם זה.

עדי אייברמס: היא לא מתעלמת מהחובה שלה.

תומר רוזנר: מצוין.

תומר רוזנר: הכדור בידיה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': מאה אחוז.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': נבדוק את הסוגיה הזאת.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': תודה רבה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': נועה, נחזור אליך.

תומר רוזנר: מהם היעדים שהיא המליצה עליהם?

מיכל (מיקי) חיימוביץ': יש לך את היעדים שאתם המלצתם עליהם?

נועה שפיצר: כן.

נועה שפיצר: זה נמצא גם בדיווח שעבר ביניכם.

נועה שפיצר: אתם יכולים לראות את הגרף שהומלץ על ידנו, את היעדים שהומלצו על ידנו ונמצאים על הגרף.

נועה שפיצר: בזמנו, כבר ב-2018, המלצנו עד שנת 2022 לעמוד על 170 שקיות לנפש בשנה, בשנת 2026 – 120 שקיות, וב-2027 ואילך 65 שקיות לנפש בשנה.

נועה שפיצר: אנחנו הסתכלנו מה קורה בדירקטיבה.

תומר רוזנר: על כמה אנחנו עומדים היום?

נועה שפיצר: אם אנחנו לוקחים את 450 ומשהו מיליון שקיות לנפש בשנה ונשארים עם אותו מספר שקיות בשאר השוק – נעשה רגע את החישוב.

נועה שפיצר: אין לי את זה בשלוף, אני יכולה לבדוק במחשבון.

נועה שפיצר: לחזור?

מיכל (מיקי) חיימוביץ': כן, אני מתנצלת.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אמרת שהיעד הוא 170 שקיות לאדם בשנה.

נועה שפיצר: בשנת הבסיס 2016 עשינו את החישובים שלנו לגבי כמות השקיות שדווחה והערכה של שאר שוק הקמעונאים, והגענו לזה שכל אדם צרך 325 שקיות בשנה.

נועה שפיצר: זו כמות אסטרונומית בלתי נתפסת, כאשר בשנת הבסיס באירופה הם עמדו על כ-100.

נועה שפיצר: באמת אני אומרת, אנחנו יושבים בתוך עמנו, אנשים היו מאוהבים בשקיות האלה ברמה שאי אפשר להסביר אותה בשום צורה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אנחנו צוחקים אבל זה עצוב.

נועה שפיצר: נכון.

נועה שפיצר: נכון.

נועה שפיצר: אם הייתי צריכה את החוק הזה כדי לחנך את האנשים אצלי בבית, שהולכים לסופר עם סלים, אז לפחות מבחינה אישית זה קרה.

נועה שפיצר: אנחנו הסתכלנו מה קורה באירופה, וראינו את דוחות ההפחתה שנקבעו בדירקטיבה האירופית.

נועה שפיצר: הלכנו בערך לפי ההפחתה העצומה שהדגמנו בין 2017-2016 והחלטנו שזה יהיה טוב ויפה יחד עם תקנות ההפחתה האלה לשמור על 80% בשנים הבאות, ולכן המלצנו להפחית ולהגיע בסופו של דבר ל-80% כל הזמן.

נועה שפיצר: זאת אומרת, להראות שאנחנו עומדים על 65 שקיות בשנת 2027 ואילך ולשאוף לזה.

סונדוס סאלח: את יכולה להסביר לנו איך אתם רוצים לשאוף לזה, מה עושים בפועל?

סונדוס סאלח: איך מגיעים ליעד?

נועה שפיצר: קודם כל, מילת המפתח בכל דבר כמעט מבחינתי באזור הפסולת בנושאים שלנו זה חינוך והסברה.

נועה שפיצר: קודם כל.

נועה שפיצר: אי אפשר לזוז בלי להסביר על המניעה של הפסולת.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': מאז הקמפיין שעשיתם בהתחלה בחוק השקיות, לא היה כלום.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': היה קמפיין מצוין, היה אפקטיבי ומאז שום דבר.

נועה שפיצר: נכון, אבל מאז אנחנו כפופים לשרים שנמצאו בממשלת מעבר ואחר כך אנחנו לא זזים.

נועה שפיצר: כמובן, אני נמצאת בסדר עדיפויות שהוא כלל משרדי וזה לא הזרם היחיד.

תומר רוזנר: זה לא מדויק מה שאת אומרת.

תומר רוזנר: יש כספי היטל שמיועדים לדברים האלו.

נועה שפיצר: נכון, אבל גם כספים של ההיטל עצמו, למיטב ידיעתי – ואני מצטערת אם אני עושה פה סלט – דורשים אישור לא רק של הנהלת הקרן וועדת המכרזים של הקרן והעברות, אלא גם של החשב הכללי באיזושהי צורה.

נועה שפיצר: אני הייתי שמחה – ואנחנו ממליצים בכל שנה להמשיך בחינוך ובהסברה, בחינוך ובהסברה כי אחרת אנחנו לא נשמור על זה לאורך זמן.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': יש פה בעיה שמסתמנת, כי אם יש כסף ייעודי שנגזר מתוך ההיטל הזה, שהמטרה שלו היא לעשות חינוך והסברה, אז צריך שהכסף הזה ישמש לדברים האלה.

נועה שפיצר: הכסף הזה הולך לחינוך והסברה.

תומר רוזנר: 50 מיליון שקל.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': 50 מיליון שקל – איזה קמפיינים הייתי יכולה לעשות עם זה.

נועה שפיצר: הכסף הזה הולך לחינוך והסברה, ובשנים האחרונות בעיקר למה שקורה בחופי הים – לכלים החד פעמיים, לניקיון החופים.

נועה שפיצר: פחות התמקדנו במניעה של צריכת השקיות בסופרים.

סונדוס סאלח: אז יש מישהו שיחליט שזה סדר העדיפות.

נועה שפיצר: נכון.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אני מנסה להסתכל בחוק על תשלום ההיטל וגבייתו, סעיף 6, שיועברו לקרן לשמירת הניקיון ויתנהלו בחשבון נפרד, וישמשו לעידוד וצמצום השימוש בשקיות נשיאה חד פעמיות על ידי חינוך והסברה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אני מנסה לראות אם צריך את החשב הכללי.

תומר רוזנר: לא, לא, ודאי שלא צריך.

נועה שפיצר: לא, זה לא זה.

תומר רוזנר: ודאי שלא צריך.

תומר רוזנר: הקרן לשמירת הניקיון היא קרן חוץ תקציבית, היא לא כפופה לתקציב המדינה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': מה שאני מבינה, שבתוך קרן הניקיון יש כסף צבוע של השקיות שמיועד לקמפיין.

תומר רוזנר: כ-50 מיליון שקל.

תומר רוזנר: לשנה, זה צריך להיות 100 מיליון.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': כ-50 מיליון שמיועדים לעידוד ולהסברה.

נועה שפיצר: נכון, ועושם בו שימוש יפה ונכון לניקיון החופים.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אבל למה?

מיכל (מיקי) חיימוביץ': זה אמור להיות להסברה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': מה זאת אומרת לניקיון?

מיכל (מיקי) חיימוביץ': איך משתמשים בזה לניקיון החופים?

מיכל (מיקי) חיימוביץ': החופים שלנו מטונפים.

נועה שפיצר: אני צריכה לברר את העובדות, אבל למיטב ידיעתי, השתמשו בזה בשנים האחרונות, בין היתר, לחד פעמי בים, בכל מה שקשור למה אסור להביא לחופים, שזה חלק מהעניין.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': שוש, תרשמי בבקשה שאנחנו רוצים פירוט לאן הלך הכסף.

תומר רוזנר: זה אפרופו הדיווחים.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': כן, זה אפרופו שאנחנו לא מקבלים דיווחים.

סונדוס סאלח: אפשר לקבל את הדיווחים מה שולם בדיוק, ומה נעשה?

סונדוס סאלח: וגם כן מה עושים בערבית בהסברה?

מיכל (מיקי) חיימוביץ': זה מעניין איזו הסברה נעשית בחברה הערבית סביב סוגיית השימוש בשקיות?

סונדוס סאלח: אני תמיד מחפשת דברים ולא מוצאת.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אין לך חומרים.

סונדוס סאלח: לא, אין לי.

סונדוס סאלח: אפילו להפיץ אצלי בדף, להגיד עכשיו המשרד להגנת הסביבה עושה כך וכך.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אנחנו נעשה סרטון אחרי הישיבה הזאת על זה שאפשר לשים בפחים הכתומים – זאת בעיה שאין פחים כתומים ביישובים הערביים – גם בעברית וגם בערבית.

סונדוס סאלח: גם לא פחים ירוקים.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אנחנו נעשה סרטון בעברית ובערבית שמסביר שאת השקיות צריך לשים בפחים הכתומים, איפה שיש.

סונדוס סאלח: זה מביך שאצלי בקושי יש ירוקים.

תומר רוזנר: באתר של המשרד אין חומרים בערבית על הסיפור של השקיות?

נועה שפיצר: כל מה שאנחנו מעלים לאתר עובר תרגום לערבית ונמצא גם בערבית.

תומר רוזנר: לא, אני מתכוון עלונים, חומרי הסברה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': נגיד בית ספר רוצה לעשות קמפיין בתוך בית הספר, והוא רוצה להשתמש בזה, יש?

נועה שפיצר: היום יש למשרדים אתר אחוד כזה.

נועה שפיצר: זה לא כמו האתר שלנו בעבר שאפשר היה להוריד חומרי פרסום.

נועה שפיצר: יש דוחות, יש אתר שנראה מאוד יפה ואחוד עם שאר משרדי הממשלה.

נועה שפיצר: אנחנו פחות מצליחים להעלות לשם ברושורים או דברים כאלה.

נועה שפיצר: אבל הכול עובר תרגום לערבית ונמצא גם בערבית.

נועה שפיצר: כל מה שיש בעברית יש גם בערבית.

נועה שפיצר: זה בנפשי.

לירון אדלר: אני רוצה לציין בנושא של ייעוד כספי ההיטל שהסעיף כאן הוא מאוד ממוקד דווקא לנושא של השקיות.

לירון אדלר: נכון שהנושא של החד פעמי בחופים הוא חשוב, אבל ממש כתוב כאן שכספי ההיטל צריכים לדבר על ההטמעה של החוק הזה ושל עידוד הצמצום בשימוש בשקיות גם בהסברה, גם בשימוש באמצעי נשיאה חלופיים, ודברים כאלה.

לירון אדלר: זאת אומרת, זה ממש מכוון.

לירון אדלר: כתוב שאם לא ישתמשו בכסף למטרה הזאת, אז שישתמשו בכסף לקידום מטרותיו של חוק אוויר נקי.

לירון אדלר: ההכוונה כאן היא מאוד מדויקת.

נועה שפיצר: הנתונים של השימוש בכספי ההיטל, בחשבון הייעודי הם לא לפניי, אז אני מציעה שכדאי שזה יהיה - - -

מיכל (מיקי) חיימוביץ': בואי נדבר על הסוגיה של גובה ההיטל.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': על פי החוק השר צריך לבחון את הנושא הזה מדי שלוש שנים.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אנחנו הגענו.

נועה שפיצר: לא, הוא צריך לבחון מדי שלוש שנים את העמידה ביעדי צמצום השימוש בשקיות.

תומר רוזנר: אבל אין יעדים.

נועה שפיצר: כשהם יהיו, אבל את ההיטל הוא יכול לבחון כל הזמן.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': בכל רגע נתון?

נועה שפיצר: כן, בכל רגע נתון.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': נעשתה בחינה כזאת?

נועה שפיצר: כשזיהינו את המגמה של העלייה הזוחלת, בין היתר, דיברנו אם להמליץ על העלאת גובה ההיטל.

נועה שפיצר: אני חושבת שבתקופה הנוכחית אני מושכת את ההמלצה הזאת, א', בגלל שאנחנו משתמשים יותר במוצרים חד פעמיים, ולא הייתי רוצה כרגע, אם הצריכה נעשית מסיבות בריאותיות, להשית על זה עוד הוצאה.

נועה שפיצר: מצד שני, אם אנחנו מסתכלים על ההפרש בין ה-80% של שנת 2017, על ה-370 או 380 מיליון שקיות, לבין 450 מיליון שקיות שאנחנו צורכים בשנת 2019, הפער הזה הוא לא מצדיק לדעתי הכפלה של גובה ההיטל.

נועה שפיצר: לכן כרגע אני לא ממליצה על זה, אבל כמובן שזו רק המלצה מקצועית.

נועה שפיצר: אני כן סבורה מבחינה מקצועית שבסופו של דבר השקית הזאת היא מוצר, וצריך לזכור את זה.

נועה שפיצר: הפרקטיקה משנות ה-70 – סליחה על החשיפה של הגיל – הלכתי עם סל למכולת, השקית הפכה לאיזושהי פריבילגיה או משהו שאנשים היו בטוחים שבחוק מגיע להם לקבל שקית כשהם קונים, צריכה לחלוף מהעולם.

נועה שפיצר: השקית הזו היא מוצר, היא צריכה לקבל ברקוד והיא צריכה לקבל מחיר.

נועה שפיצר: אני בקופה אחליט אם אני צורכת אותה או לא צורכת אותה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': כל מי שקונה באירופה יודע שהוא מגיע לסופר ואין שקיות.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אין שקיות.

נועה שפיצר: נכון.

נועה שפיצר: נכון.

נועה שפיצר: אז אם עינינו כל הזמן נשואות לאירופה, אני חושבת שבמצב הזה אנחנו לא אמורים להיות שונים.

נועה שפיצר: כמו שאני לא הולכת למכולת ויוצאת בכל פעם עם ליטר חלב במתנה, שהמחיר שלו מגולם ומגולגל במוצרים אחרים, אני לא אמורה לצאת עם שקית שהמחיר שלה הוא סוג של טרמפיסט, כי אלה שמגיעים עם סל קונים מוצרים שהמחירים של השקיות מגולגלים שם.

נועה שפיצר: בעיניי זה לא ראוי, זה צריך לקבל מחיר, להיות מוצר, להיות מוצר קופה או מוצר מדף.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': יש את הסוגיה של עובי השקיות, שקיות דקות.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': החוק אוסר על כלל המשק לספק שקיות בעובי קטן מ-20 מיקרון.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': המשרד עושה משהו לאכוף את זה?

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אלה השקיות של הפירות והירקות, נכון?

נועה שפיצר: לא אנחנו מדברים רק על שקיות גופיה.

נועה שפיצר: הסעיף לגבי עובי השקיות הוא רק לגבי השקיות בחוק השקיות שנכללות בחוק השקיות.

נועה שפיצר: כשנכנס החוק לתוקף הבנו שצריכה להיות מעבדה מורשית שאנחנו יכולים לשלוח אליה שקיות מדגמיות כדי לבדוק את העובי שלהן.

נועה שפיצר: אנחנו התקדמנו עם זה אבל בגלל סדרי עדיפויות בתוך המשרד שהוכתבו לנו, אנחנו לא הגענו לשם.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אז היום לא בודקים את זה בכלל, ויכול להיות שמוכרים שקיות שהן דקות ונקרעות.

נועה שפיצר: אני אקח אותך גם לצד השני, כי אנחנו לא בודקים גם את העובי של השקיות העבות.

נועה שפיצר: ולמה חשוב לי לציין את זה?

נועה שפיצר: כי כששקית דקה, אנשים יכולים להגיד לי אנחנו חושדים שהשקית דקה כי היא נקרעת, תראו מה קורה פה.

נועה שפיצר: אבל כשהשקית עבה, מה שקורה – כשחוק השקיות נכנס לתוקף והגדיר את עובי השקית בין 50-20 מיקרון, אז היו את כל החכמולוגים שעיבו את השקיות שלהם ל-50 פלוס והחריגו את עצמם מהחוק.

נועה שפיצר: זה עשה נזק בל יתואר כי אני ממשיך לחלק שקיות בחינם – בחינם, במירכאות – ועושה עוול עוד יותר גדול.

נועה שפיצר: יש קמעונאי מאוד גדול שכל המשלוחים שלו הפך לשקיות נייר עבות מאוד.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': מי זה?

תומר רוזנר: לא אומרים.

נועה שפיצר: אני אראה לך אחרי זה תמונות.

נועה שפיצר: הפך את השקיות שלו לשקיות נייר מאוד עבות.

נועה שפיצר: בצורה הזאת, כשאת רוכשת באונליין שלו, את לא צריכה לכתוב כמה שקיות את צריכה, הוא לא צריך לגבות ממך את ההיטל, אין לו את הכאב ראש הזה, אבל הנזק שהשקיות האלה עושות הוא עצום.

נועה שפיצר: יש עוד קמעונאי שעשה חגיגה עוד יותר גדולה, בהזמנות אונליין שלו, במקום שקיות גופיה בין 50-20 מיקרון כדי שיהיו בתוך החוק, הוא שולח סלים רב פעמיים.

נועה שפיצר: וקיבלנו תמונות מלקוחות שנערמות אצלם בבית ערימות של סלים רב פעמיים.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': הרעיון של סל רב פעמי הוא שאתה הולך אתו בכל פעם.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': ברגע שמקבלים את זה במשלוחים, זה נתקע בבית.

נועה שפיצר: נכון, אבל פה המהות היא לגמרי חד פעמית.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': הם הפכו את הרב פעמי לחד פעמי.

נועה שפיצר: הם לקחו את הרב פעמי והפכו אותו לגמרי לחד פעמי, כי לאנשים בסופו של דבר אין מה לעשות עם כל כך הרבה סלים, ומה שהם עושים, שמים את זה בפח.

סונדוס סאלח: אני רוצה להגיד לך הערה, שעכשיו נכנסתי לאתר של המשרד להגנת הסביבה.

סונדוס סאלח: יש הבדל עצום בין מה שנכתב בעברית, בין מה שמפורסם בעברית, לבין מה שמפורסם בערבית.

סונדוס סאלח: זה לגבי מה שאמרת, שממש מתרגמים הכול לערבית, אז התשובה היא לא, ואת יכולה להיכנס.

נועה שפיצר: אני אסמוך על מה שאת אומרת, כי לקרוא בערבית אני לא יודעת.

סונדוס סאלח: אין שום טקסט חוץ מלהעלות את המודעות לכל הסוגיות הסביבתיות בחברה הערבית.

סונדוס סאלח: אני מאוד דואגת לזה, ואני פועלת למען זה.

סונדוס סאלח: בשביל זה אני כאן.

נועה שפיצר: אני אלך לעשות שיעורי בית.

נועה שפיצר: כשאומרים לי שהעלינו, אין לי את היכולת לבדוק אם זה אחד לאחד.

תומר רוזנר: היא אומרת שאין בכלל.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': מה שאת אומרת, בסוגיה של עובי השקיות, אנחנו נטפל.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': סונדוס, צריך לטפל בסיפור של ההנגשה.

לירון אדלר: מה שהם עושים היום הוא לא אסור על פי החוק.

לירון אדלר: אם אתם רוצים להתמודד עם זה, יש לכם איזושהי מחשבה?

מיכל (מיקי) חיימוביץ': מה אתם יכולים לעשות עם זה?

נועה שפיצר: אני מחזירה אתכם לעניין הזה שהסלים והשקיות האלה הם אריזת שירות בחוק האריזות, ולכן אותם יצרנים רבעוניים של אותם סלים או אותן שקיות או סלי נייר עבים צריכים להיות חתומים עם הגוף המוכר תחת חוק האריזות ולשלם עליהם דמי טיפול, שאפשר יהיה בכסף הזה לאסוף את הסלים האלה ושקיות הנייר האלה, שגם הן אמורים להגיע לפח הכתום ולמחזר אותם ככל הניתן.

נועה שפיצר: אנחנו פנינו בכתב לאותם קמעונאים כדי לבדוק למה ההתנהלות היא כזאת, למרות שזה במסגרת החוק, אבל ברור לנו שזה לא מאהבת מרדכי.

נועה שפיצר: אני חייבת להגיד שאפילו לא נענינו בתשובה.

תומר רוזנר: אני לא מבין, אין לכם סמכויות אכיפה לחוק האריזות?

נועה שפיצר: לחוק האריזות כן.

נועה שפיצר: בחוק האריזות אנחנו נאכוף את זה דרך שם, אני בהחלט מתכוונת להמליץ לעשות את זה.

דניאל מורגנשטרן: אפשר להוסיף?

דניאל מורגנשטרן: דניאל מורגנשטרן.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אתה רוצה ספציפית על הסוגיה הזאת, דניאל, כי אני אתן לכם רשות דיבור אחר כך.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': יש לי שורה של נושאים שאני רוצה לעבור מול המשרד, ואני אתן אחרי זה רשות דיבור לאורחים.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': יש לנו עוד כמה נושאים.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': מכירת השקיות על ידי הקמעונאים הגדולים, אלה שבתוך החוק הזה, איך אתם אוכפים את הנושא של גביית ההיטל?

מיכל (מיקי) חיימוביץ': ממה שאני הבנתי בדוח, כתוב שם שהתגלו פערים בדיווחי הקמעונאים בין מספר השקיות שקנו ואלה שמכרו.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': התגובה שלכם לזה מנוסחת בלשון עתיד, לא ברור מה עשיתם.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אתם אומרים שם מה תעשו.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': כשיש את הפערים האלה, מה עשיתם?

נועה שפיצר: קודם כל, יש כמה נקודות שבמהלך יישום החקיקה עלו ואנחנו עורכים עליהם דיונים גם בתוך המשרד, וגם קיבלנו משובים מקמעונאים בלשכות המסחר שאנחנו צריכים לשבת ולראות אותם.

נועה שפיצר: אני אשמח להעלות את הפערים האלה.

נועה שפיצר: בין היתר, זה הפער בין מה שאותו קמעונאי גדול רכש מהספקים שלו לבין מה שהוא מכר ללקוחות במחיר של 10 אגורות שמהווה את ההיטל.

נועה שפיצר: בשלב זה, כמו שאתם יודעים, אין לנו תקנות הפחתה, אז אנחנו לא יכולים להטיל עיצומים כספיים, אבל אנחנו כן יכולים לדרוש לפי סעיף 8, למיטב זכרוני, את כל הנתונים של אותו קמעונאי, אותם נתונים שנמצאים אצלו לעריכת הדוח במשרד להגנת הסביבה.

נועה שפיצר: על הפערים האלה אנחנו יכולים לדרוש את הכסף, להוציא דרישת תשלום.

נועה שפיצר: העניין הוא שהפערים האלו נובעים מכמה סיבות, מסתבר, ויש לנו חילוקי דעות עם השוק, ואנחנו יושבים ובוחנים את זה.

נועה שפיצר: אני אשמח לפרט.

נועה שפיצר: קודם כל, הקמעונאים העלו את סוגיית השימוש העצמי.

נועה שפיצר: מה זה שימוש עצמי?

נועה שפיצר: אני אשמח אחר כך שיגיבו השומעים, אבל סוגיית השימוש העצמי אלו אותן שקיות שבסופרים לוקחים מהפול של השקיות ומשתמשים בהם בסופרים מאחורה לשימושים כמו שאנחנו אולי עושים עם השקיות בבית אחרי שאנחנו קנינו אותן ב-10 אגורות – אולי לפח, אולי לנשיאה של כל מיני דברים.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': איזה אחוז זה יכול להיות?

נועה שפיצר: זאת שאלה טובה.

נועה שפיצר: זאת שאלה טובה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': זה לא משהו שנראה לי שיכול להסביר פערים מאוד מאוד גדולים.

נועה שפיצר: מהו אותו שימוש עצמי, וכמה אנחנו יכולים לקבל את האמירה הזאת לגבי שימוש עצמי.

נועה שפיצר: הסעיף השני הוא פחת.

נועה שפיצר: אנחנו יודעים ששקיות גופיה, שקיות נשיאה חד פעמיות זה מוצר נחות.

נועה שפיצר: זאת אחת הסיבות שהמחוקק החליט לעבות אותו, להעלות את המשקל שלו ולעבות אותו.

נועה שפיצר: אבל עדיין זה נשאר מוצר נחות ויש לו פחת.

נועה שפיצר: השאלה היא מהו פחת סביר.

נועה שפיצר: פחת סביר זה 5%, פחות סביר זה 10%?

נועה שפיצר: מהו אותו פחת סביר?

נועה שפיצר: כי כל עוד זה לא איזשהו משלוח עצום שיש בו פגם ואתה מחזיר אותו - - -

מיכל (מיקי) חיימוביץ': מי קובע את זה?

נועה שפיצר: זה גם משהו שאנחנו צריכים לדון ולקבוע אותו.

נועה שפיצר: אחרי שאנחנו דרשנו את הנתונים, קמו קמעונאים ובאי כוחם והודיעו לנו שאנחנו חורגים מסמכותנו כשאנחנו מבקשים את הנתון כמה הקמעונאים קנו שקיות.

נועה שפיצר: זאת אומרת, עולה הטענה שהרגולטור לא יכול לבקש לדעת מה אותה כמות שקיות שהקמעונאי קנה מהספק שלו כדי שנוכל להשוות אותה לכמה הוא מכר ללקוחות, כדי שנדע מה הפער.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אתם לא יכולים כרגע?

נועה שפיצר: עולה הטענה שבדיווח השנתי המבוקר אנחנו לא יכולים לבקש את זה, אבל לפי סעיף 8 אנחנו יכולים לבקש את זה, ולכן אנחנו נמשיך ונבקש את זה בכל דרך שאנחנו נצליח לעשות את זה.

תומר רוזנר: יש הוראה מפורשת שהם צריכים לתת.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': יש הוראה מפורשת בחוק.

לירון אדלר: ההוראה היא לגבי דיווח על מספר השקיות החד פעמיות שבעדן הוא חייב בתשלום היטל לפי סעיף 5.

לירון אדלר: זה מה שהם צריכים לדווח.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': זאת אומרת, רשתות קמעונאיות חייבות להעביר את הנתונים כמה הם קנו.

תומר רוזנר: הם יכולים לדרוש ממנו נתונים.

לירון אדלר: לא, אבל כתוב שהמנהל או מי שהוא הסמיכו לכך רשאי לדרוש מקמעונאי גדול להמציא לו כל מידע ששימש לעריכת דוח לפי סעיף זה; נדרש קמעונאי גדול להמציא מידע כאמור, ימציאו במועד ובאופן שצוינו בדרישה.

לירון אדלר: נראה שאפשר.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': שיש לכם את הכלים לעשות את זה.

נועה שפיצר: בסדר, אבל אני אומרת שאלה הסוגיות שעולות מהשטח וצריך להתמודד אתן.

נועה שפיצר: אני מציגה לכם את הלך הרוח.

תומר רוזנר: אתם כבר הוצאתם דרישות תשלום לפי סעיף 8?

נועה שפיצר: אנחנו הוצאנו דרישות תשלום כאלה.

נועה שפיצר: כרגע זה עומד בדיונים כי יש פה סוג של - - -

תומר רוזנר: יש טענות.

נועה שפיצר: לטעון טענות ואנחנו בוחנים את הטענות.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': הוצאתם את הדרישה, הם חזרו אליכם עם הסגות ואתם בדיון אתם על זה.

נועה שפיצר: נכון.

נועה שפיצר: נכון.

נועה שפיצר: ואני מציינת שדרישות התשלום שהוצאנו מסתכמות בעשרות מיליוני שקלים שאמורים להיכנס לקרן לשמירת הניקיון.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': וללכת מי יודע לאן.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': העיצומים הכספיים – אני אסביר, אין לנו פה יותר מדי על מה לדון – אתם לא מפעילים את הפרק הזה כי אתם לא עדכנתם את תקנות ההפחתה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': זה לא הגיע לשולחן הוועדה.

תומר רוזנר: זה הגיע שלשום.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': זה הגיע שלשום.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': יפה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': זה הגיע שלשום ואנחנו עובדים על זה.

לירון אדלר: לא, זה הגיע לוועדה כבר בכנסת ה-20.

לירון אדלר: היו לנו דיונים משפטיים בעקבות קושי שמצאנו בתקנות.

לירון אדלר: עכשיו זה מוגש שוב ואנחנו ננהל על זה דיון.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אני מקווה שאנחנו נקדם את הנושא הזה במהרה, ואז גם הסוגיה של העיצומים הכספיים תיפתר.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': עכשיו אנחנו מגיעים לסוגיה החשובה מאוד של הרחבת תחולת החוק, שזה בעיניי דבר חשוב מאוד ונדרש.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': החוק מסמיך את השר או השרה להרחיב את תחולת החוק לעוסקים נוספים, חוץ מקטנים.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אנחנו נדבר על זה, יהיו פה בטח עוד הרבה אנשים שידברו על זה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': מה העמדה של השרה?

נועה שפיצר: קודם כל אני יכולה להגיד את העמדה שלי.

נועה שפיצר: אני חושבת שלהרחיב את החוק במתכונת הנוכחית שלו לא יהיה צעד נכון.

נועה שפיצר: הנטל הרגולטורי בעריכת דיווחים מבוקרים על צריכת שקיות והעברה למשרד להגנת הסביבה כרגולטור, והבחינה של דיווחים מאלפי עוסקים במשק לעומת מה שזה יביא - - -

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אני מבינה את זה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': מול זה יש אופציה שמי שמוכר יקבל את הכסף.

נועה שפיצר: נכון.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': כלומר, חנות מכולת שיש לה שקיות גובה 10 אגורות ולוקחת 10 אגורות אליה.

נועה שפיצר: 10 אגורות מינימום.

נועה שפיצר: מבחינתי היא יכולה לקחת גם - - -

מיכל (מיקי) חיימוביץ': מינימום.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': היא יכולה לקחת גם שקל.

נועה שפיצר: שתיקח שקל ותעשה על זה רווח.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': ותרוויח על זה כסף.

נועה שפיצר: בוודאי.

נועה שפיצר: ההמלצה שלי היא שזה יהיה מוצר שיש לו ברקוד והוא מוצר מדף.

נועה שפיצר: את תחליטי אם את צורכת אותו או לא צורכת אותו.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': השינוי הזה מחייב – אנחנו יכולים?

מיכל (מיקי) חיימוביץ': זה משהו שהשרה יכולה להביא לוועדה ולעבור כאן, הרחבה?

תומר רוזנר: לא, זה תיקון חקיקה.

תומר רוזנר: הרחבה, אם רוצים שתהיה, במתכונת של היטל.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': הבנתי, במתכונת של היטל זה רק – אבל אם זו חקיקה חדשה.

לירון אדלר: חקיקה שתחייב לקחת על זה כסף.

לירון אדלר: היום באופן עקרוני, אם מישהו רוצה לעשות את זה וולונטרית, הוא יכול לעשות את זה היום, אין מניעה.

לירון אדלר: חנות שרוצה להחליט שהיא לוקחת כסף על שקיות יכולה לעשות את זה.

לירון אדלר: אם רוצים לחייב כל חנות לגבות תשלום על שקית, אם רוצים שזו תהיה חובה, זה צריך להיות בחקיקה.

לירון אדלר: השאלה אם רוצים להרחיב את המודל של החוק הזה הקיים לא לכל העוסקים במשק, אלא לסוג מסוים של עוסקים, לעוד פלח.

לירון אדלר: השאלה אם זה נבחן.

נועה שפיצר: הראיתי בעבודה מוקדמת יותר שהתרומה של מספר השקיות של הפלח הזה הוא יחסית נמוך.

נועה שפיצר: של הקמעונאים הבאים בתור, מתחת לקמעונאים הגדולים, התרומה היא יחסית נמוכה לעומת הנטל הרגולטורי שזה יביא אתו, ואני לא ממליצה לעשות את זה.

נועה שפיצר: אבל אני כן רוצה להתייחס למה שאמרת לגבי בתי העסק שיכולים היום בצורה וולונטרית לגבות מחיר על השקית.

נועה שפיצר: לפחות בשנה-שנתיים הראשונות אנחנו קיבלנו תלונות מאנשים.

נועה שפיצר: קיבלנו תלונות מהציבור על מכולות וסופרים שגבו מחיר על שקיות.

נועה שפיצר: מה פתאום, אם אין חוק, למה אתם גובים תשלום?

נועה שפיצר: היינו צריכים להסביר כל הזמן שאנחנו מעודדים את הדבר הזה, ואני קוראת לבתי עסק וקמעונאים אחרים: קחו כסף על שקיות.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': קחו כסף על שקיות.

נועה שפיצר: הנושא הזה פשוט נשגב מבינתי למה זה צריך להיות משהו שמחולק בחינם.

נועה שפיצר: הוא בחינם לכאורה, המחיר שלו מגולגל על המוצרים האחרים.

נועה שפיצר: אנחנו מדברים על יוקר מחייה, אז תורידו מהמוצרים האחרים את המחיר של המוצר הנחות הזה, עם כל הכבוד לו, ואנשים יגיעו עם סלים, הם הראו שהם יכולים לעשות את זה.

נועה שפיצר: רוב הציבור הראה שהוא אוהב את החוק הזה, אז תרכבו על הגל הזה.

תומר רוזנר: יש לי שאלה.

תומר רוזנר: אני מבין שההמלצה שלכם היא לא להרחיב את החוק בשלב הזה לכל העוסקים או על רוב העוסקים כי זה נטל רגולטורי וכולי.

תומר רוזנר: אבל המצב שהחוק יצר, שהוא לקח את 20 הקמעונאים הגדולים, רשתות המזון, הוא מצב אבסורדי, שאפשר להסביר אותו מבחינת פגיעה בשוויון.

תומר רוזנר: למשל חנויות נוחות של חברה מסוימת הן בתוך החוק וחנויות נוחות זהות ממש במתכונתן ובפעולתן הן מחוץ לחוק.

תומר רוזנר: אנחנו יודעים על מה אני מדבר.

תומר רוזנר: השאלה אם חשבתם לא על הרחבה רוחבית של כל העוסקים, אלא ליצור לפחות את האחידות בסוגי העוסקים שזה חל עליהם, כי אם אני הולך לתחנת דלק אחת וגובים ממני 10 אגורות ובתחנת הדלק שלידה לא, זה מוזר.

תומר רוזנר: זה תוצאה שהחוק יצר מכיוון שהוא הלך לקמעונאים הגדולים, אבל לפחות מבחינת הציבור יכול להיות שיש מקום לשקול את הדבר הזה, לפחות להרחיב לעסקים שהם דומים במאפייניהם לעסקים שנופלים בגדר החוק.

נועה שפיצר: התשובה לדעתי היא די פשוטה.

נועה שפיצר: קודם כל, להתחיל לזהות קמעונאים או בתי עסק שמאוד דומים באופיים לחלקים בקמעונאים הגדולים, זו עבודה.

נועה שפיצר: זה לעשות עבודה ובכל פעם להחיל את זה או למצוא את ההגדרה המתאימה שאתה תוכל לחיות אתה בשלום בתוך החקיקה – לעבור את תומר, אם נביא הגדרה שתעבור אותך, סימן שעשינו עבודה טובה.

נועה שפיצר: אני חושבת שזה לא נכון.

נועה שפיצר: מה שכן, הדוגמה של חנויות הנוחות, אני רק מעירה את שימת לבה של יושבת-ראש הוועדה, שאותן חנויות נוחות שמצאו את עצמן מוגדרות כקמעונאי גדול בגלל חברת האם שלהן עיבו את השקיות.

נועה שפיצר: זאת אומרת, הן טענו לאי שוויון ותחרות לא הוגנת.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': הסיפור הזה של עיבוי השקיות זו שערורייה.

נועה שפיצר: הן עיבו את השקיות שלהן מעל 50 מקרון כדי שהן לא יצטרכו למכור את השקית.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': מה אפשר לתקן בחוק שלא תהיה את הלקונה הזאת?

תומר רוזנר: אפשר להגדיר מחדש את העובי של השקית שזה חל עליה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': נכון.

תומר רוזנר: במהלך תהליך החקיקה החשש הזה היה על השולחן.

תומר רוזנר: אותה רשת שעשתה את המעבר לשקיות עבות יותר עשתה את זה כבר במהלך תהליך החקיקה, ואנחנו הפנינו את תשומת לב המשרד.

תומר רוזנר: המשרד היה מודע לזה.

תומר רוזנר: הטענה של המשרד בזמנו הייתה שזה לא יהיה כלכלי לעשות את זה.

תומר רוזנר: זו טענה שהוכחה כלא נכונה, ויכול להיות שיש מקום לשקול תיקון החקיקה בהקשר הזה.

לירון אדלר: זה מופיע בהגדרה של השקית.

לירון אדלר: כרגע הם לא עושים שום דבר שהוא לא בסדר.

לירון אדלר: אם רוצים להתמודד עם זה, אחת הדרכים להתמודד, אם אין מספיק דרכים לאכוף דרך חוק האריזות, אולי צריך לשקול לתקן את החוק כאן.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': בשלב הזה אני רוצה לצרף לדיון שני נציגים.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אנחנו נתחיל עם עמיעד לפידות, אדם טבע ודין.

עמיעד לפידות: בוקר טוב, שלום לכולם.

עמיעד לפידות: אני ישר מעביר את רשות הדיבור כדי לחסוך בזמן לעורכת דין מירב עבאדי, השותפה שלי בתחום פסולת באדם טבע ודין.

מירב עבאדי: ברשותכם, אני אציג מצגת קצרה.

מירב עבאדי: אני מאוד מתחברת לדברים שנאמרו עד עכשיו.

מירב עבאדי: חוק השקיות הוא הצלחה מסחררת.

מירב עבאדי: אני באמת חושבת שזו הצלחה של המשרד להגנת הסביבה.

מירב עבאדי: הפחתה של 80% מהשקיות שעליהן חל החוק זו בהחלט ירידה דרמטית שחוסכת ייצור של פסולת במקור, שזה דבר שכולנו שואפים לעשות.

מירב עבאדי: בנק ישראל, בדוח שהוא הוציא משנת 2018, המליץ על הרחבת החוק, ואנחנו סבורים שהרחבה כזו היא המהלך המתבקש.

מירב עבאדי: אני מתחברת גם לדברים שאמרה הגברת שפיצר לגבי העניין של הנטל הרגולטורי על העסקים הקטנים, ולכן אנחנו מציעים מודל שבו העסקים הקטנים לא יוכלו לתת שקיות בחינם אלא הם יצטרכו לגבות עליהן תשלום של 10 אגורות, וניסחנו הצעת חוק כזו שעונה על כל הצרכים.

מירב עבאדי: אני כן סבורה שיש מקום להרחיב את החוק ביחס לקמעונאים גדולים שהם לאו דווקא מתחום המזון.

מירב עבאדי: אני לא רואה סיבה לעשות הבחנה בין רשת פארם לבין רשת מזון, שתיהן מחלקות שקיות, שתיהן צריכות לגבות עליהן תשלום ולהעביר את התשלום לקרן הניקיון.

מירב עבאדי: אני כן חושבת שההבחנה צריכה להיות בין קמעונאים קטנים לבין קמעונאים גדולים, שהקטנים, כדי לחסוך מהם את הנטל הרגולטורי, יגבו תשלום שיגיע לכיסם ויקל עליהם כלכלית, כי יש להם מוצר שהם לא גובים עליו כסף נכון להיום אבל עכשיו יגבו עליו כסף, בעוד שהקמעונאים הגדולים כן יצטרכו להעביר את הכסף הזה לקרן הניקיון.

מירב עבאדי: אנחנו בדקנו ומצאנו שהרחבת החוק מסייעת גם לרשויות המקומיות במובן הזה של הטיפול בפסולת.

מירב עבאדי: פסולת שנמצאת במרחב הציבורי – לאסוף אותה, לטפל בה, אתם רואים את הנתונים – עולה 8,750 שקלים לטון, לעומת פסולת שמגיעה אפילו לפח הירוק, שלא לומר פסולת שבכלל לא נוצרת.

מירב עבאדי: עשינו מחקר קטן כמה עסק קטן מחלק שקיות בחינם ביום, והגענו לסדרי גודל של 100 שקיות ביום, מה שמביא לעלות שנתית של 3,000 שקלים על שקיות שהן בחינם.

מירב עבאדי: כמובן שאין באמת חינם, הכול מתגלגל לכיס של כולנו, אבל אם אנחנו מאפשרים לעסקים הקטנים לגבות תשלום עבור השקיות האלה, אנחנו אוטומטית עוזרים לכ-50,000 עסקים שהיו מחלקים את השקיות האלה כי זה נוהג, אבל מחר הם יכולים פשוט לגבות עליהן תשלום.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': מעניין אותי, אנחנו הבנו עכשיו שאף אחד לא מונע את זה מהם.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': גם היום כל חנות יכולה לגבות כסף עבור השקיות.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': את יודעת אם הם בכלל מודעים לזה?

מיכל (מיקי) חיימוביץ': מה מונע מהם לעשות את זה כבר עכשיו?

מירב עבאדי: - - -

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אנחנו לא שומעים אותך פתאום.

מירב עבאדי: - - -

מיכל (מיקי) חיימוביץ': מירב, משהו שם עם המיקרופון התקלקל.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אנחנו לא שומעים אותך פתאום, ואם שומעים, שומעים אותך לא טוב.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': לא טוב.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': ממש לא טוב.

עמיעד לפידות: אני אשלים את מירב עד שהתקשורת אתה תסתדר.

עמיעד לפידות: לעסקים אין ברירה.

עמיעד לפידות: לא יכולה להיות סיטואציה שבה עסק אחד נותן שקיות בחינם והעסק שלידו, שהוא מתחרה שלו, יבקש תשלום על השקית הזאת.

עמיעד לפידות: אנחנו יוצרים פה מצב שהוא לא אפשרי.

עמיעד לפידות: העסקים ישמחו מאוד אם זה יהיה בחקיקה, כי אז זה מיישר את כל השוק, זה מיישר את כל המערכת.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אני מסכימה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אני לא אומרת מיד שלא צריך את החוק.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': ברור שעדיף שיהיה חוק שיחייב את כולם.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': דווקא בגלל שאנחנו יודעים שהחוק הזה נתפס באופן חיובי אצל הציבור, אני חושבת שאפילו מכולת שאומרת אני מנסה לעודד אנשים להשתמש פחות בשקיות ואני גובה 10 אגורות – אני לא בטוחה שלאנשים יהיה משהו רע להגיד על זה.

לירון אדלר: יש ארצות שעשו את זה בצורה של אמנה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': צריך לנסות לחשוב על דרך של פנייה כדי לקדם את זה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': לקדם לפחות בינתיים וולונטרית עד שנחוקק את החוק.

עמיעד לפידות: זה בסדר גמור, רק איך הולך השיר?

עמיעד לפידות: פה זה ישראל יא סאלח.

עמיעד לפידות: זה הסיפור, חברים, אין מה לעשות.

עמיעד לפידות: אנחנו בארץ הקודש חיים, ופה זה קצת שונה מאירופה ואין לנו ברירה.

עמיעד לפידות: כששני עסקים מתחרים אחד בשני, אחד ייתן בחינם ואחד יגבה תשלום על השקית, הציבור ילך לעסק השני, ולא משנה כמה המודעות שאנחנו חושבת שקיימת בציבור היא גבוה – והיא גבוהה, אבל עדיין לא מספיק.

עמיעד לפידות: יש נכונות, אבל עדיין לא מספיק.

עמיעד לפידות: אבל אנחנו חייבים לעזור לציבור לקבל את ההחלטות הנכונות, וחוק כמו חוק השקיות וחוק כמו חוק הפיקדון אלו חוקים שעוזרים לציבור לעשות את המהלכים הנכונים ולשמור על הסביבה.

עמיעד לפידות: אלו חוקים מחנכים.

מירב עבאדי: אני יכולה להוסיף משהו?

מירב עבאדי: שומעים אותי עכשיו?

מירב עבאדי: כמו שתואר קודם לכן, אנחנו רואים שעסקים מנסים להתחמק מהחוק באמצעות חלוקה של שקיות בחינם מעבר ל-50 מיקרון.

מירב עבאדי: זאת אומרת, מבחינת העסקים, הם מעדיפים לחלק שקית בחינם ושיבואו לקוחות מאשר למנוע את חלוקת השקיות.

מירב עבאדי: לכן אם לא יהיה איסוף גורף על חלוקת שקיות, בין במתכונת של העברת התשלום לקרן הניקיון ובין במתכונת של גביית התשלום ידי העוסק עצמו, אנחנו לא רואים את החוק הזה מיושם.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': עוד משהו במצגת שלא הספקנו לראות?

מירב עבאדי: סיימנו את המצגת באמירה שפלסטיק זה חומר מזהם, והמזהם צריך לשלם.

מירב עבאדי: אני מתחברת לדברים שאמר עמיעד לגבי הרצון שלנו, אדם טבע ודין, לקדם חקיקה שמגיעה ישר מהשלב הראשון של ההיררכיה של הטיפול בפסולת, זאת אומרת, למנוע את היצירה של הפסולת.

מירב עבאדי: אם אנחנו הצלחנו להביא לזה ש-80% מהשקיות בכלל לא מיוצרות, אז לטפל עכשיו במגזר נוסף של כמיליארד שקיות נראה לנו משהו מספיק חשוב כדי שהחוק ישונה לכבודו.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': בהחלט.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אני מסכימה עם זה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': ננסה לקדם את החוק הזה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': תודה רבה מירב ותודה רבה עמיעד.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': מאיה יעקובס מ"צלול".

מאיה יעקבס: תודה רבה.

מאיה יעקבס: קודם כל, אני מברכת מאוד על הדיון החשוב הזה ועל השאלות החשובות שנשאלו כאן לגבי העיכוב הארוך בפרסום הנתונים ואופן קביעת היעדים של החוק.

מאיה יעקבס: לאור העובדה שהמשרד טען שאין לו את הנתונים על השקיות לפני 2016, לא ברור על סמך מה הם קבעו את הירידה של 1.75 מיליארד שנרכשו על ידי הקמעונאים.

מאיה יעקבס: אלו מספרים שאנחנו מאוד מברכים עליהם.

מאיה יעקבס: אנחנו ב"צלול" מאוד גאים על התפקיד שלנו ביחד עם המועצה לישראל יפה בהעברת החוק בעזרת השרים פרץ וגבאי, שהיו דמויות מפתח שאפשרו אותו.

מאיה יעקבס: החוק מאוד חשוב, אנחנו סבורים שחייבים להרחיב אותו ולהכיל אותו על כלל בתי העסק בישראל, בין אם זה מצב שבו מישהו ירוויח מזה ולא הכול ילך לרגולטור ולהסברה, למרות שהחוק אמור לגבות את הכסף להסברה.

מאיה יעקבס: לא שמענו פה מספיק כמה כסף נאסף על ידי הממשלה ומה בדיוק עושים עם הכסף הזה.

מאיה יעקבס: זו אמורה להיות הסברה אינטנסיבית למה החוק חשוב, מה המשמעות שלו לבריאות האדם והטבע כדי לייצר מוטיבציה בשביל כולם בציבור.

מאיה יעקבס: עבור האנשים ההסברה שהייתה הייתה שמעכשיו לוקחים שקית רב פעמית.

מאיה יעקבס: מה שראינו שהמון אנשים התחילו לקחת שקיות רב פעמיות מהסופרמרקטים, ולכן ההצלחה הגדולה של השנה הראשונה לא בהכרח הייתה בגלל שאנשים התחילו לבוא עם סל רב פעמי מהבית.

מאיה יעקבס: חשוב מאוד לזכור ש-10 אגורות לשקית זה לא היטל, לא מס.

מאיה יעקבס: זה אמור לגרום לאנשים לזכור להביא את הסל.

מאיה יעקבס: גם אם הם שוכחים אותו באוטו, לרוץ לאוטו ולהביא אותו, וזה דבר שלא נעשה, וזו הסיבה שלדעתנו צריך להעלות את המחיר פר שקית.

מאיה יעקבס: בזמנו מול אבי גבאי היה לנו ויכוח אתו על הדבר הזה.

מאיה יעקבס: הוא אמר בואו נכניס קודם כל הרגל.

מאיה יעקבס: הוא צדק.

מאיה יעקבס: חשוב היה להעביר את חוק השקיות, אבל עכשיו לדעתנו מאוד חשוב להעלות את המחיר של כל שקית.

מאיה יעקבס: החשיבות של חוק השקיות הוא כל כך נרחב היום, במיוחד בעידן הקורונה, כשאנחנו רואים עלייה כל כך דרמטית חזרה בשימוש בכלים חד פעמיים על רקע נגיף הקורונה.

מאיה יעקבס: הכלים החד פעמיים מפלסטיק נתפסים כסניטריים יותר, למרות שאנחנו כבר יודעים שלנגיף יש חיים ארוכים יותר על הפלסטיק מאשר על חומרים אחרים.

מאיה יעקבס: מדי יום מתפרסמים עוד ועוד מחקרים על הנזקים של הפלסטיק ומידת התפוצה הבלתי נתפסת של המיקרו פלסטיק, בכל פינה בכדור הארץ.

מאיה יעקבס: מטיפות גשם בהרי הרוקי, ועד מעמקי האוקיינוס, ובעיקר בגוף שלנו.

מאיה יעקבס: אנחנו חייבים להתייחס לפלסטיק חד פעמי תמיד כעל האופציה הלא נכונה.

מאיה יעקבס: אסור להשתמש בו – הוא מזהם, הוא רעיל לאורך כל הייצור והשימוש שלו.

מאיה יעקבס: הוא מהווה איום קטלני, כמו שאת הזכרת בעצמך, לחיים הימיים והיבשתיים.

מאיה יעקבס: תמיד בסוף צריך לשרוף או לקבור אותו, גם אם זה אחרי שימושים של כמה פעמים.

מאיה יעקבס: החוק עוזר לשנות את ההרגלים גם לגבי מוצרי הפלסטיק האחרים, אבל יחד עם זה, אנחנו רואים שמה שקורה בחופים, בפארקים, במטמנות ובשטחים, שלמרות שנחסכו 240 מיליון שקיות, שזה מדהים, עדיין אי אפשר שלא לתהות כמה אלפי טונות אפשר היה למנוע אם המשרד להגנת הסביבה היה משקיע יותר מאמצים בהסברה ובהעמקת החוק והרחבתו.

מאיה יעקבס: אני חייבת להודות שהקשבה לנועה – שאני מעריכה כקולגה – נשמעת כמעט כמו נשימת אוויר לרווחה, שסוף סוף מישהו מדבר אתה ושואל אותה את כל השאלות היפות האלה.

מאיה יעקבס: אבל התשובות שלה הן מטרידות, כי אלה תשובות שאמורות לבוא לא כדברים שאנחנו צריכים לעשות, אלא למה המשרד לא עושה את זה עכשיו?

מאיה יעקבס: יש חשיבות עליונה להגביר את האכיפה על מפרי החוק.

מאיה יעקבס: אמרתם שאסור להגיד את השמות, אבל לי אולי מותר להגיד שרמי לוי ושופרסל עושים אסון גדול מאוד בכל מה שקשור לפלסטיק חד פעמי.

מאיה יעקבס: השקיות הוורודות האלה הן אסון.

מאיה יעקבס: הן שקיות קטנות, הן לא טובות לשום דבר, אי אפשר להשתמש בהן לשום דבר, והקרטון העבה של שופרסל הוא מפגע סביבתי לא פחות חמור, הוא חמור מאוד בפני עצמו.

מאיה יעקבס: יש כמה דברים שלא התייחסתם אליהם עדיין.

מאיה יעקבס: קודם כל, הסיטואציה שבה גובים כסף על שקיות בקופה וממלאים את הסופר בחינם במחלקות הפירות והירקות.

מאיה יעקבס: היכולת של המשרד – אפרופו שקיות מול רשתות.

מאיה יעקבס: מה הכוח של המשרד מול הרשתות, הם כותבים מכתבים ולא עונים להם, בזה זה נגמר?

מאיה יעקבס: איזה כלים יש להם כדי לאכוף את - - -

מיכל (מיקי) חיימוביץ': זאת אחת הבעיות שאין לנו את התקנות עדיין גם של האכיפה, כלומר, הדבר הזה גם לא התקדם.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': זה אחד הדברים שאנחנו צריכים לטפל בהם.

מאיה יעקבס: כמה כסף נגבה עד היום?

מיכל (מיקי) חיימוביץ': תיכף נקבל על זה תשובות.

מאיה יעקבס: ומה הם עשו אתו?

מיכל (מיקי) חיימוביץ': על זה אנחנו תיכף נקבל תשובות.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': מאיה, אני מתנצלת, יש עוד הרבה אנשים.

מאיה יעקבס: אני רק רוצה להראות שבסופו של דבר, למרות הנתונים המאוד חיוביים שנשמעים, של ירידה של 74% או 76% - -

מיכל (מיקי) חיימוביץ': ברור, יש עוד הרבה מה לעשות.

מאיה יעקבס: - - במספרים, אנחנו כן רואים שחיקה של האפקטיביות של החוק.

מאיה יעקבס: ב-2017 הייתה ירידה, וב-2018 אחרי זה הייתה עלייה.

מאיה יעקבס: יש עלייה בצריכת השקיות.

מאיה יעקבס: ב-2018 עלו ל-430, ב-2019 ל-454.

מאיה יעקבס: התשלום הזה הוא לא מספיק גבוה, 10 אגורות זה לא מספיק גבוה, צריך להעלות את זה.

מאיה יעקבס: אנחנו רואים שזה עובד בכל העולם.

מאיה יעקבס: צריך לזכור שמי שדוחף, הכוח שנגדנו זו תעשיית הנפט.

מאיה יעקבס: וככל שתעשיית הנפט הולכת ונחלשת בגלל משבר האקלים ובגלל השינוי בצריכה של דלקים, כך הם דוחפים לנו יותר ויותר את הפלסטיק החד פעמי.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': נכון.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': מאיה, אנחנו נסתפק בדברים האלה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': תודה רבה לך, מאיה יעקובס, מנכ"לית צלול.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': יש לנו בזום את שירלי ברנע מהמשרד להגנת הסביבה.

שירלי ברנע: שלום.

שירלי ברנע: אני מנהלת אגף התקציבים של המשרד להגנת הסביבה ומרכזת את תוצאות קרן הניקיון.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אנחנו נשמח לקבל ממך את הפרטים כמה כסף עד עכשיו הועבר.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אנחנו מדברים על חוק שכבר שלוש שנים בתוקף ואמורים לגבות עליו את ההיטל הזה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': חישוב קטן מראה שאמורים להיות 150 מיליון שקל בקרן הניקיון מהיטל השקיות.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אנחנו רוצים לדעת אם אכן כך ולאן הכסף הזה הלך, מה נעשה אתו.

שירלי ברנע: עד כה אנחנו גבינו 127 מיליון שקלים.

שירלי ברנע: ההקצאות שהנהלת קרן הניקיון החליטה עליהן עד היום הן כ-20 מיליון שקל לנושא של עידוד ייצור סלים רב פעמיים ותמיכה במעבר לאריזות רב פעמיות.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': עידוד באיזה אופן?

נועה שפיצר: זאת הייתה התמיכה בסלים הרב פעמיים.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': ההשקה של הקמפיין, שחילקו בסופרים.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': זה 20 מיליון.

שירלי ברנע: ועוד 26 מיליון שקל לפרויקט של ניקוי חופים.

תומר רוזנר: זה ממש לא קשור.

תומר רוזנר: אני פשוט לא מבין את זה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': וזהו?

שירלי ברנע: זהו כרגע.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': ואיפה כל השאר יושב, עדיין בקרן הניקיון?

שירלי ברנע: יושב בקרן, כן.

תומר רוזנר: למה?

מיכל (מיקי) חיימוביץ': ואו.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': זה אומר שיש לנו פה 80 מיליון שקל לקמפיין מטורף שיעודד את כולם.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': יש לכם שם המון כסף לעשות את מה שהכסף הזה מיועד לעשות, להמשיך לעודד אנשים לא להשתמש בשקיות חד פעמיות.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': למה אתם דוגרים על הכסף הזה?

שירלי ברנע: זו שאלה שצריך להפנות לחברי הנהלת קרן הניקיון.

שירלי ברנע: אני יכולה לתת את התשובה שההקצאות הוקצו בהתאם לייעוד מטרות החוק.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': לא, לא, לא, זה לא נכון.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': חוץ מ-20 מיליון זה לא עומד לפי הגדרת החוק.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': ממש לא.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': הקראנו מקודם את הסעיף.

לירון אדלר: יש גם ביצוע פעולות ניקיון לסילוק פסולת שקיות מהים ומחופיו.

לירון אדלר: השאלה אם ניקיון החופים היה - - -

שירלי ברנע: זה עבר את הייעוץ המשפטי שלנו.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': זה אומר שעדיין יש 80 מיליון.

שירלי ברנע: זו שאלה שצריך להפנות לחברי הנהלת קרן הניקיון.

תומר רוזנר: אני אשאל שאלה שאת כן יכולה לענות עליה.

תומר רוזנר: האם בישיבות הנהלת הקרן עלו בקשות להקצאה של הכספים בחשבון הנפרד הזה לקמפיין הסברה, להצעה לתוכניות חינוכיות וכולי ונדחו, או שבכלל לא עלו בקשות?

תומר רוזנר: עובדתית.

שירלי ברנע: הבקשות שעלו עד היום אלה הבקשות שהוקצו להן הכספים.

תומר רוזנר: אז השאלה חוזרת לנועה, למה היא לא מעלה בקשות.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': נועה, יש לך פה 80 מיליון שקל.

נועה שפיצר: אני אומר שוב שאני המלצתי לקדם קמפיינים לחינוך והסברה בנושא הספציפי הזה.

נועה שפיצר: מפה זה עובר לסדרי עדיפויות של פעילות בתוך המשרד.

נועה שפיצר: אני בהחלט אשמח לשוב למשרד ולהמשיך לקדם את אותו נושא ולהביא אותו - - -

מיכל (מיקי) חיימוביץ': שירלי, יושבים שם 80 מיליון שקל.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אני כבר לא מדברת על זה שברור שהחופים שלנו גם זקוקים, ואנחנו יודעים כמה תקציבים אנחנו צריכים כדי לנקות את החופים שלנו ואת הים שלנו.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אבל יושב שם כזה סכום – אני מודה שאפילו אני, בן אדם – אני אומרת בצניעות – עם קצת מודעות סביבתית, לא ידעתי אפילו שאני יכולה לשים את השקיות האלה בפח הכתום.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אפילו את המידע הזה אתם לא הצלחתם להעביר.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אתם לא עושים שום פעילות שתעודד את האנשים להשתמש פחות בשקיות, מה לעשות עם השקיות שהם כבר משתמשים בהן.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': זה פשוט מדהים, ומתסכל, אני חייבת לומר.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': היא לא הכתובת.

נועה שפיצר: לא, שירלי היא לא הכתובת.

נועה שפיצר: יותר את יכולה להפנות את התסכול אליי ואני אקח אותו לעשייה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אז הנה, אנחנו כאן אומרים לך - - -

תומר רוזנר: להציע תוכנית קונקרטית, לא לבוא עם המלצות כלליות.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': יש לך ג'קפוט, את יכולה להשתמש בו.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': לזה הכסף נועד.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': הכסף נועד כדי שהאנשים יבינו – באוכלוסייה הערבית, באוכלוסייה הכללית, שאנשים שוב פעם ייזכרו מה השקיות האלה גורמות לסביבה, מה הן עושות, למה יצא החוק הזה, וכמה זה פשוט.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אולי עוד פעם לעודד ייצור של – למרות שלפי דעתי למי שמזמין עכשיו באינטרנט לא חסרים סלים רב פעמיים בבית.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': את בעצמך אמרת, יש כזאת גישה חיובית בציבור.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': הילדים של היום – אותו נוער שהולך אחרי גרטה טונברג, כל מה שהוא צריך זה רק שיעזרו לו.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': הם שם, הם רק צריכים את העזרה שלכם.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': והנה, יש כסף.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': נפלא.

תומר רוזנר: מילה אחת לנועה, חשוב לי לומר.

תומר רוזנר: מה שאמרת לגבי סדרי העדיפויות של המשרד, המחוקק קבע את סדרי העדיפויות לגבי השימושים בכסף הזה.

תומר רוזנר: זאת אומרת, זה לא שיקול הדעת של המשרד להגיד לא בא לנו להשתמש בכסף למטרות האלה.

תומר רוזנר: סדרי העדיפויות נקבעו בחוק.

תומר רוזנר: אני מניח שאם תוצג על ידי האגף המקצועי תוכנית קונקרטית לתוכנית הסברה ולתוכניות חינוכיות אחרות, יקשה מאוד על הנהלת הקרן לסרב לבקשות מכיוון שיש יתרה גדולה מאוד בקרן בתחום הזה.

נועה שפיצר: זה נכון מאוד, רק שסדרי העדיפויות הם לא רק לגבי מה עושים עם הכסף, סדרי העדיפויות הם לגבי כלל הפעילות שלנו בתוך המשרד.

נועה שפיצר: אתם בוודאי יודעים שאנחנו עוסקים בהרבה מאוד דברים, אבל אני לוקחת את הדברים האלה הלאה איתי.

נועה שפיצר: מבחינתי אני אשמח לעשות את הדברים ככל שיאשרו.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': יש את אורי דביר ממשרד האוצר בזום?

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אורי דביר, משרד האוצר.

אורי דביר: אני חושב שאחד הדברים היעילים והנכונים, אם אנחנו כבר מדברים על תיקוני חקיקה, זה להרחיב את המטרות של החוק הזה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': בדיוק מה שרציתי לשאול אותך לגבי מה עמדתכם לגבי הנושא של הרחבת החוק, למשל כמו ששמענו על זה שהוא יחול על רשתות הפארם.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': מה עמדת האוצר?

אורי דביר: יש פה שני דברים שעלו בדיון – אחד זה הרחבת המטרות של החוק.

אורי דביר: עלה בדיון שיש 80 מיליון שקלים, ויש גבול לכמה אפשר להוציא על קמפיינים ופעולות חינוך.

אורי דביר: יכול להיות שתחליט השרה ויחליט המשרד לאפשר בתקציב הזה שימוש לעוד פעולות שתורמות לסביבה שהמשרד עושה, אני חושב שזה יכול להיות מאוד יעיל לתקציבים האלה, ולא רק לשים את התקציבים האלה בעוד קמפיינים ועוד פעולות חינוך.

אורי דביר: כי קרן הניקיון מקצה כמעט 30 מיליון בשנה לפעולות חינוך והגברת המודעות בלי קשר לחוק השקיות.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': כל זמן שאתה לא לוקח את זה למשרד אחר או למקום אחר, אני עוד יכולה לספוג את זה.

אורי דביר: לא אמרתי את זה.

אורי דביר: אני אומר שיש מטרות לחוק, והמטרות היו לנושאים האלה.

אורי דביר: אני חושב שנכון יהיה - - -

מיכל (מיקי) חיימוביץ': רק הערה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': יצרנים, אל תדאגו, אתם תקבלו את זכות הדיבור, אני לא שוכחת אתכם, תיכף אני אגיע אליכם.

אורי דביר: הנושא השני שעלה, אם להרחיב את זה גם לרשתות הפארם, ליצרנים קטנים, שלא רק הקמעונאים הגדולים יצטרכו לשלם.

אורי דביר: אני חושב שיהיה צריך לעשות עבודה לראות מה ההשפעה על זה.

אורי דביר: שזה לא יהפוך סתם לעוד מיסוי, צריך לראות את ההשפעה, לראות את הנתונים ואז לגבש עמדה מסוימת שנשמח להציג לוועדה אם המשרד יחליט להתקדם עם הנושא הזה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': שמחנו לשמוע.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': תודה רבה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': משרד המשפטים דניה קאופמן?

מיכל (מיקי) חיימוביץ': את אתנו?

מיכל (מיקי) חיימוביץ': היא כנראה לא בהאזנה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אם כך, אנחנו נעבור לגידי פרישטיק.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': תיכף נשמע את התעשיינים והיצרנים, ואז נשמע את משרד הכלכלה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': גידי אתנו?

מיכל (מיקי) חיימוביץ': בוקר טוב, שלום לך אדוני.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אתה מפורום יצרני ומשווקי השקיות.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': נשמח לשמוע את עמדתכם בסוגיה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': בבקשה.

גידי פרישטיק: תודה רבה לך, גברתי היושבת-ראש.

גידי פרישטיק: אני מייצג את פורום ייצרני ומשווקי שקיות הפלסטיק, ואתנו חלק מהנציגים של היצרנים.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': כמה יצרנים כאלה יש?

גידי פרישטיק: אני רוצה להשתלב עם חלק מהתכנים ששמעתם, ולפרוס בפניך טרוניה קשה כנגד ההתנהלות של המשרד להגנת הסביבה.

גידי פרישטיק: אני רוצה להזכיר – ותומר פה אתנו, אז יש לנו את הזיכרון הארגוני שלו – שבעת חקיקת החוק סוכם, אחרי משא ומתן ארוך שלו היו שותפים גם השר עמיר פרץ וגם השר אבי גבאי כי תשולב סמכות לקרן הניקיון ולמשרד להושיט סיוע ליצרנים, אני מפנה לסעיף 6(ב)(1) לחוק.

גידי פרישטיק: מה שאני רוצה לספר לך - - -

מיכל (מיקי) חיימוביץ': מה הוא אומר?

מיכל (מיקי) חיימוביץ': רק שנייה, אני רוצה לשמוע את הסעיף, מה הוא אומר.

לירון אדלר: זה הכסף שדיברנו עליו קודם, על הייעוד של כספי ההיטל.

לירון אדלר: יש פה עידוד צמצום השימוש בשקיות נשיאה חד-פעמיות ולצמצום ההשפעות הסביבתיות השליליות הנגרמות כתוצאה מהשימוש בהן, בין היתר על ידי עידוד השימוש באמצעי נשיאה חלופיים, חינוך והסברה, ביצוע פעולות ניקיון לסילוק פסולת שקיות מהים, וכן יכול שישמשו למתן סיוע ליצרנים של שקיות נשיאה, בין השאר לשם התאמת פעילותם להוראות חוק זה.

גידי פרישטיק: אז אני רוצה לעדכן אותך שמאז חקיקת החוק אנחנו רודפים אחרי המשרד שיוציאו נוהל סיוע.

גידי פרישטיק: בינתיים שלוש מששת היצרנים כבר הספיקו לקרוס וסיימו.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': כמה יצרנים של שקיות יש בארץ?

תומר רוזנר: הוא אמר שישה.

גידי פרישטיק: עיקריים יש כשישה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אז נשארו שלושה?

גידי פרישטיק: שניים מהם אתנו פה עכשיו, שלושה כבר קרסו.

גידי פרישטיק: אנחנו עתרנו לבית המשפט בעניין, אמרנו שלא יכול להיות שיש סמכות שלא עושים בה שיקול דעת.

גידי פרישטיק: אחרי משא ומתן ארוך הובטח על ידי פרקליטות המדינה, כולל לוח זמנים שהמשרד גיבש, שיפורסם כזה נוהל.

גידי פרישטיק: הייתה ישיבה גדולה בדיוק היום לפני שנה – אני הסתכלתי על התאריכים, כלומר, היום ועוד יום.

גידי פרישטיק: ב-12.11.2019 הייתה ישיבה עם גיא סמט, אז מנכ"ל המשרד.

גידי פרישטיק: אמרו לנו שבגלל חוסר בכוח אדם – גברתי היושבת-ראש, את רואה את זה, זה עולה לא רק בנושא שלי, אלא כנראה בנושאים אחרים – ומצד שני, יש כל כך הרבה כסף בקרן הניקיון, אז אני לא מבין מה הבעיה לתרגם את זה גם למשרות או לתקנים או למי שצריך לטפל בדברים, לא רק שלי, אלא רוחבית.

גידי פרישטיק: סגרתי סוגריים.

גידי פרישטיק: מה שהוצהר, ובשם זה גם מחקנו את העתירה, שיהיה נוהל שיגובש בתוך לוח זמנים, שגם הוא חלף כבר לפני למעלה משנה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': איזה סיוע אתם - - -

גידי פרישטיק: אני רואה פה, גברתי, אולי דאגה מאוד גדולה לסביבה, אבל לא רואים את האנשים בעיניים, וזה נורא.

גידי פרישטיק: זה מלח הארץ, אלו תעשיינים מטובי ילדינו, בנינו, כאלה שגם עלו לארץ כדי להקים תעשייה.

גידי פרישטיק: זה נכון שבטווח הזמן הסתבר שהתעשייה הזו בלב הוויכוח הסביבתי וכללי המשחק פה ברורים.

גידי פרישטיק: יחד עם זאת, בדיוק בשביל זה, כשראו את המכניזם, כשקבעו את אותו חוק – לעמיר פרץ היה חלק גדול בעניין, וגם לאבי גבאי – לצערנו, בגלל חוסר יכולת הביצוע של המשרד אנחנו בפני שוקת שבורה.

גידי פרישטיק: אני לא צריך להזכיר את אותו חיוך של נציג האוצר, כמו מישהו שנותנים לו שמנת, ש-80 מיליון השקלים במוקדם או במאוחר כנראה יועברו, כמו הכספים האחרים של קרן הניקיון, להלוואה ארוכת טווח של המדינה, ולמעשה לא יבואו לידי מימוש.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': לא, אנחנו לא ניתן לזה לקרות.

גידי פרישטיק: אני מקווה שאני לא פסימי מדי.

גידי פרישטיק: אני רוצה שהאמירה הזו, גברתי, לא תהיה בשם איזה אינטרסנטים.

גידי פרישטיק: אני חושב שהתנועה הסביבתית חייבת כחלק מהאג'נדה לראות שאין נפגעים מאחוריה, והחוק פה אפשר את זה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אני תמיד אומרת שצדק סביבתי הוא גם צדק חברתי, ואני מבינה לחלוטין את הסוגיה הזאת.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אני אשמח אם תצייר קצת יותר את התמונה מה קרה לאותם יצרנים.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': יש ייבוא מאוד גדול של שקיות, לא?

גידי פרישטיק: מתפתח גם ייבוא.

גידי פרישטיק: לצערנו, יש גם ייצור לא מפוקח מהרשות הפלסטינית, שזו צרה צרורה, שבזה המשרד לא מטפל או שום גוף אכיפתי אחר לא מטפל.

גידי פרישטיק: נוצר מצב שרק מי שמתחת לפנס, החל מהקמעונאים הגדולים, המשך ביצרנים שאותם אני מייצג, הוא נוח לביקורת, אז רק שם עושים אכיפה.

גידי פרישטיק: שאלת מה קרה.

גידי פרישטיק: בינתיים פסי יצור נסגרו.

גידי פרישטיק: רוב פסי הייצור פה בארץ נסגרו, סיפרתי לך על שלושת אלה שקרסו.

גידי פרישטיק: קיימנו ישיבות גם במפעלים עם נציגי המשרד להגנת הסביבה, הם נוכחו לראות בעיניים שקווי ייצור שלמים מושבתים, אולמות שלמים שמכשירי הייצור התקבצו וכרגע הם נראים כמו גרוטאות.

גידי פרישטיק: כשהמשרד אומר הצלחה גדולה – ואי אפשר להתווכח, זה הרבה מעל הציפיות – של הפחתה של 80%, אצל הלקוחות שלי זה מתורגם לאנשים שאיבדו את מטה לחמם.

גידי פרישטיק: מפעל אחד פיטר בתקופה האחרונה 50 עובדים, מפעל אחר, שהעסיק אסירים משוחררים, פרויקט חברתי יפהפה, גברתי, אי אפשר שלא להתחבר אליו, הפרויקט הזה מסתיים בימים אלה.

גידי פרישטיק: כלומר, יש פה צד שני של מטבע, והרגישות שהמשרד צריך לגלות היא לחלוטין לא התגלתה, להיפך, כתף קרה.

גידי פרישטיק: אני רוצה, ברשותך, לעבור לשתי נקודות שמעניינות לטעמי, לא פחות.

גידי פרישטיק: אחת – וממש הופתעתי, חוץ מהדברים הנכונים של מאיה, לא שמעתי מהמשרד את ההיבט של הקורונה.

גידי פרישטיק: אני רוצה לשתף אותך בשיח אינטנסיבי שמתנהל בארצות הברית עכשיו אם בכלל מותר להתיר הכנסת שקיות רב פעמיות למרכולים.

גידי פרישטיק: כל מי שיחפש את מילות המפתח באינטרנט יראה את השיח הזה נכון להיום.

גידי פרישטיק: אני אראה לך את זה דרך המסך, יש רשתות שהוציאו הודעה בכניסה לסופרמרקט, בכניסה לחנות - -

מיכל (מיקי) חיימוביץ': מה הם חושבים, שיש קורונה בסלים הרב פעמיים?

גידי פרישטיק: - - בגלל הבעיה של הקורונה ובגלל החשש שהקופאים וקופאיות יידבקו – בואו נראה אם אני מצליח להראות את זה.

תומר רוזנר: יש משהו, זה משהו איזוטרי.

גידי פרישטיק: אם אני לא מצליח להראות את זה, תצטרכו לסמוך עליי שאני לא עובד עליהם.

גידי פרישטיק: אני מראה לכם סופרמרקט מפנסילבניה שתלה שלט שהוא לא מסכים שיכניסו את השקיות הרב פעמיות.

גידי פרישטיק: הרי החוק, אם תסתכלו בסעיף 1, כול כולו - - -

מיכל (מיקי) חיימוביץ': מה החשש שלהם, שבתוך השקיות יש קורונה?

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אנחנו יודעים שזה לא נשאר על משטחים.

גידי פרישטיק: כן.

גידי פרישטיק: כן, כן, כן.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אנחנו כבר עברנו את זה.

גידי פרישטיק: המחקרים האחרונים מגלים – וגם מאיה ציינה את זה, בצדק, אומנם על השקיות החד פעמיות, אבל השקיות הרב פעמיות שמשמשות אותנו שוב ושוב, לפי ההוראות צריך כנראה לכבס אותן אחרי כל שימוש, ומי מכבס אותן?

גידי פרישטיק: אף אחד לא מכבס אותן.

גידי פרישטיק: הן נושאות את הנגיפים לפעמים חודש שלם אחרי המגע של החולה עם השקית הזו.

גידי פרישטיק: השקית הזו מתחככת כי הקופאי מכניס את המוצרים לתוך השקית שהלקוח מביא אתו.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': בחיים קופאי לא הכניס שום דבר לשקית שאני הבאתי, אני נורא מצטערת.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': איפה הסופר הזה שמכניס?

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אני אורזת בעצמי את הדברים.

גידי פרישטיק: מה שאני אומר זה דבר אחד, הרי אני לא מתיימר - - -

מיכל (מיקי) חיימוביץ': גידי, אני חייבת להגיד לך, אני מרגישה הרבה מאוד אמפטיה והבנה למצוקה של יצרנים.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': צריך להבין את זה, כל העולם – עשיתי בזמנו סרט דוקומנטרי על המקצועות של העתיד.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': מה לעשות, זאת ההתקדמות.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': יש מקצועות שהיו פעם רלוונטיים והיום הם כבר לא רלוונטיים.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אין לנו כבר סנדלרים, עוד מעט לא יהיו קופאים, ועוד מעט אולי יהיו הרבה פחות עורכי דין.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אין מה לעשות, זאת ההתקדמות, הדברים משתנים.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': מה לעשות, יצרני השקיות צריכים לחשוב להשתמש בפסי הייצור האלה לדברים אחרים.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': תראה עכשיו, עושים פסי ייצור של מסכות רב פעמיות.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אלה החיים.

גידי פרישטיק: נכון.

גידי פרישטיק: אבל מילה אחת אני רוצה להגיד, ואני חושב שתוכלי להתחבר לזה.

גידי פרישטיק: מיקי, אני מתאר לעצמי שעשית את הסרט הזה לפני ההשפעות של הקורונה, והקורונה מזיזה אותנו מהרגלים בהמון תחומים.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': נכון.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': הנה, אתה בזום ואתה לא פה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אנחנו מצליחים לקיים דיונים נהדרים, ענייניים, מצוינים, כי כולם בזום.

גידי פרישטיק: בדיוק.

גידי פרישטיק: מה שאני אומר, שבשם אותו עיקרון זהירות מונעת, שדרך אגב, הוא מוזכר בסעיף 1 לחוק, אני חושב שראוי שהעמדה של משרד הבריאות – אני לא מומחה בעניין, אני גם אינטרסנט ואני מודה, אבל לא יכול להיות שטענה כזו על הסלים הרב פעמיים, שיש כזה שיח סביבתי ובריאותי בארצות הברית, תעבור מתחת לרדאר בלי שמישהו יבדוק את זה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': סקרנת אותי, ואני אברר את זה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': סקרנת אותי, ואני אברר את זה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': תודה רבה לך גידי.

גידי פרישטיק: אפשר מילה נוספת?

גידי פרישטיק: שוב, המטרה העיקרית היא להתחבר למצוקה.

גידי פרישטיק: בהמשך יהיו לך פה דיונים על הגדלת המשימות.

גידי פרישטיק: אני רוצה להסב את תשומת הלב לכמות הפלסטיק שיש בכל שקית רב פעמית.

גידי פרישטיק: אי אפשר לקחת את זה מהנוסחה – כמו שקודם נאמר פה על ידי המשרד להגנת הסביבה, אנשים התאהבו בשקיות שלהם.

גידי פרישטיק: המשרד התאהב בחוק הזה כי זה החוק היחיד שהוא מצליח לקדם בשנים האחרונות.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': עד שיש חוק מוצלח.

גידי פרישטיק: הוא לא מצליח לקדם את חוק שיקום קרקעות מזוהמות, את היוזמה בעניין פסולת בניין הוא לא מצליח.

גידי פרישטיק: כרגע זה החוק היחידי שלו, והוא מאוד מאוהב בחוק הזה.

גידי פרישטיק: אבל לא יכול להיות שלא תהיה עבודה מדעית אמיתית על הצד השני של המטבע.

גידי פרישטיק: אי אפשר תמיד לראות רק כמה שקיות נחסכות.

גידי פרישטיק: אם אנחנו מגדילים בצורה דרמטית את השקיות הרב פעמיות, ואחר כך הן מצטברות לנו בכמויות ובמסות הרבה יותר גדולות במטמנות, לא עשינו כלום, או לפחות לא עשינו חלק מהמשימה.

גידי פרישטיק: עד כאן, אני מודה לך על הקשב.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': תודה רבה לך.

נועה שפיצר: גברתי היושבת-ראש, אני רק רוצה להגיב למר פרישטיק, שאנחנו מכירים מאז הדיונים על החוק.

נועה שפיצר: למען הסדר הטוב אני רוצה לציין שחילוקי הדעות העיקריים בין המשרד לבין האיגוד של יצרני השקיות – שמבחינה אישית לבי אתם – היה איך תומכים בהם לפי החוק.

נועה שפיצר: המשרד, בכלים המשפטיים שלו, רצה להוציא קול קורא לתמיכה, והיצרנים רצו פיצויים.

נועה שפיצר: פיצויים, כמובן שאנחנו לא יכולים לתת, ולפרסם קול קורא שיביא לאפס ניגשים לקול קורא כזה - - -

מיכל (מיקי) חיימוביץ': מה רציתם לעשות בקול קורא הזה?

נועה שפיצר: המנגנון היה בזמנו לקרוא ליצרני השקיות להעביר את הייצור שלהם מהייצור של שקיות נחותות, ממוצר נחות, לייצור של מוצרים דומים שמתקדמים יותר, הם רב פעמיים, למשל לסלים.

נועה שפיצר: זה דורש אומנם שינוי מאוד מאסיבי - - -

מיכל (מיקי) חיימוביץ': זה שינוי של פס ייצור.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אבל בזה אפשר לתמוך בהם, לא?

נועה שפיצר: תמיכה, וגם תמיכה בייעוץ וגם תמיכה בתוכניות עסקיות.

נועה שפיצר: הם לא רצו לפנות למסלול הזה, חייבים לציין את זה, אני מבקשת, למען הסדר הטוב - - -

מיכל (מיקי) חיימוביץ': נרשם בפרוטוקול.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': נמרוד הגלילי, מנהל תחום רשתות מזון - - -

גידי פרישטיק: אני יכול להגיב בשורה?

מיכל (מיקי) חיימוביץ': לא.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': תודה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אתה יכול לכתוב לנו את זה בצ'ט, אנחנו נוסיף את זה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אנחנו חייבים להתקדם.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': נמרוד הגלילי, מנהל תחום רשתות מזון באיגוד לשכות המסחר.

נמרוד הגלילי: שלום, חברת הכנסת חיימוביץ' ולכל חברי הוועדה.

נמרוד הגלילי: קודם כל אני רוצה לציין שרשתות המזון הגדולות תמכו מלכתחילה בקידום החקיקה הזאת, וזה התחיל עוד עם השר פרץ, שרצה לקדם את זה כאמנה.

נמרוד הגלילי: זה לא הבשיל, אבל בסופו של דבר זה הבשיל לחקיקה אצל השר גבאי.

נמרוד הגלילי: אנחנו עוד מההתחלה סברנו שנכון לגבות ולחייב לגבות את עלות השקית, ולא לחייב לגבות היטל.

נמרוד הגלילי: שתהיה חובה לגבות לכל הפחות את העלות, שככה השקיות לא יימסרו בחינם.

נמרוד הגלילי: כי ברגע שאין חובה כזאת בחוק, הייתה בעיה, ולכן רצינו חקיקה כזאת שתחייב.

נמרוד הגלילי: בסוף הוחלט לגבות היטל, דבר שיצר מעמסה רגולטורית על הרשתות.

נמרוד הגלילי: לכן אם אני צריך לקבל היום החלטה ולחשוב אם נכון להרחיב את החוק, מה גם שבתקופת הקורונה, יש עסקים מתחומים אחרים שהם לא מזון, שמאוד נפגעו, אז בטח ובטח זה לא יהיה נכון כיום להרחיב את החובה הזאת על רשתות מתחומים אחרים שהם לא תחומי המזון.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': ואם העלות הנוספת הזאת של 10 אגורות יגולגלו אל הבעלים עצמם?

מיכל (מיקי) חיימוביץ': כמו שהוצע פה מקודם, שאתה תגבה 10 אגורות – או 30 אגורות, או 20 אגורות – וזה ייכנס לכיס שלך, לא תהיה רגולציה, שום דבר.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': במקום שאתה לוקח את זה היום על חשבון מוצרים אחרים שאתה מוכר, פשוט תגבה את זה והעסקים ירוויח.

נמרוד הגלילי: אני חושב שזה יהיה נכון, אבל רק בצורה אנכית, על כל העסקים של מכירת מזון, ולא להרחיב את זה על הרשתות האחרות, שמבחינת הכמות של אותן שקיות, הן זניחות בהשפעה שיש להן אל מול שקיות שמסופקות במרכולים ורשתות מזון, או בסופרמרקטים שכונתיים.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': למה אתה מתכוון אנכית?

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אני לא מצליחה להבין.

נמרוד הגלילי: אנכי, הכוונה היא שזה רק לתחום העוסקים במכירה של מוצרי מזון.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': ולא הפארמים למשל?

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אתה חושב שרשתות הפארם יתמוטטו מה-10 אגורות האלה לשקית?

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אני לא מבינה, באמת.

נמרוד הגלילי: כש- - - לא חשבתי על הפארם, יותר חשבתי על רשתות האופנה, על רשתות האופטיקה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אני חושבת על רשתות הפארם, שאנחנו יודעים כמה הן חזקות, וכמה הן גדולות וכמה הן מתרחבות, ובהן אין שום גביה של שקיות.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': מה הבעיה להכליל גם אותן בזה?

נמרוד הגלילי: דבר ראשון, אני יודע שיש רשתות פארם שכן גובות.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אני לא מכירה כאלה רשתות, אני מודה.

נמרוד הגלילי: למיטב ידיעתי יש.

נמרוד הגלילי: אני לא בטוח, לכן אני לא רוצה לנקוב בשם.

נועה שפיצר: יש חברות בת כמותגי בת של קמעונאים גדולים שצריכים לגבות על שקיות בתנאים מסוימים.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': יש רשת שהיא בת של חברה גדולה.

נועה שפיצר: נכון.

נועה שפיצר: ויש עוד רשת שהיא גם של קמעונאי גדול.

נועה שפיצר: אישית, אני גיליתי אותה רק לאחרונה ואנחנו צריכים לבדוק מה המצב שלה מול חוק השקיות.

נמרוד הגלילי: אני מדבר יותר על הרשתות האחרות, שזה לא נכון לתקופה הנוכחית של הקורונה, שגם ככה העסקים האלה מאוד נפגעו, להרחיב את זה לתחומי הקמעונאות האחרים.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': נמרוד, מה אתה אומר לגבי מה שאנחנו שמענו כאן מקודם, הסוגיה הזאת של עובי השקית, שנעשה פה מהלך של רשתות שעוקפות את החוק, נותנות שקיות עבות יותר ואז הן לא צריכות לגבות עליהן את ההיטל?

מיכל (מיקי) חיימוביץ': בסופו של דבר, מה שמקבלים זה נזק יותר גדול לסביבה וגם סוג של הפרה החוק.

נמרוד הגלילי: להבנתי זה קיים רק במשלוחים, לא בקנייה פיזית בסופר.

נמרוד הגלילי: אני לא חושב שיש רשתות שבקנייה פיזית בסופר נותנות שקיות עבות יותר שהחוק לא חל עליהן, אלא רק במשלוחים.

נמרוד הגלילי: במשלוחים, צריך להבין, שגם קודם זה הגיע בצורה מסוימת.

נמרוד הגלילי: זה הגיע בארגזים, אז היום זה מגיע בשקיות נייר או בשקיות פלסטיק יותר עבות שהחוק לא חל עליהן, אבל זה להבנתי, חוק האריזות כן חל.

נמרוד הגלילי: המשלוח צריך להגיע איכשהו לבית הלקוח.

נמרוד הגלילי: הוא לא יכול להגיע כמוצרים בודדים.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אני ראיתי רשתות שבאינטרנט ממש מתפארות בזה, איך הן אורזות את זה יפה בלי שקיות בכלל.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': כלומר, זה הכול עניין של טיפת השקעה בסיפור הזה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': או שקיות נייר.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': לא חייבים להשתמש בשקיות פלסטיק.

נמרוד הגלילי: אני חושב שכל רשת ורשת עושה את מה שהיא צריכה לעשות כדי לקדם את העסקים שלה.

נמרוד הגלילי: אני לא מייצג רשת ספציפית, אלא את כלל הענף.

נמרוד הגלילי: כל רשת מבינה מה נכון מבחינה ציבורית, אבל צריך להבין שיש גם דרישות בריאותיות איך המשלוחים מגיעים.

נמרוד הגלילי: שוב, אני חושב שאם הולכים לכיוון של שינוי חקיקה, צריך להוריד את ההיטל הזה.

נמרוד הגלילי: לא צריך להיות היטל, לקבוע סכום מינימלי ואותו סכום מינימלי יישאר.

נמרוד הגלילי: היום העלות של השקיות עולה כסף וזה מתגלגל במוצרים אחרים, אבל זה לא נשאר ברשת.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': בסדר, הבנו.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': תודה רבה לך.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אני מבינה שמשרד המשפטים הצטרפה אלינו.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': דניה קאופמן, שלום גברתי.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אנחנו היינו שמחים לדעת את העמדה של משרד המשפטים גם על זה שלא נקבעו יעדי הפחתה כנדרש בחוק, וגם את עמדתכם על זה שהחוק יורחב ויוחל על ענפים נוספים שהיום לא נמצאים בפנים, כמו ענפי הפארם.

דניה קאופמן: להבנתי, זו שאלה שהיא בסמכות של המשרד להגנת הסביבה.

דניה קאופמן: כשהם יעבירו לנו טיוטה, אנחנו כמובן נתייחס לכל ההיבטים המשפטיים.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': זאת אומרת, גם על זה שעוד לא נקבעו יעדי הפחתה, גם על זה אין לכם - - -

תומר רוזנר: אין להם בעיה שהם מפרים את החוק?

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אומר תומר: אין לכם בעיה עם זה שהמשרד מפר את החוק?

מיכל (מיקי) חיימוביץ': על זה שהוא לא קבע יעדים כבר שלוש שנים?

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אולי לא ידעתם על זה.

דניה קאופמן: האמת היא שאני צריכים לבדוק.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אם ככה, אנחנו נבקש מכם להעביר לנו בכתב את העמדה שלכם על הסוגיה הזאת.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': יש עוד מישהו שדחוף לו לדבר?

מיכל (מיקי) חיימוביץ': דניאל, הבטחתי לך.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': בבקשה.

דניאל מורגנשטרן: ראשית, לעשות צדק היסטורי.

דניאל מורגנשטרן: מי שהחל בטיפול בחוק הוא לא אבי גבאי ולא השר עמיר פרץ, אלא ב-2007 השר גדעון עזרא המנוח והמנכ"ל שלו היה שי אביטן.

דניאל מורגנשטרן: זה כדי לעשות צדק היסטורי.

דניאל מורגנשטרן: שימו לב, יש היום בשוק מיליוני שקיות או שקי נשיאה רב פעמיים, עד כדי כך שחלקם אפילו נזרקים, וזה כבר נאמר כאן.

דניאל מורגנשטרן: זאת אומרת, היות ויש היום מלאי כזה גדול של שקי נשיאה – גם לגבי שקיות הנשיאה וגם לגבי השקיות האחרות, חלק מהקמעונאים וחברות שמשווקות, חברות תובלה, חברות קמעונאיות לא רק של מזון – פארם, הלבשה והנעלה, וכל מיני מוצרים, כלי בית אפילו, משתמשים בזה כפרסום.

דניאל מורגנשטרן: משתמשים בזה כפרסומת ולא אכפת להם להשקיע בזה מעט כסף, ושזה ילך.

דניאל מורגנשטרן: אבל המדינה הזאת מתמלאת באשפה, היא מתמלאת בשקיות, וזה נורא, צריך לצמצם את זה.

דניאל מורגנשטרן: כל הנתונים שהמשרד הביא הם צנועים מדי, הם מעט מדי, הם לאט מדי.

דניאל מורגנשטרן: צריך להעלות את 10 האגורות האלה – אני הייתי אומר בין 50-30 אגורות, לא הייתי נבהל מזה.

דניאל מורגנשטרן: אגב, באירופה, אם אתה בא למרכול, או אם אתה בא לפארם, או אם אתה בא לחנות ולא הבאת אתך את שקית הנשיאה או את התיק, אתה משלם בין 50-30 יורוסנט.

דניאל מורגנשטרן: אתם רוצים לדעת כמה זה?

דניאל מורגנשטרן: לפי 4 שקלים ליורוסנט זה בין 1.2 שקל ל-2 שקלים, ואיש לא נבהל מזה, אז למה שאנחנו ניבהל?

דניאל מורגנשטרן: לעניין של התעשייה הזאת, שבינתיים הולכת וסוגרת קווי ייצור, אני לא נבהל גם מזה.

דניאל מורגנשטרן: בזמנו מדינת ישראל התבססה על תעשיית טקסטיל בעיירות הפיתוח בעיקר, והתעשייה הזאת פינתה את מקומה לתעשייה יותר חושבת שקוראים לה היום הייטק.

דניאל מורגנשטרן: הייתה פעם תעשייה שעסקה באלומיניום למשל, בייצור מימיות לצבא ולאזרחים מאלומיניום.

דניאל מורגנשטרן: זה נעלם, המימיות האלה עברו להיות מימיות פלסטיק, והיום כבר גם לא משתמשים במימיות, אלא יש דבר שנקרא מידנית, אריזה שמכניסים לתוכה קנקל לשימוש נוסף ולשימוש חוזר, והרי לכם מימיה נפלאה רב פעמית.

דניאל מורגנשטרן: כשנמאס לכם ממנה, אתם זורקים את המיכל למחזור ולוקחים אחד חדש.

דניאל מורגנשטרן: כלומר, אנחנו חייבים להתאים את עצמנו לרוח הזמן.

דניאל מורגנשטרן: האמירה של המשרד שהשקיות האלה נכנסות למכלים הכתומים והולכות למחזור – תסלחו לי, אני מלווה את תעשיית המחזור, במיוחד מחזור הפלסטיק, כבר 46 שנים.

דניאל מורגנשטרן: זו בדיחה, זו לא אמת.

דניאל מורגנשטרן: חוק האריזות הוא בכלל בדיחה משום שהוא נותן מונופול לאיזה גוף שנקרא "תמיר", אין לו מתחרים.

דניאל מורגנשטרן: יש כאן בזבוז עצום של מאות מיליונים של כספים, הן של האזרחים, הן של החברות.

דניאל מורגנשטרן: זה מייקר את המוצרים ללקוח ולצרכן.

דניאל מורגנשטרן: צאו לרחובות העיר ותתחילו להסתכל ולהתבונן באריזות ששוכבות לא בתוך המכלים, לא משוטחות – אריזות של מתקני ספורט, אריזות של מוצרי חשמל לבנים, מקררים, מכונות כביסה, מזגנים.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': דני, אני מתנצלת, אם אתה יכול להתמקד ולסיים את השורה התחתונה שלך לגבי יישום חוק השקיות.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אנחנו יודעים שסוגיית המחזור בארץ היא בעייתית מאוד.

דניאל מורגנשטרן: כמובן, גברתי היושבת-ראש.

דניאל מורגנשטרן: החשיבה שלי היא חשיבה כלכלית.

דניאל מורגנשטרן: אני הרי עשיתי את חוק הפיקדון החל מ-1992.

דניאל מורגנשטרן: כלל ידוע בכלכלה הוא שככל שאתה מקנה למוצר או לפסולת – לא חשוב, זה הינו הך – ערך כלכלי יותר גבוה, בה במידה השימוש בו הולך וקטן והמחזור שלו הולך וגדל.

דניאל מורגנשטרן: כלומר, אם אנחנו מעוניינים לצמצמם את השקיות האלה כמוצר חד פעמי שהולך אחר כך לאשפה או שהוא מתגלגל ברשות הרבים ולא נעשה בו שום דבר פרט לזיהום, אנחנו צריכים לחשוב בצורה קרה ולהעלות את האגרה עד 30 ואפילו עד 50 אגורות.

דניאל מורגנשטרן: לא הייתי נבהל מזה.

דניאל מורגנשטרן: אתם יודעים מה?

דניאל מורגנשטרן: אנשים היו מתחילים להתייחס בכבוד לשקית, היו חושבים פעמיים אם לקחת אותה או לא לקחת אותה, וכמויות האשפה שלנו היו שמחות לאיזושהי תרומה כדי להקטין את האשפה וגם לכך היה יתרון עצום אם היינו מיישמים.

דניאל מורגנשטרן: תראו, היום - - -

מיכל (מיקי) חיימוביץ': תודה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אני מצטערת.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אני ממש מתנצלת.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אני חייבת לומר לך שבאופן אישי אני נוטה להסכים אתך בסוגיה הזאת של מחיר השקית.

דניאל מורגנשטרן: משפט אחרון.

דניאל מורגנשטרן: אפילו קופת חולים, כשאתה נכנס – לא רק הפארם, קופת חולים – שמפרסמת את עצמה, נותנת לך שקית, דוחפת לך שקית.

דניאל מורגנשטרן: אני אומר: תן את זה ללקוח הטיפש הבא של הקופה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': יפה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': תודה רבה לך.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': בכל זאת, לא תהיה אחרון.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אנחנו נדבר עם נציגת משרד הכלכלה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': זאת איילת קול שם או זאב ברל?

מיכל (מיקי) חיימוביץ': זאב נמצא.

זאב ברל: שלום, אני מצטער שאין לי מצלמה.

זאב ברל: בסך הכול לנושא של הרחבת התחומים, אנחנו בספק, אבל אין ספק שככל - - - נרצה לראות תחשיבים לתועלת ולעלות.

זאב ברל: הדגש הוא בעיקר מול התחום של העסקים הקטנים, לא לפגוע בנטל הרגולטורי ובעלות - - -

מיכל (מיקי) חיימוביץ': ברור.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': זאב, אתה סגן מנהל מינהל תעשיות במשרד הכלכלה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אם הגישה בחקיקה לגבי העסקים הקטנים תהיה שלגבי הכסף שהם גובים הם לא צריכים לדווח ולא להעביר ולא שום דבר, אלא הכסף הזה הולך אליהם, מה עמדתכם?

זאב ברל: אני לא מהיחידה של העסקים הקטנים.

זאב ברל: אני רק רוצה להדגיש שכל עוד לא תהיה גבייה בעסקים הקטנים, ייתכן שזה יהיה בסדר.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אין פה שום פגיעה, להיפך, הם יכולים להרוויח כסף.

זאב ברל: אני לא מוסמך לדבר בשם העסקים הקטנים, אבל זה נשמע בסדר.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': מאה אחוז.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': תודה רבה לך ממשרד הכלכלה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אנחנו מתקרבים לסגור את הדיון הזה, אז כמה דברי סיכום.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': קודם כל, כמו תמיד, אני מודה לכל המשתתפים.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': את רוצה להגיד עוד משהו לסיכום?

נועה שפיצר: אני יוצאת עם שיעורי בית.

נועה שפיצר: אני שמחה על הדיון.

נועה שפיצר: אני שמחה להציג פה את העמדות שלנו.

נועה שפיצר: אני שמחה שיש דיון על הדבר הזה.

נועה שפיצר: זה זרם יחסית מאוד קטן בסך הפסולת, אבל בהחלט היה ראוי לטפל בו, ובחקיקה ייעודית.

נועה שפיצר: אני חושבת שזה מעלה אותנו על המפה בתור מדינה שעושה משהו כדי למנוע את הצריכה במקור, להקטין את כמויות הפסולת.

נועה שפיצר: בהחלט הייתי שמחה להמשיך ולקדם את כל מה שקשור לחוק הזה כדי שיהיו לנו את מרב הכלים, ולבוא בעוד שנה או בעוד שנתיים ולהגיד שאין מגמת עלייה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': תודה רבה לך.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': כמו שאמרתי, אני חושבת שהחוק הזה הוא חשוב מאוד, וזה שהוא הצלחה גדולה זה צריך לדרבן אותנו לבחון שהוא נאכף, מקודם, ואולי אפילו מורחב.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': בעיניי הוא צריך להיות מורחב.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': לגבי תקנות קביעת יעדי הפחתה שהיו צריכות להיות מובאות לאישור הוועדה עד ל-30.6.2018 – אנחנו כבר אחרי יוני 2020 – הוועדה רשמה לעצמה את הודעת נציגת המשרד להגנת הסביבה כי התקנות מוכנות מבחינה מקצועית ומחכים לאישור של השרה להגנת הסביבה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': הוועדה מבקשת לקבל עדכון מלשכת השרה מתי בכוונתם להביא תקנות אלו לאישור הוועדה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': תקנות לעניין עיצומים כספיים הוגשו לוועדה, כמו ששמענו שלשום.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': הוועדה בוחנת את הנוסח כדי שאנחנו נוכל לקדם את התקנות האלה בזמן הקרוב.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': הוועדה רשמה בפניה את הודעת ראש אגף התקציבים במשרד להגנת הסביבה לפיה בקרן הניקיון ישנו סכום של כ-80 מיליון שקלים שטרם נוצל מההיטל שנגבה מחוק השקיות.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': הוועדה מבקשת לקבל דיווח בכתב מהנהלת הקרן לשמירת הניקיון איך ומתי בכוונתם לנצל סכום זה בהתאם למטרות הקבועות בחוק – שימו לב לזה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': הוועדה רשמה לפניה את הודעת נציגת המשרד להגנת הסביבה כי ניתן לזרוק שקיות פלסטיק לפח הכתום על מנת שהן יעברו למחזור לפי חוק האריזות, וכי הם רשמו לעצמם לפרסם מידע זה לידיעת הציבור.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': הוועדה מבקשת לקבל בתוך חודש פירוט של פעולות ההסברה שעשה המשרד במגזר הערבי מאז נכנס חוק השקיות לתוקף.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': האם בוצעה בכלל הסברה בשפה הערבית מאז נחקק החוק?

מיכל (מיקי) חיימוביץ': הוועדה מבקשת לקבל את עמדת השרה להגנת הסביבה ביחס לסמכות שמוקנית לה בחוק להרחיב את החוק לסקטורים נוספים, כמו רשתות הפארם.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': הוועדה מבקשת לקבל מהמשרד להגנת הסביבה עדכון לגבי אופן הסיוע המתוכנן ליצרני השקיות שנפגעו.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': פה אני חייבת להקריא לפרוטוקול עוד בקשה של גידי פרישטיק לדברים של גברת שפיצר: אבקש לציין לפרוטוקול לאחר דברי נועה בעניין סיוע ליצרנים – היצרנים והמשווקים אינם זקוקים לעצות, אלא לסיוע של ממש.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': המשרד להגנת הסביבה לא פרסם עד היום כל נוהל לסיוע.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': הנה, הדברים נאמרו לפרוטוקול.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': הוועדה תבחן קידום של תיקוני החקיקה לחוק השקיות שהוצעו על ידי נציגי עמותת אדם טבע ודין.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אני מודה לכולם.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': תודה רבה.