הוועדה המיוחדת להתמודדות עם סמים ואלכוהול, כנסת 23, פרוטוקול מספר 27, 2020-11-08 10:30

מיכל וונש: זאת הקהילה הטיפולית השישית או השביעית שאנחנו מגיעים אליה.

מיכל וונש: בדיוק דיברתי עם חבר הכנסת ברוכי, בכל פעם אנחנו מעמיקים עוד מעט את ההבנה שלנו, שלכם כבר יש, אבל את ההבנה שלנו מהפרספקטיבה של מה האחריות שלנו כחברי כנסת, כמחוקקים, כמי שמפקחים על הרשויות השונות שעוסקות בנושא הזה ומה הם האתגרים הגדולים בנושא הזה בתקווה שגם נצליח להניע שינוי לטובת כלל אזרחי מדינת ישראל.

מיכל וונש: אם אנחנו צריכים תזכורת, מעבר לקורונה, לכל מה שמאחד בינינו, הנושא הזה דרך הפריזמה הזאת, אני בכל דיון בוועדה נפעמת אל מול האחריות הגדולה ועד כמה היא רלוונטית לכלל המגזרים, לכלל אזרחי מדינת ישראל, כמה האחריות הזאת היא בעצם הדרך לתיקון הגדול, בעיניי, של האחדות בחברה הישראלית, כיוון שאין אף אחד שזה פוסח מעליו.

אליהו ברוכי: אני חבר בוועדה וכמו שמיכל אמרה, לא הייתי בכל שישה סיורים שהיו, זה המקום השלישי, וכל פעם מחדש אני נפעם מהאחריות שאתם לקחתם על הכתפיים שלכם.

אליהו ברוכי: כמו שחברת הכנסת אמרה, זה חוצה מגזרים, חוצה עדות.

אליהו ברוכי: הייתי ביום חמישי ברטורנו, זה דבר שמלווה אותך אחר כך שישי, שבת.

אליהו ברוכי: ומעבר לביקורת, באתי ללמוד דבר ראשון, להגיד לכם תודה על האחריות שלקחתם, שאתם בעצם אולי שליחים שלנו פה, אנחנו שם למעלה אולי מנסים לעזור, אבל להגיד לכם תודה על האחריות שלקחתם וללמוד, להכיר.

עומרי פריש: אני אנסה בקצרה להגיד לכם לאן הגעתם כי אנחנו קהילה מאוד שונה, תיכף אתם תראו למה, אבל בעיקר לשים על השולחן את הדברים המרכזיים שאנחנו נפגשים.

עומרי פריש: כפר איזון, אני חושב, הוא מין סיסמוגרף קדמי כזה שחש את השינויים, תיכף תראו למה.

עומרי פריש: אנחנו הקמנו את כפר איזון לפני 20 שנה, זה התחיל מקבוצה קטנה של כמה קצינים במילואים, גדל לאנשי טיפול, אנשי אקדמיה, אנשי עסקים וכן הלאה וכן הלאה.

עומרי פריש: עשר השנים הראשונות פרטי לגמרי, עשינו המון מאמצים ואני שמח עד היום שמשרד הרווחה הרים את הכפפה ונכנס לכאן בצורה מאוד חזקה יחד עם משרד הבריאות ויש לנו עם משרד הביטחון הסכם על פוסט טראומה, כמובן עם שימוש בסמים.

עומרי פריש: בנוסף לזה אנחנו בעמותה מפעילים את הבית בהודו, כבר 16 שנה ברציפות.

עומרי פריש: זה סוג של פרויקט מזעור נזקים שהמדינה מפעילה באמצעותנו.

עומרי פריש: שם אנחנו פוגשים מעל 15,000 חבר'ה צעירים, תיכף תראו כי בסופו של דבר כשאנחנו בוחנים מה משפיע על תרבות צריכת הסמים בישראל אז תופעת התרמילאות היא כמעט במקום הראשון בהשפעה שלה על מה שקורה כאן אחר כך ולצעירים בארץ.

עומרי פריש: אנחנו עוסקים בתוכניות מניעה, ככל שאנחנו יכולים הרבה, ולאחרונה פתחנו בית מאזן יחד עם קופות חולים ומשרד הבריאות, אנחנו מתכוונים לפתוח עוד כמה, והפרויקט הבא שלנו, אני חייב להספיק לפני שאני יוצא לפנסיה, זה יהיה להקים מרכז אמבולטורי חדש בתל אביב לנפגעי קנביס.

עומרי פריש: אנחנו תיכף נדבר על זה, זה הולך להיות אולי המכה מספר אחת.

מיכל וונש: אני רק רוצה לעצור אותך לשנייה ולהגיד, אני לא אמרתי את זה, אבל חלק מהדחיפות שאני חשה כיושבת ראש ועדה זה אל מול השינויים שאנחנו עומדים בפניהם.

מיכל וונש: אז אני חושבת שאנחנו במין הצטלבות של הרבה מאוד דברים, כולל הקורונה והמשבר הנפשי, כולל הלגליזציה, כל הלחצים האלה מתנקזים לנושא הזה.

עומרי פריש: אז הוועדה המיוחדת הזאת שהוקמה, הבין משרדית, ללגליזציה כבר הייתה כאן, חרגה ממנהגה והגיעה לכאן ואנחנו היינו שלוש פעמים אצלה בירושלים, כולל בוגרי הכפר.

עומרי פריש: אני אקדיש איזה מילה, עוד פעם, מהמבט שלנו, תיקחו אחר כך את זה לכל כיוון שאתם רוצים.

עומרי פריש: התחלתי להגיד שהמרכז החדש שאנחנו הולכים להקים, גם כן במודלים יחסית חדשים ולא קיימים, זה מרכז לטיפול בנפגעי קנביס שלא צריכים להפסיק את שגרת יומם ולהיכנס למסגרת.

עומרי פריש: זה לא מרכז יום שאתה צריך לבוא חמש פעמים מהבוקר עד הערב ואז בעצם אתה לא – בן אדם לומד באוניברסיטה, עובד, נשוי, מגדל ילדים, לא משנה, מה שלא יהיה, הייטק, לא יודע מה, הוא מגיע פעמיים שלוש בשבוע, לא משנה כרגע המודל, אבל הוא ממשיך את חייו.

עומרי פריש: זה נושא שאנחנו עכשיו מכינים את המודל כי הוא בחלקו חייב לעבוד על הפסקה מוחלטת ובחלקו על צמצום, אני לא אכנס כרגע לנושא הזה, אבל זה הפרויקט הבא.

עומרי פריש: מי שמכיר אותי יודע שכשאנחנו שמים פרויקט, תבואו בפעם הבאה זה כבר יהיה.

עומרי פריש: זה אנחנו, עוד מעט מעל 20 שנה, מעל 1,800 מטופלים.

עומרי פריש: יש משפט נורא יפה מאריזונה, שעלתה לכותרות בזמן האחרון, אבל הבטחתי שלא נדבר על הבחירות בארצות הברית, כל אדם זקוק למקום אליו יוכל ללכת ולצאת מדעתו בשלווה.

עומרי פריש: תיכף אני אסביר מי האוכלוסייה שמגיעה לכאן, תראו למה זה כל כך חשוב.

עומרי פריש: דיברת איתי בחוץ על המקום ועל כל הקהילות שהן בפריפריה ובטבע, יש לזה משמעות בהחלט טיפולית.

עומרי פריש: מי אוכלוסיית היעד שלנו?

עומרי פריש: כשאנחנו לקחנו את הכפר כמעט שלא דובר על תחלואה כפולה, תחלואה כפולה זה אומר שיש לך גם בעיה נפשית וגם בעיה של סמים.

עומרי פריש: לאורך הזמן ראינו שההגדרה של תחלואה כפולה היא נורא בעייתית לכפר איזון ואז אמרנו אוקיי, עכשיו כשכבר כולם השתכנעו שיש תחלואה כפולה אנחנו מתקדמים צעד אחד קדימה ועושים הפרדה בין משבר כפול לתחלואה כפולה.

עומרי פריש: תחלואה כפולה בעברית מניחה שיש שתי מחלות בעוד שאצלנו רוב האנשים הם לא עם שתי מחלות, הם כן עם בעיית סמים, הם לא חולי סכיזופרניה ולא מניה דפרסיה, אבל הם כן בהתקף פסיכוטי או בהתקף חרדה לצורך העניין.

עומרי פריש: אז מי שמתכוון זה באמת אנשים עם משבר כפול, או תרמילאים או פה בארץ.

עומרי פריש: תראו, אין תרמילאים כבר שמונה חודשים והכפר מלא עם רשימות המתנה.

מיכל וונש: כי המשבר הכפול קיים ללא קשר לתרמילאות.

מיכל וונש: הבעיה היא לא התרמילאות.

עומרי פריש: אבל אני מציג את זה שגם עכשיו, כשאין תרמילאים, לכאורה, למרות שאתמול יצא צוות חילוץ לאוסטרליה, לא שלנו, אנחנו עובדים עם חיליק מגנוס, אחת המדריכות שלנו היא בצוות אז היא בצוות שנסע, אז יש חילוצים, אבל אתם מבינים שאין תופעת תרמילאות כפי שהיא קיימת.

עומרי פריש: מאפייני רקע זה צעירים, היום בהגדרות שלנו עם משרד הרווחה זה 18 עד 40.

עומרי פריש: רובם באים מרקע נורמטיבי מתפקד, רובם סיימו תיכון, סיימו בגרות, סיימו שירות צבאי, עשו כן או לא אקדמיה, יש להם מערכות תמיכה נורא חזקות ולכן זה חייב לבוא לידי ביטוי בתוכנית, המשפחות והחברים חייבות לקחת חלק בתוכנית הטיפולית.

עומרי פריש: רובם ללא רקע עברייני, מחלות.

עומרי פריש: בקיצור אנחנו באנו עם איזה מודל שפעם היה נשמע מהפכני ומטורף, היום הוא מקובל גם על משרד הבריאות וגם על משרד הרווחה, שאם יש משהו שאני ארצה שתזכרו מכל המפגש הזה זה את זה, משתמש נורמטיבי מתפקד.

עומרי פריש: זאת אומרת יש בארץ, ואני מכיר קצת בעולם, אולי את אחד הפרויקטים מהיפהפיים ביותר בעולם ברמות של המכורים.

עומרי פריש: אגב, גם שם יש תהליכי שינוי אדירים, אני לא אכנס לזה, שמעתם, ביקרתם, אז אין לי טעם לדבר על מה ששם, פה רוב האנשים מגיעים מרקע שנקרא משתמש נורמטיבי מתפקד ולכן התוכנית היא נורא קצרה, של חמישה חודשים, היא אינטנסיבית כשהציפייה היא לחזור חזרה בתפקוד, אם אפשר בלי קצבאות לכל ימי חייך עוד יותר, אם אתה כן צריך אז כן, אבל היית במשבר, חמישה חודשים אינטנסיביים מותאמים.

עומרי פריש: אין פה כמעט השקעה בנושא של תפקוד למשל, כי אלה אנשים שבאים מרמה תפקודית.

עומרי פריש: אמרתי, המשפחות מאוד מעורבות עם טיפולים משפחתיים.

עומרי פריש: אני לא אכנס לכל המודל כי יהיה לנו פחות זמן, אבל השורה התחתונה זה שיש פה סוג חדש של נפגע סמים, שאגב, להערכתי, הוא הולך לתפוס, לא יודע להגיד, 80%-70% מהשוק הטיפולי.

עומרי פריש: אני לא יודע אם אתם יודעים, לא באמת אנחנו יודעים כמה מכורים יש בארץ, משרד הרווחה נוקב, בצדק, במספר 120,000 כי הוא מניח, ממחקרים בארצות הברית, שבתוך עולם המכורים רק אחד מתוך שישה מגיע לטיפול ואם תיקחו כמה רשומים בשני המשרדים זה 20,000, אז בוא נניח שיש 120,000.

עומרי פריש: איך אפשר לספור?

עומרי פריש: מי שלא מגיע למערכת איך אתה יכול לספור אותו?

מיכל וונש: תגדיר מה זה מכור, מכור למה.

עומרי פריש: אוה, תיכף נגיע.

עומרי פריש: זה מסבך את העניינים יותר.

עומרי פריש: תיכף תראו.

עומרי פריש: בחלק גדול מהמקרים של נפגעי הסמים שלנו נושא ההתמכרות הוא לא האישיו בהכרח המרכזי.

עומרי פריש: זאת אומרת אם בן אדם לקח אסיד, אל.

עומרי פריש: אס.

עומרי פריש: די או אקסטה או MD, לא משנה כרגע, או קטמין, אלה הדברים החדשים שנכנסים, הוא חייב להפסיק, אבל אין שם התמכרות במובן שאנחנו רגילים.

עומרי פריש: אם בן אדם מעשן שניים-שלושה ג'וינטים בשבוע הוא לא בהתמכרות כמו שדיברנו אז.

עומרי פריש: לכן נפגע סמים הוא מילה יותר נכונה מאשר רק התמכרויות והתמכרויות, אלא אם כן אנחנו נסכים על איזה שהוא רצף של התמכרויות.

עומרי פריש: לא מתקבלים כל מי שצריך אשפוז פסיכיאטרי או מחלה או אלימות, או אובדנות, הנושא הכי רגיש כמובן בכל המקומות מהסוג שלנו.

עומרי פריש: אין שום שאלון בעולם שיכול לנבא מתי זה יקרה ומתי זה לא יקרה.

עומרי פריש: משתדלים.

עומרי פריש: אני יכול להגיד לכם בהקשר הזה שיש פה שתי אסכולות, או כל מי שמעלה מחשבה אובדנית לא לקבל אותו, להעיף אותו מכאן, או להגיד שאנחנו ננסה לעזור להם בידיעה שבסוף כמה שנים, ל-100 נעזור ואולי לשניים לא, אבל זה לא ימנע מאיתנו לנסות לעזור לאנשים.

עומרי פריש: לא מדבר על רמת אובדנות קונקרטית ומוחשית וכן הלאה, אבל הנושא הזה קיים פה כל הזמן.

עומרי פריש: השקף הבא לקוח מהרצאה, אבל רק אני אגיד שהטיפול בתחלואה כפולה, אני מניח ששמעתם את זה, בטח אם פאולה פה, בהתחלה אמרו בואו נטפל במחלה העיקרית, אחר כך המשנית, אחר כך אמרו טוב, בואו נעשה שני צוותים ככה וככה, בשנים האחרונות בכל העולם המודל האינטגרטיבי הוא המודל השולט.

עומרי פריש: זאת אומרת אותו צוות באותו מקום, באותה יחידת זמן, מטפל במשולב.

עומרי פריש: אנחנו הוספנו לזה את ההוליסטי.

עומרי פריש: לא היה קל, היום משרדי הממשלה לשמחתי הרבה מיישרים, לא רק איתנו, בכל המקומות, קו עם זה.

עומרי פריש: זה לא היה פשוט כי מהיום הראשון לפני 20 שנה באנו עם המודל ההוליסטי, זאת אומרת שגוף ונפש ורוח צריכים מענים ולא רק לשבת על הספה, לדבר או לקלף תפוחי אדמה ברמה התפקודית.

עומרי פריש: אני לא אכנס לזה עכשיו, ושוב אני מזכיר את המשבר הכפול כשונה מתחלואה כפולה.

מיכל וונש: אני רק רוצה לחדד את זה איתך, עומרי.

מיכל וונש: רק כי תחלואה לא הורחבה, או ההגדרה של התחלואה בעצם מחייבת מצבי קיצון, אנחנו מדברים על זה הרבה בוועדה, זאת אומרת קודם כל אם היינו מצליחים להתמודד עם הסטיגמה, אבל אחר היינו מצליחים לומר שתחלואה היא כל דבר על כל המנעד, מחרדה ודיכאון - - -

עומרי פריש: לתרגם את זה, באנגלית זה dual diagnostics, נקרא לזה אבחנה כפולה, אז זו לא חייבת להיות מחלה.

עומרי פריש: המילה בעברית תחלואה מחייבת מחלה.

מיכל וונש: נכון.

פאולה רושקה: שתי מחלות.

מיכל וונש: שתי מחלות, כי גם ההתמכרות לא מוגדרת כמחלה.

עומרי פריש: בדיוק.

עומרי פריש: האבחנה, אוקיי, יכול להיות מחלה, לכן ברור שלקרוא לזה אבחנה כפולה במקום תחלואה כפולה זה יהיה נועז אז אנחנו אומרים בוא נקרא לזה משבר כפול.

פאולה גרבר-אפשטיין: אבל זה לא רק סמנטי.

מיכל וונש: זה מה שאני רוצה לשאול.

מיכל וונש: אני משפטנית, אז אני אומרת כדי להתמודד עם בעיה צריך קודם כל להגדיר אותה.

מיכל וונש: עכשיו, אם אתה משחק בסמנטיקה יש לזה השלכות, ואם אתה לא מדייק בהגדרה אז תמיד יהיו מי שנופלים בין הכיסאות.

עומרי פריש: זה מאוד מדויק.

פאולה גרבר-אפשטיין: אני יכולה להתחיל ואתה תחזור, אנחנו מדברים לא על אדם שפרצה אצלו מחלה נפשית, אלא מצבים נפשיים שיכולים להיות אקוטיים וחולפים גם אם ייקח יותר זמן משבוע, שבועיים, חודש, ולכן אנחנו מתעקשים שזה לא ייקרא מחלה.

פאולה גרבר-אפשטיין: גם ברמה של הזהות של האדם, אבל בעיקר כי אנחנו לא מדברים על הדבר הזה.

עומרי פריש: גם הרמה של הסמים, זאת לא תהיה התמכרות של מחלה, כלומר פה לא יהיה מסר שיש לך מחלה לכל החיים, אתה חולה לכל החיים.

עומרי פריש: זה היה נכון להתמכרות החזקה שידענו אותה.

עומרי פריש: אני חוזר עוד פעם, בן אדם שצריך להפסיק אסיד או אקסטה או שני ג'וינטים בערב הוא לא צריך ל – בדיוק הפוך, מה אנחנו אומרים להם בחמישה חודשים?

עומרי פריש: מצופה ממך לעבור את המשבר ולהמשיך את החיים, זה בדיוק הפוך מיש לך מחלה, מחלה, מחלה.

פאולה גרבר-אפשטיין: זה לא רק גישה טיפולית.

מיכל וונש: כן, זה מהותי.

מיכל וונש: אני רק רציתי לחדד.

מיכל וונש: התרמילאים שהתייחסתם אליהם הם ככל הנראה כולם עם PTSD.

עומרי פריש: לא כולם, לא בהכרח.

מיכל וונש: אם היינו מגדירים את PTSD בצורה יותר רחבה, זאת אומרת כל מי שיוצא עם אתגר נפשי מהצבא.

פאולה גרבר-אפשטיין: הרבה, אבל מה שאתם קוראים משבר כפול ב-DSM אנחנו קוראים לזה substance use disorder, זאת אומרת זו הפרעה והיא משנית לשימוש בחומרים.

עומרי פריש: תסתכלו רק על השקף הזה, כי פה, פאולה, כולנו נסכים איתו, שאלת הביצה והתרנגולת, כי נורא קשה פה להגיד מה לפני, מה אחר כך, מה היה הראשון, מה השני.

עומרי פריש: חשוב לי להגיד שגם בנושא של תחלואה כפולה וגם במשבר כפול הביצה והתרנגולת זו שאלה לא פתירה.

עומרי פריש: אגב, אני מנסה בעזרת האנשים הפסיכוטיים, הפסיכיאטרים שלנו שואלים את הפסיכוטיים באינטייק שאלות של הפשטה, נגיד התפוח נפל לא רחוק מהעץ, אז מה אמר האחרון?

מיכל וונש: התגלגל רחוק.

עומרי פריש: לא, הוא אמר לו: תקשיב, דוקטור, אם העץ יהיה על גבעה התפוח יתגלגל רחוק, אם הוא יהיה במישור הוא ייפול קרוב.

עומרי פריש: אז אני הרבה פעמים שואל אותם על הביצה והתרנגולת, אולי תהיה לי הברקה, כי הם ברמה מטריפה של התבוננות.

עומרי פריש: מדהים לשמוע אותם.

עומרי פריש: אז כן חשוב לי בכל ההקשרים האלה להגיד וכן אני רוצה להגיד משהו על הפוסט טראומה שציינת.

עומרי פריש: אנחנו רואים פה איזה שהיא מגמה מעניינת בארבע-חמש השנים האחרונות שאם פעם פוסט טראומה מהשירות הצבאי היה רק בנים היום מגיעות אלינו לא מעט בנות עם פוסט טראומה, מה שלא היה ב-15 השנה הראשונות של הכפר, בגלל שינויים שאנחנו רואים.

מיכל וונש: מרחיבים את התפקידים.

עומרי פריש: גם בגלל התפקידים, אבל גם בגלל הטכנולוגיה.

עומרי פריש: זאת אומרת אם אני יושבת היום בחמ"ל של אוגדת עזה ויש איזה אירוע ואני עם המזל"ט רואה את הנחיר של החייל – טוב, מלבד להריח, מי שהיה פה בשדה הקרב יודע, אני לצערי הרב יצא לי כמה כאלה, אז מלבד חוש הריח בנות היום נחשפות לדברים האלה ברמות.

עומרי פריש: ועוד דבר נורא מעניין שאנחנו רואים, שאם פעם כמעט היינו שומעים אותו – זה פוסט טראומה מפגיעות מיניות, כאילו תמיד היה רק בנות והיום יותר ויותר בנים פותחים ומגיעים אלינו.

מיכל וונש: אבל גם הסטיגמה השתנתה, זה לא שהמספרים בהכרח השתנו.

עומרי פריש: לא, אצל בנות אני מניח שהשירות הצבאי זה שינוי, אצל בנים בזה זה המוכנות לפתוח ולפנות ולהגיע.

עומרי פריש: וכמו שאתה אמרת, אין הבדלים, בעדינות אני אגיד את זה, אין הבדלים במגזרים, פה אין לזה שום חשיבות.

עומרי פריש: אגב, כן אני אגיד לכם, אתם יכולים לראות, זה דיון על תחלואה כפולה שהיה.

עומרי פריש: אני אמליץ לכם, אתם לא חייבים, קטונתי, אחד הדברים שהכי מאפיינים את ועדת הסמים של הכנסת זה שהיא מתחלפת כל שנה, שנה וחצי.

מיכל וונש: לצערי הרב.

עומרי פריש: זה המאפיין הכי חשוב, ואז נשאלת השאלה בפרק זמן קצר יחסית איפה אתה יכול להשפיע ולעשות משהו.

עומרי פריש: אני אציע בסוף על מה להתמקד, אבל רק על דיונים בתחלואה כפולה כבר היה ב-2010 והיה ב-2016 ופאולה הציעה וזה לא שלא היו דיונים.

עומרי פריש: אגב, אחד הדברים שאני חושב, אני אומר את זה כל פעם שאני נפגש עם הוועדה, מרכז המחקר והמידע של הכנסת נחשב מאוד אמין, מקצועי וא-פוליטי, זאת אומרת שלפעמים רוצים לשים משהו שיקדם ושאחר כך יוכלו להשתמש בו גם באקדמי, אבל גם בזה, זה אם הם יצאו או אמרו להם תבדקו ולכם יש את הזכות להגיד תבדקו, אתם צריכים רק לברור ולהגיד מה לבדוק, אבל זה ללא ספק - - -

מיכל וונש: אז, עומרי, אני רק אחדד לך שבאמת הוועדה שמה לעצמה, כיוון שאני יושבת ראש הוועדה רק לשנה, כפי שאמרת בצורה מאוד מדויקת, לצערי הרב, אז חלק מההמלצות יהיה שהוועדה חייבת להפוך להיות ועדה קבועה שמתפקדת כוועדה קבועה, כי חלק מהבעיה עם הוועדה זה שהיא ועדה מיוחדת.

מיכל וונש: אלה חלק מההמלצות שלי.

עומרי פריש: נכון, רק את ואני יודעים שהשיקולים יהיו פוליטיים ולא מקצועיים אז אני לא יודע מה תהיה התשובה.

מיכל וונש: אני לא יודעת, אבל אני יודעת לומר לך רק שבדיוק בגלל מה שאמרת עכשיו אני כן בחרתי בנקודה אחת, פריזמה שדרכה אני עושה drill down של כל הנושא והוא נושא ההתמכרויות.

מיכל וונש: לא בכדי.

מיכל וונש: אנחנו לא סתם עושים רק את הסיורים האלה, המטרה היא בסופו של דבר לגבש וגם לנצל את העובדה שהלגליזציה קורית במקביל, לייצר איזה שהוא מהלך מקביל שלכל הפחות סוגר את הפערים שיש לנו בנושא ההתמכרויות שאנחנו כבר מודעים להם, כולל השימוש בממ"מ.

עומרי פריש: נכון.

עומרי פריש: וקחי בחשבון שמה שאני אומר לך, שהגל החדש של הלגליזציה ומה שאתם רואים פה, אלפי נפגעים שהתמכרות היא לאו הסיפור המרכזי שלהם.

עומרי פריש: אני לא אסביר על הסביבה הטיפולית, אתם רואים, ראיתם, מה אני אתחיל להסביר לכם את כל הדברים האלה?

עומרי פריש: אתם רואים.

מיכל וונש: מה זאת אומרת כפר פתוח?

עומרי פריש: אין פה גדרות, אין פה צווי מעצר, חלופות מעצר, הוראות אשפוז.

עומרי פריש: רוצה בא, לא רוצה לא בא.

עומרי פריש: רוצה לעזוב עוזב.

עומרי פריש: אין פה היררכיה.

מיכל וונש: מה הסטטיסטיקה מראה, עם הרוצה ועוזב?

עומרי פריש: הנשירה אצלנו יותר נמוכה מאשר בקהילות, אבל זו קצת בעיה, זה קצת להשוות תפוזים ואשכוליות.

אליהו ברוכי: אתם לא מטפלים בעצם במכורים, לכן אתה יכול לנהל את זה ככפר פתוח עם כל מה שאמרת.

איריס נהרי: אבל כן מגיעים לפה צעירים שאין להם כל כך איזון נפשי ואתה צריך לאזן אותם.

איריס נהרי: כל התפיסה היא שונה.

איריס נהרי: בקהילות טיפוליות אחרות זה לא מגיע.

עומרי פריש: אני אתן לך דוגמה הכי פשוטה.

עומרי פריש: חיליק מגנוס מביא לי מתאילנד בחורה שעמדה ושוחחה עם אלוהים.

עומרי פריש: יש בקרב האנשים הפסיכוטיים, אתם מכירים את זה, אני מניח, שמי שמשוחח עם אלוהים זה תפילה ומי שאלוהים עונה לו זה פסיכוזה.

עומרי פריש: זה בקרב הפסיכוטיים, אני לא נכנס עכשיו לדיון אם זה נכון או לא.

עומרי פריש: היא שוחחה עם אלוהים, הוא היה בתוך השמש וכשהשמש נגעה במים הוא אמר לה תתחילי לשחות אליי, אז היא התחילה לשחות אליו.

עומרי פריש: אם לא היו עוברים שם שני דייגים תאילנדים היא הייתה מאותם הנעדרים שאנחנו לא יודעים עד היום איפה הם.

עומרי פריש: אבל פה השמש, אני מניח שזה לא סוד, שוקעת כל יום.

עומרי פריש: אז יש משמעות לבחירה, יש משמעות למקום פתוח.

עומרי פריש: כל הבתים שאתם רואים, מהבית הזה ומאחורה, מושכר לזוגות צעירים, גרים פה זוגות צעירים עם ילדים, יש פה קמפוס גדול שחלקו זוגות צעירים עם ילדים, אין פה היררכיה בכלל.

מיכל וונש: מה זה זוגות צעירים עם ילדים?

מיכל וונש: שקשורים לקהילה?

עומרי פריש: ששוכרים מהקיבוץ.

עומרי פריש: פה היה פעם כפר נופש.

עומרי פריש: לא אמרתי, פה היה כפר נופש של שדות ים שננטש, התמלא זונות ונרקומנים, ככה אני מצאתי אותו בפעם הראשונה, בלי מדרכות, בלי חלונות, בלי דלתות, זוועת עולם.

עומרי פריש: הצלחתי לשכנע את הקיבוץ, כדבר קיבוצניק אל קיבוצניק, שיפנו לי את החבר'ה האלה ואני אקח פה כמה בתים.

עומרי פריש: הרשות למלחמה בסמים אז התגייסה והתחלנו ככה לעשות.

עומרי פריש: ואז באו חבר'ה, עוד פעם, לא אלאה אתכם בסיפורי המילואים, קצין הטרור, סיירת צנחנים, שהמאסטר שלו בקונג פו, מש"ק הג'יפים שלי היה, כל העסק ככה עבד והצלחנו לשכנע את הקיבוץ שגם הם ישפצו את כל הבתים פה וייכנסו לגור ומאז אנחנו, נגיד תוך 18 שנה, 20 שנה, גרים פה עם משפחות עם ילדים.

עומרי פריש: אין פה היררכיה, אם למדתם מה זה היררכיה בקהילות הטיפוליות, הכול פה בגובה העיניים.

עומרי פריש: יש פה משהו משפחתי.

עומרי פריש: זאת אומרת חדר האוכל יהיה פתוח כמו בבית, אם אתה רעב, הוא לא נעול, אנחנו יושבים במועדון שנקרא 'בית רותם', כי אנחנו באיזה שהוא שלב כשהתמקדנו עם משרד הרווחה עשינו עם רש"י פרויקט משותף והרחבנו את הכפר, במקום 21 מטופלים 42, יש לנו היום 42 חבר'ה, בנינו פה הרבה, אבל קראנו לזה 'בית רותם' ו'בית חגי'.

עומרי פריש: גם זה מייצר איזה חוויה כזאת של – זה נקרא פתוח.

מיכל וונש: עומרי, כמה אנשים שהיו רוצים להגיע לפה אין להם מקום?

עומרי פריש: זה משתנה.

פאולה גרבר-אפשטיין: שאין להם מקום כי תפוס?

מיכל וונש: כן.

פאולה גרבר-אפשטיין: כי יכול להיות ש-20 כרגע יכולים להיכנס ועוד 80 שהם בהליכים.

עומרי פריש: ועוד איזה 100, 150 שהם בבדיקה.

פאולה גרבר-אפשטיין: את שאלת פתוח, כשאני מראיינת את האנשים ואני אומרת להם פתוח אני גם אומרת שהגבולות מאוד ברורים.

פאולה גרבר-אפשטיין: אנחנו מחזיקים אותם ביחד, אני אסמן לך קו דמיוני ואותו אתה לא עובר.

פאולה גרבר-אפשטיין: כלומר הבחירה אצלך, אתה אדם אוטונומי ועדיין זה מאוד ברור - - -

מיכל וונש: שזה חלק מכל התהליך.

פאולה גרבר-אפשטיין: בדיוק, זה המסר הטיפולי וכולל שילוב קהילתי, כי יצרנו פה שתי קהילות שחיות ביחד וכל הדברים האלה מאפיינים את הכפר.

עומרי פריש: שזה גם מול הצוות, איך מייצרים גבולות במקום שאין בו גדר נראית לעין, אבל יש בו גבול, אבל הוא לא בעזרת בזנ"טים ורשת.

עומרי פריש: אלה דברים שיש להם משמעות על האטמוספרה פה של הטיפול.

עומרי פריש: תבואו לפה בשש בערב ואתם תגידו, וואלה, זה לא קהילה, מה הולך פה בדיוק?

עומרי פריש: מה זה?

עומרי פריש: זה כאילו הורים יישבו לעשות פה פיקניק מול השמש עם הילדים, שהוזמנו, עם אישור, לא כל אחד יכול לבוא מתי שבא לו, אז זה משהו - - -

איריס נהרי: אני רק חייבת להגיד, נכון שזה לא כמו מתודה של קהילה טיפולית, כן חשוב לי שבכל הקהילות הטיפוליות בעצם זה לא מקומות סגורים.

איריס נהרי: כל מי שרוצה לצאת, זה גם חשוב לדעת - - -

מיכל וונש: כן, אבל יש משהו בפיזיות של דלת שסגורה, לא משנה, שמייצרת לכולנו, לכל אחד מאיתנו, איזה שהם גבולות.

איריס נהרי: נכון, ברור, אבל הרבה פעמים הגדר זה קטע להגן, לא מהיציאות דווקא.

מיכל וונש: ברור.

עומרי פריש: גם פחות יש את הקטע שיביאו לכאן סמים כי זה לא אנשים שעסקו – ואין חלופות מעצר למשל.

עומרי פריש: היה איזה חלופות מעצר, היה ילד טמבל ש – מישהו פה היה בהודו?

קריאה: כן, אני, בדרום.

עומרי פריש: אז אני הייתי כבר 24 פעמים בהודו, כל שנה אני נוסע עם הסנדלים והתרמיל, אז הוא עלה לטוש, אם אתה זוכר, ששם הג'ראס כנראה הכי טוב בהודו ונשאר לו שתי חתיכות שהיה לו חבל, שתי טולות, אז תפסו אותו בשדה התעופה ושמו אותו במעצר והביאו אותו פה לחלופת מעצר כי העובדת הסוציאלית אמרה שישחררו אותו מאבו כביר, שלילד הזה אין מה לחפש שם.

עומרי פריש: אז היה לנו אחד נגיד חלופה, אבל זה לא באמת חלופת מעצר במובן הקלאסי.

עומרי פריש: זה כן חשוב לי, כי אנחנו נדבר על זה תיכף גם בהקשר של הקנביס.

עומרי פריש: כשאנחנו מנסים ללמוד אחרי 20 שנה למי זה יכול לקרות בסוף אנחנו נגיד באמת ובכנות, לכל אחד.

עומרי פריש: אני אומר את זה לאשתי על הילדים שלי, לי יש שמונה ילדים, למרות שאני קיבוצניק.

מיכל וונש: לא, בגלל.

פאולה גרבר-אפשטיין: נכון לגמרי.

מיכל וונש: אני נשואה לקיבוצניק.

עומרי פריש: חמישה ביולוגיים, שלושה מאומצים, לא ניכנס, אבל בקיבוץ של פעם גם לא היו בעיות כלכליות אז היה אפשר לגדל שמונה ילדים, אם לזה את מתכוונת.

עומרי פריש: אנחנו רואים קבוצות בסיכון, אבל אם אני אגיד לכם את הקבוצות בסיכון אתם תגידו לי, בצדק, בסוף שזה בערך 70% מהאוכלוסייה.

עומרי פריש: אז נגיד אנשים מאוד יצירתיים, כל מי שעוסק ביצירה, ויש לנו את זה, ולכן פה מתעסקים עם מוזיקה ועם הכול, אנשים, לאו דווקא במוזיקה, ציור, ריקוד, אנשים יצירתיים הם יותר רגישים, הם יכולים להגיב אחרת.

עומרי פריש: כל ה-ADHD למיניהם, לא משנה עכשיו, יש לזה המון שמות חדשים, לא ניכנס לזה כרגע.

עומרי פריש: אנשים של קצוות, אנשים פרפקציוניסטיים, לא בגיל ההתבגרות של שחור לבן, אנשים של קצוות הם יותר שכשיש זעזוע חזק אז במקום להתכופף אתה נשבר, וכל סוגי הפוסט טראומה למיניהם שדיברנו עליהם קודם.

עומרי פריש: אז כבר ספרתי בערך70%, זאת אומרת שלא רק שאני לא יודע מי הולך להיפגע, ניסינו, אנחנו מנסים לעשות עכשיו איזה מרכז מחקר בשילוב עם כמה מוסדות אקדמאים, האם אנחנו יכולים לעשות שאלונים או איזה אפליקציה, אנחנו מנסים לפתח, מאוד קשה, ותיכף תראו כשנגיע לקנביס, אין, אני אומר שאני אחזור לזה אחר כך, אין שום קשר בין כמה שנים אני מעשן לכמה פעמים ביום לבין זה אם אני אפגע או לא אפגע.

עומרי פריש: אני יכול לעשן שני ג'וינטים ובעשירי להגיע לכאן, ואני יכול 5,000 ולהגיע.

עומרי פריש: אין קשר.

עומרי פריש: אז אם תיקחו את זה ואת מה שאמרתי על הקנביס הגענו למסקנה שזה סוג של רולטה רוסית בשורה התחתונה.

עומרי פריש: הנה, זה מה שאמרתי לכם, תיכף נגיע לקנביס, אבל זה נכון גם על אסיד ואקסטה.

עומרי פריש: זה לא שאם אני לקחתי עשר אקסטות ואת אחת, אז אני בדרגת עשר סיכון יותר גבוהה ממך.

עומרי פריש: ממש לא.

עומרי פריש: מיכל, אני רוצה פה להגיד משהו נורא חשוב שאנחנו נתקענו בזה, זה עלה לי, כל פעם שאני בהודו, במרכז שאנחנו מפעילים שם אז שומעים שהגיע מישהו מכפר איזון אז אנחנו יושבים שם איזה 150 חבר'ה על המחצלות לשיחה.

עומרי פריש: בהודו אין בעיה של זמן, השיחה זה שלוש שעות.

עומרי פריש: זמן לא חסר בהודו.

עומרי פריש: אז פעם אחרונה ילדה אחת קמה ואומרת לי: עומרי, אני סחי בלטה.

עומרי פריש: יש סחי ויש סחי בלטה.

עומרי פריש: סחי זה אחד שלא משתמש בסמים, אבל הוא יכול מדי פעם לעשן קנביס כי זה גבולי, סחי בלטה זה נאדה, לא נוגע בכלום, זה כמעט בלתי אפשרי שזה יקרה בהודו.

עומרי פריש: אז היא אמרה לי: אני מסיימת לטייל פה חצי שנה, אני חוזרת השבוע לארץ, החלטתי שאני רוצה פעם אחת לנסות ואני מתלבטת בין ג'ראס לבין אסיד, אמרו לי שאתה המומחה, מה אתה מציע לי?

עומרי פריש: טוב, עכשיו עומד המומחה מישראל וצריך להציע לה מה לעשות, נכון?

עומרי פריש: אז תעזבו את השיחה שהתנהלה, שהיא מרתקת וזה, על למה את צריכה שמבוגר יגיד לה מה לעשות, כי אמרתי לה שהיא כבר בת 22, עברת ממסגרת למסגרת למסגרת, תמיד היה מבוגר, הגעת ל – אבל בסוף התשובה היא חשובה להבנה הזאת, סם צריך לפגוש בן אדם ובן אדם פעם אחת עם כל הרקע שלו, הגנטיקה המשפחתית שלו, האישיות שלו, האירועים שהוא עבר בחייו, אבל גם המצב העכשווי שלו.

עומרי פריש: זאת אומרת זה שני דברים שצריך להדגיש, לצורך הדוגמה מיכל, קל לי לקחת אותך כדוגמה, אני אקנה עכשיו אקסטה ואתן למיכל, אשבור, חצי אני וחצי מיכל, על אותו אקסטה, לא נגיע לאותם המחוזות בהכרח.

עומרי פריש: עכשיו אני אגיד יותר מזה, אם אני אשבור את החצי ואגיד למיכל, תיקחי עכשיו ואת השני אני אתן לך בעוד חודש, על אותו אחד לא בטוח שתגיעי לאותם המחוזות.

עומרי פריש: צריך להבין את זה.

עומרי פריש: בעיקר בסמים הפסיכדליים, סמי ההזיות שאני מדבר עליהם.

עומרי פריש: בסוף סם צריך לפגוש בן אדם.

עומרי פריש: זה לא הרואין או משככי כאבים ש - - -

מיכל וונש: אבל זה נכון לכול, זה נכון לריטלין שנותנים לילדים וזה נכון לכול, גם לתרופות מרשם.

עומרי פריש: לגמרי, אבל בסמים האלה שהם לא ההרואין ומשככי כאבים, יש לזה משמעות אדירה, סם צריך לפגוש בן אדם.

מיכל וונש: כן, השינוי התודעתי.

עומרי פריש: טוב, זאת נקודת המוצא שלנו, ככה אנחנו מתייחסים לטיפול, כך אנחנו מתייחסים למניעה, כך אנחנו מתייחסים למזעור נזקים.

עומרי פריש: סמים זו בחירה ואם זאת בחירה אני מתבונן איך אני יכול להשפיע על הבחירה של האנשים.

עומרי פריש: על הבחירה שלהם.

עומרי פריש: אני לא לוקח את האחריות, אני לא אומר להם מה לעשות, אני מנסה להבין איך אני יכול להשפיע על הבחירה.

עומרי פריש: אני אתן לכם דוגמה עליי.

עומרי פריש: אשתי שלחה אותי לסופר לפני כמה זמן לקנות שמפו, אבל לא כתבה לי איזה סוג.

מיכל וונש: אנחנו כולנו נשואות לאותו גבר בסוף.

עומרי פריש: אז מה עושה גבר במצב כזה?

מיכל וונש: מצלם לי.

עומרי פריש: נכון.

עומרי פריש: אבל אשתי לא עונה, אז מה עושים?

עומרי פריש: מגדילים ראש ובוחרים לבד שמפו.

מיכל וונש: לא נכון, ברור שזה היה לא נכון.

עומרי פריש: אני בן 67, סגן אלוף במילואים, מנכ"ל, לוקח אחריות על איזה שמפו אני קונה הביתה.

עומרי פריש: זה שאני אגיע הביתה ואשתי תגיד לי, בדיוק לזה לא התכוונתי, על זה אני רוצה להתעכב.

עומרי פריש: מה השפיע על הבחירה שלי, למה בחרתי את זה מתוך 30?

עומרי פריש: הגובה, הצבע, הפרסומת?

עומרי פריש: אני לא יודע, אני גם לא אשקיע בזה מאמץ, כי ראבק, זה שמפו בסוף, אבל כן על סמים, אתם צריכים להבין, אם בן אדם בא ואומר לי: תשמע, אני ניסיתי ארבעה-חמישה סוגי סמים, אבל בסוף אני על אסיד, אני ואסיד חברים טובים, אני אנסה להבין למה בסוף הספציאליטה שלו זה אסיד.

עומרי פריש: כי יש לזה משמעות.

עומרי פריש: אתם תראו אנשים על קוק.

עומרי פריש: אגב, אני לא יודע אם אתם רואים בשבועיים האחרונים את כמויות התפיסה של הקוק שמיועד להגיע לישראל.

עומרי פריש: אני שואל את עצמי, אם ההיצע והביקוש ממשיכים לשחק אלוהים יודע, תתחילו לעקוב, מה יקרה פה עם נושא הקוק בחודשים הקרובים.

עומרי פריש: משהו מטורף.

מיכל וונש: במקביל ללגליזציה.

עומרי פריש: יכול להיות.

עומרי פריש: אבל למה אני אומר?

עומרי פריש: כי אם אתם תשמעו בן אדם שלקח קוק, אז הוא מרגיש מלך העולם והביטחון העצמי שלו, ואז אתה מבין שהסוגיה הטיפולית המרכזית שלו זה היעדר ביטחון עצמי.

עומרי פריש: כלומר הבחירה בסם יכולה לעזור לנו לחפש - - -

מיכל וונש: למה הוא תרופה.

עומרי פריש: בדיוק, אם זאת התרופה שבחרת, במה זה בא לטפל.

איריס נהרי: זה כמו הגמילה הפיזית, הפוך על הפוך.

איריס נהרי: כאילו אם זה - - -

עומרי פריש: בדיוק, אותו דבר.

עומרי פריש: זאת נקודת התפיסה שלנו, ככה אנחנו מתייחסים גם לטיפול וגם למניעה.

עומרי פריש: אתם מכירים את פרופ' פוירשטיין ז"ל?

עומרי פריש: אתם מבינים שאני הייתי צריך לנסוע לדלהי, ללכת עם הקונסולית ואשת השגריר לבית ספר גדול בדלהי ולראות את התמונה שלו בדלהי ולשאול 'מה?' ואז לחזור הביתה ולרוץ לקרוא.

עומרי פריש: עכשיו תראו משפט יפהפה: 'איני רואה את תפקידי בעולם הזה להביא אושר לאדם, זהו תפקידו של האלוהים, תפקידי הוא להרחיב את אפשרויות הבחירה של האדם כך שיוכל לבחור איזה חיים הוא רוצה לחיות'.

עומרי פריש: אנחנו מדברים הרבה על להתאים מודל טיפולי קצת שונה מבן אדם לבן אדם, אין אצלנו את המנטרות הקבועות שאתם מכירים שהן נכונות לכולם.

עומרי פריש: אני יכול להראות לך כמה שבילים, בסוף אתה תצטרך לבחור על איזה אתה הולך.

עומרי פריש: אני לא המנטור שיגיד לך שיש שביל אחד, אני הלכתי עליו, גם אתה תלך עליו וזה השביל האחד והיחיד.

עומרי פריש: זאת לא התפיסה.

מיכל וונש: זה גם מנגן לי מאוד חזק על הדור שאנחנו נמצאים בו.

מיכל וונש: אני חושבת על זה הרבה מאוד, זה מה שמנחה אותי כאמא, כהורה, המשפט הזה, אבל את רוב ההורים של הדור הזה זה לא המשפט שמנחה אותם, כי האושר הוא יעד, אני רוצה שהילד שלי יהיה מאושר.

עומרי פריש: תשאלי את הילדים שלי על אושר, הם יענו לך את אותה תשובה, אין מושג כזה ואל תבזבזו את הזמן על אושר, תלכו עם תרמיל על הגב ותאספו רגעי אושר, תאספו בימי חייכם הרבה רגעי אושר.

עומרי פריש: מי שיעשה לכם סדנה שמסוף הסדנה של שישי-שבת ואתה תהיה מאושר כל החיים, אל תבזבזו את הזמן, אין דבר כזה.

עומרי פריש: יש רגעי אושר, תאספו אותם.

עומרי פריש: שני הנכדים שלי היו בבידוד בקיבוץ, כשהם יצאו ורצו וחיבקו אותי, אלה היו שתי דקות של אושר.

עומרי פריש: זה לא נמשך שבוע, את האמת אני אומר לכם.

מיכל וונש: הסיבה שאני אומרת את זה, אני מדברת הרבה מאוד עם הורים, גם סביב הוועדה הזאת, ואני חושבת שיש פה עוד מקום לדבר על מהו תפקיד ההורה בתוך המציאות של היום.

מיכל וונש: הילדים שלי נורא מסכנים כי אני אומרת להם שאני לא אחראית על האושר שלהם, התפקיד שלי זה להגדיל לכם את אפשרויות הבחירה, לתת לכם מקסימום כלים שאני יודעת כבן אדם וכאמא לתת לכם, ספציפית לכל אחד מכם.

מיכל וונש: אבל אני לא חושבת שזו התפיסה ההורית העכשווית המודרנית.

מיכל וונש: גם זה חוצה מגזרים.

עומרי פריש: בתפקידי הקודם כמתאם הרשות למלחמה בסמים באזור הצפון, עשיתי סדנה להורים.

עומרי פריש: מה זה בישראל סדנה להורים, מי מגיע?

עומרי פריש: 15 אימהות, נכון?

עומרי פריש: האבות עסוקים, הם שר החוץ, אין להם זמן להתעסק עם עניינים פנימיים.

עומרי פריש: אחת המשימות הייתה לפעם הבאה לנהל דיאלוג עם הילד של שלוש דקות ולמצוא פטנט איך בודקים את זה שזה שלוש דקות.

עומרי פריש: בפגישה הבאה מגיעה איזה אמא נסערת, רגע, אני לא יכולה לחכות, תקשיב, הוא גר בקומה למעלה, זה לא פשוט, אני כאילו לא יכולה להיכנס לחדר שלו, אני צריכה להוציא ויזה, אישור, אתה לא יכול ככה להיכנס סתם.

עומרי פריש: עליתי לחדר, אבל התביישתי חזרתי.

עומרי פריש: ביום השני יצא לנו איזה משהו כזה 20 שניות שיחה, ביום השלישי הילד הפיקח הזה אומר לי: אמא, תקשיבי, אם קרה איזה אסון אז תגידי לי, בשביל מה את עושה לי את הפורפרה הזאת?

עומרי פריש: זאת אומרת הוא לא ידע איך לתרגם את המשימה של שלוש דקות דיאלוג, לא רק אכלת, שתית, עשית שיעורים, דיאלוג.

עומרי פריש: אלא אם כן צריך לבשר על איזה אסון אז חורגים משגרת היום ומנהלים דיאלוג כדי להודיע בהמשכו משהו עצוב.

עומרי פריש: אז המפתח שלי בסדנאות הורים זה אותו דיאלוג.

עומרי פריש: עוד כמה דברים שאנחנו רואים.

עומרי פריש: התחלתי קודם, מה אנחנו רואים שמשפיע על תרבות צריכת הסמים של צעירים בישראל?

עומרי פריש: ותזכרו שוב, אנחנו לא מדברים עכשיו על המכורים הקלאסיים ועל המערכת הזאת, אנחנו מדברים על משהו שהוא הולך להיות הרוב של השוק התפעולי בשנים הקרובות.

עומרי פריש: אז תופעת התרמילאות, שהיא מאוד ייחודית לישראל, והנושא של מגמות עולמיות.

עומרי פריש: אמרנו לא לדבר על הבחירות, אבל אתם יודעים שבחסות הבחירות ארבע מדינות נוספות אישרו לגליזציה תוך כדי הבחירות.

מיכל וונש: נכון, כמעט במחשכים.

עומרי פריש: אגב, אם תקראו בשקט אתם תראו שרוב המדינות בארצות הברית שאישרו הן אישרו קנביס רפואי, קצת פחות אישרו היעדר הפללה והכי מעט יאשרו לגליזציה.

עומרי פריש: זאת אומרת יש הרבה מדינות שהולכות לקנביס רפואי, יש להיעדר הפללה, חלק קטן הולך ללגליזציה, אבל הולך, לא יעזור שום דבר.

דורון כהן: בסדר, אבל ברגע שיש אחד אז פתחת סדק.

עומרי פריש: כן.

עומרי פריש: אני לא יודע אם אתם ראיתם, אבל באופן כללי תופעת התרמילאות מתחילה אי שם בראשית שנות ה-80, זאת אומרת אנחנו כבר 40 שנה של תופעה.

עומרי פריש: אני לא ארחיב לכם על השינויים, אבל איפה שהוא באמצע שנות ה-90 כשמתחילה שיא הקרחנה, סליחה על המילה, בטורקית זה בית זונות, אז כשהחבר'ה הולכים לבת זונה של מסיבה זה נקרא קרחנה, או להתקרחן, או בוא נלך להתקרחן וכן הלאה.

עומרי פריש: לכן הביטוי הזה.

עומרי פריש: פה, אם אתם זוכרים מתחיל גואה ונשלח מטוס של אל-על להביא את ההורים, פניקה מוחלטת.

עומרי פריש: פה אנחנו קמים ופה הבית החם, היום, אני לא אכנס לזה, אבל התקשורת הסלולרית שינתה את פני הטיול מקצה לקצה של הקצה.

מיכל וונש: לטוב או לרע?

מיכל וונש: או למכוער?

עומרי פריש: אין טוב או רע.

מיכל וונש: אתה יודע איפה הבן אדם כל הזמן.

עומרי פריש: לחיליק יותר קל, לאמא יותר קל כי אפשר פעמיים ביום, לא התקשרת.

עומרי פריש: סתם, סליחה שאני מפיל את זה עליכן, אבל כשתטיילו אתם תראו.

עומרי פריש: אבל סתם אני אתן לכם דוגמה, בפעם האחרונה אני יושב בקאסול, לפני קאסול יש כפר קטן, שם רוב המסיבות, אז עצרתי שם, עברתי את הגשר, הגעתי מוקדם, 11 בבוקר, כולם ישנים עוד, אבל בגסטהאוס אחד היו כבר איזה 15 ערים, נכנסתי להזמין ארוחת בוקר.

עומרי פריש: הם ראו איזה חתיאר כזה עם סנדלים ותרמיל, מתיישבים, מדברים, מאיפה אתה?

עומרי פריש: קיבוץ מסילות, אוה, חבר הכי טוב שלי משדה נחום, מי זה?

עומרי פריש: אני אומר לו עצור, לא יכול להיות, הוא גם החבר הכי טוב של הבן שלי.

עומרי פריש: מסתבר ששניהם באיזה יחידה מובחרת, ואז הוא מצלם אותנו ככה על הנחל ושולח להוא משדה נחום.

עומרי פריש: תוך פחות מ-30 שניות אני שומע את הווטסאפ, אני רואה את התמונה שלי, הבן שלי אומר לי: זהו, שומרים על החברים שלי?

עומרי פריש: ואז הוא עולה איתי לטוש, הוא שאל אם הוא יכול להצטרף לטוש, ואומר לי: תקשיב, כל הצוות שלי מסתובב פה, אם אתה מוכן שמחר נלך לכיוון המפל.

עומרי פריש: אתה זוכר את המפל?

עומרי פריש: אתה יושב בגובה 3,500 מסביב הרים עם שלג, קשה לי להסביר לכם את זה, שדות של קנביס מסביב, ואתה יושב עם צוות של 12 חבר'ה מדובדבן, עם המפק"צ, זה מה שהם ביקשו, שלוש שעות של שיחה איתי.

עומרי פריש: אין לי אופציה בתל אביב להגיע לשיחה כזאת, על הכול.

עומרי פריש: זאת למידה.

עומרי פריש: פעם אחת תבואו לשם ותבינו את הלמידה העוצמתית שאתה עושה בזמן שאתה שם, ישן בגסטהאוסים האלה בחמישה דולר.

עומרי פריש: כשלקחתי את מנכ"ל הרשות למלחמה בסמים, זה היה דיון עם משרד ראש הממשלה, שאם הוא רוצה לבוא איתי ועם חיליק אז בחמישה דולר, אנחנו נתפרע על עשרה דולר, אבל מעל לזה אין.

עומרי פריש: המון דיונים, בסוף אושר ויצאנו לדרך.

עומרי פריש: כן אני אגיד עוד פעם, אנחנו מדברים על בערך 50,000 בשנה ובערך 90% עד 95% מהם עושים סמים בזמן הטיול.

עומרי פריש: תקשיבו טוב מה שאני אומר לכם, 90% עד 95% מהילדים הכי טובים שלנו – מתי אתה היית בהודו?

קריאה: בהודו האמת שהייתי בשנתיים האחרונות, הטיול שלי היה בדרום אמריקה.

עומרי פריש: עזוב אם אתה ב-90% או ב-10%, הנתון הזה נראה לך סביר?

קריאה: כן.

עומרי פריש: הבנתם?

עומרי פריש: כל מי שהיה שם יגיד.

מיכל וונש: אני מנסה להבין אם זה היה סביר גם כשאני טיילתי אחרי הצבא שלי, לא יודעת, בשנות ה-90.

עומרי פריש: אז קחו את זה בחשבון, למה?

עומרי פריש: כי הם עכשיו - - -

קריאה: אז היה 95%.

עומרי פריש: בסדר, תלוי מי סופר.

עומרי פריש: עכשיו גמרנו מחקר גדול עם ד"ר זיו כרמל וד"ר חיים מהל, אבל עשינו אותו במנאלי, אבל אם אני אעשה אותו בקאסול ופרוואתי, לא ניכנס לזה כרגע, אז שזה יהיה 90% ולא 95%.

עומרי פריש: אגב, אם אתם רוצים לראות, נגיד סקר גאלופ האחרון בארצות הברית, זה היה לפני הבחירות, 66% כבר בעד לגליזציה בארצות הברית.

עומרי פריש: זה לא יכול להיות שזה לא ישפיע על מה שקורה כאן, והנה אחרי הבחירות של נובמבר, זאת אומרת אחרי הבחירות האחרונות, 36 מדינות כבר עם קנביס רפואי, אנחנו בזה, 27 עם אי הפללה, אנחנו בזה, 15 לגליזציה, לא יודע לענות איפה אנחנו, לאן זה יזרום, אם יהיו בחירות או לא יהיו בחירות, אין לי מושג, אבל זה לא יכול להיות שזה לא משפיע על מה שקורה בארץ.

אליהו ברוכי: ה-36 מדינות הן אלה שעכשיו בבחירות אישרו?

עומרי פריש: כן, זה כבר עכשיו.

עומרי פריש: אגב, גם כשאומרים לגליזציה מלאה, אתם צריכים לדעת, זה מגיל מסוים, כמות מסוימת, זה לא - - -

מיכל וונש: ריכוז מסוים.

ד"ר פאולה רושקה: נכון, זה לא לגמרי.

עומרי פריש: אני כן אגיד, למרות שאחר כך אולי אני אגיד, ישראל שונה בשני פרמטרים בצורה מובהקת מהמדינות האחרות בעולם, אחת זה הנושא של המצב הביטחוני והשירות הצבאי, מה שאין אותו בשום מקום בעולם, ודבר שני, אנחנו חיים פה באיזה שהוא סטרס ולחץ, אז פעם זה קסאמים ופעם זה אוטובוסים ופעם זה מבצע או מלחמה, לא משנה מה.

אליהו ברוכי: מה שאתה רוצה לומר, שהסם פה פוגש בן אדם שונה ממה שהוא פוגש בעולם.

עומרי פריש: שונה מכל מקום אחר בעולם, ולאור העובדה שמ-18 עד 21 הם בצבא.

עומרי פריש: אני אומר לכם, בתור אחד, אתם רואים כבר את שערות שיבה, אני כבר סוף סוף פטור ממילואים, אבל עשיתי קצת מילואים בימי חיי, אתם לא מבינים, אולי כן, סליחה, למה אני אומר שאתם לא מבינים?

עומרי פריש: אם פעם אמרו, אה, זה בפלוגות המפקדה, לא, כל היחידות המובחרות, קצינים, בזמן פעילות מבצעית.

עומרי פריש: אתם לא מבינים מה שהולך שם.

מיכל וונש: והצבא בהכחשה.

עומרי פריש: אני עכשיו נפגש איתם כי יש לנו כל מיני שיחות כאלה, לא יודע מה ייצא, לא פשוט לצבא מה לעשות, כי בסופו של דבר מי שפוגש את התופעה זה המ"מים והמ"פים, זה לא המח"טים ומפקדי האוגדות, וגם הם כבר בתוך ה-90% האלה, לפני או אחרי, אז באחוזים קצת פחות, אבל אח שלו וחברה שלו.

עומרי פריש: זה סיפור מאוד מורכב, אני לא אכנס לזה עכשיו, אבל שני הפרמטרים האלה של השירות הצבאי והמצב הביטחוני והסטרס התמידי, הם הופכים אותנו בהחלטה כן או לא להיות דומים למדינות אחרות.

עומרי פריש: עוד דבר שהוא המהות, אבל אני אסייג את מה שכתוב פה, בארצות הברית אוניברסיטת מיסיסיפי עושה כל שנה - - -

מיכל וונש: רגע, עומרי, אני רוצה להוסיף עוד נדבך של מה שהוועדה מאוד מודאגת, לא רק הנתונים האובייקטיביים, איפה אנחנו שונים, אלא גם איפה אנחנו שונים מבחינת יכולותיה ומנהגיה של מדינת ישראל באיסוף נתונים, בהבנה של איפה אנחנו נמצאים היום.

מיכל וונש: אני רוצה לומר את זה, שגם אם ההחלטה היא כן, אני לא בדיון של הכן או לא, אלא בדיון של הכיצד, כדי שזה ייעשה באחריות אנחנו חייבים להכיר בחסרונות האינהרנטיים של מדינת ישראל, של כל המשרדים ששומעים אותי בוועדה אומרת את זה כל הזמן, אין לנו איגוד נתונים ואין איגום של כל הנתונים ולא קיימים.

מיכל וונש: אנחנו לא יודעים איך זה ישפיע על תאונות דרכים היום, אנחנו לא יודעים כלום, ולצאת לדרך מהמקום הזה זה מסוכן.

עומרי פריש: אני אחדד את זה, כי אני אמרתי את זה גם בוועדה.

עומרי פריש: גם כשמצטטים את קנדה, כאיזה שהוא מודל שכנראה לשם - - -

מיכל וונש: כן, קנדה עשתה תהליך של שנתיים.

עומרי פריש: ולא רק של שנתיים, גם המידע הזה שאין שינוי בקרב בני נוער הוא לא נכון משום שהוא לא סקר על בני נוער, הוא סקר משפחות ובתי אב.

עומרי פריש: אני לא רוצה להיכנס לרזולוציה כזאת.

עומרי פריש: אני אגיד לכם נורא פשוט את דעתי על בני נוער, כי ראיתי שיש גם – עולה בדעתכם שהאח הגדול שלי והאחות הגדולה שלי והאבא שלי, כולם יעשנו ואני כבן נוער תהיה ירידה בשימוש?

עומרי פריש: בואו, צריך לגמור טכניון בשביל לעשות את האחד ועוד אחד הזה.

עומרי פריש: תפסיקו.

עומרי פריש: מה שמצטטים מקנדה הוא סקר בתי אב, הוא לא מחקר על בני נוער.

עומרי פריש: ואם לא יהיה פה מרכז כזה ואם לא יעשו את זה מדורג, ובואו נראה, אז – מה שרציתי להגיד, אז תשאלו מה כל הסיפור, כל הבעיה?

עומרי פריש: הבעיה שאם פעם בתחילת שנות ה-70 וודסטוק, ילדי הפרחים, ביטלס, מתנדבות בקיבוצים וכן הלאה וכן הלאה, ריכוז THC היה קצת פחות מ-1%, היום בתפיסות הוא כבר מגיע לאחוזים מאוד גבוהים, אבל זה לא אומר כלום, תיכף תראו על הקנביס.

עומרי פריש: אין היום כמעט קנביס במדינת ישראל פחות מ-20, 25 THC, אין דבר כזה יותר.

עומרי פריש: מי שיעשן את הג'אנק שהצליחו להבריח בגבול עם מצרים, אם אתם רואים עכשיו את הכמות שהבדואים מגדלים כי הביקוש עלה אז גם - - -

מיכל וונש: בדיוק שלשום חשפו מנהרות תת קרקעיות.

עומרי פריש: מתייחסים לזה כתקלה מקומית.

עומרי פריש: אני רוצה להגיד עוד דברים, שהם לא רק בקנביס, יש מגמה בעולם לחפש טיפול בסמים במצוקות שונות, MD לפוסט טראומה ואל.

עומרי פריש: אס.

עומרי פריש: די לדיכאון, זאת אומרת אנחנו לא נמצאים בחלל ריק, בעולם ישנה מגמה שלקחה את הסמים שהייתה טאבו להגיד רגע, במקרים מסוימים זה יכול – עכשיו, את האמת, אנחנו כבר עושים את זה עשרות שנים, רק לא מדברים על זה.

מיכל וונש: תרופות מרשם.

עומרי פריש: כשעשו מורפיום אף אחד לא עלה אז בדעתו לקרוא לו הרואין רפואי.

עומרי פריש: הרי אם זה היה היום היו קוראים לו הרואין רפואי.

עומרי פריש: היום יש הרואין ויש מורפיום, אתם יודעים, הפרג, ממנו האופיום, מהאופיום הרוב הולך לייצר הרואין, מעט הולך לייצר מורפיום.

עומרי פריש: במקרה הייתי במפעל היחידי הזה בעולם בארצות הברית, אני גם מכיר את המסלול מאיפה האמריקאים ובאיזה מדינות הם מעלימים עין כדי שיגדלו להם את הפרג ואת האופיום.

עומרי פריש: אבל לא קראו למורפיום הרואין רפואי, מה שכן אנחנו קוראים לקנביס קנביס רפואי.

עומרי פריש: זה צריך לזכור, יש המון סמים עכשיו שהם בבדיקה.

עומרי פריש: נגיד היה לנו פה מישהו פוסט טראומטי מאוד חזק שנכנס להתקף פסיכוטי כי הוא לקח אקסטזי.

עומרי פריש: אני שואל אותו למה לקחת אקסטזי, הוא אומר, זכרתי איזה כתבה בעיתון שאקסטזי עוזר לפוסט טראומה.

עומרי פריש: בסדר, אבל הוא לא קרא באמת את הכתבה, אז הוא לקח כדי לטפל בפוסט טראומה והגיע לכאן עם התקף פסיכוטי.

דורון כהן: עומרי, זה עבד.

דורון כהן: בזכות זה שהוא לקח את האקסטזי הוא הגיע לכאן.

עומרי פריש: עד שלב מסוים זה עבד.

עומרי פריש: כן אני אגיד, הלוואי שזה לא ייכנס לארץ.

מיכל וונש: היה לנו דיון לפני שבועיים על זה.

עומרי פריש: אגב, מצדדי הלגליזציה טוענים שזה לא חודר לארץ בגלל שכמויות מעשני הקנביס פה הן כל כך גדולות ולכן אין נהירה לכיוון משככי הכאבים, אבל מה שאני הראיתי לכם - - -

מיכל וונש: זה לא נכון.

עומרי פריש: לא, יש.

עומרי פריש: בארצות הברית אנחנו מגיעים ל-4,000 בחודש, אני עשיתי פה ישראל בהתאמה, בהתאמה הכוונה קחו כל מספר פה תחלקו ב-36, קחו את מספר האוכלוסייה, תחשבו שפה היו מתים לנו כל חודש 110 רק מאופיאטים, לא היו יושבים פה היום בכלל ומדברים על שום דבר אחר.

מיכל וונש: השאלה אם באמת אנחנו פשוט בפער מאוד גדול, שוב גם פה, בעניין של איסוף הנתונים והגדרת הנתונים, זאת אומרת אני לא יודעת מה הגדרת המוות.

עומרי פריש: לא, כשאני אומר פה ישראל בהתאמה זה לא מה שקורה בישראל, המספרים האלה, אם יחדרו אלינו אז אנחנו נגיע, שאני מקווה ומייחל וכן צריך להיות פוקוס שזה לא ייכנס.

עומרי פריש: זה מה שהתכוונתי.

פאולה רושקה: דרך אגב, מקרי מוות, אנחנו לא רושמים את זה נכון.

מיכל וונש: בדיוק, זה מה שהתכוונתי להגיד, פאולה אמרה את זה בצורה מדויקת יותר.

עומרי פריש: רק שנעשה שמיניות באוויר שזה לא ייכנס אלינו.

עומרי פריש: טוב, כמה מילים על מהפכת הקנביס.

עומרי פריש: את אמרת בדרום, איריס?

עומרי פריש: באמפי היית?

איריס נהרי: לא.

עומרי פריש: זה מדליקים צ'ילום באמפי, אבל זאת השמש, אז אל תתרשמו, מי שאתם רואים פה מדליק את הצ'ילום, וזאת ציפי בשלב שבו היא הפעילה אצלנו את הבית בהודו, זה הכול צמחי קנביס.

עומרי פריש: זה נכון שהיא בחורה קצת נמוכה, אבל גם אם היו לה עוד עשרה סנטימטר זה לא מפריע.

עומרי פריש: אתה נוסע, בכל צדי הדרכים בצפון שיחי קנביס, תסתכלו על הגובה.

עומרי פריש: צריך להבין את התפאורה הזאת בשביל להבין.

עומרי פריש: זה במרחק של 20 מטר מהפרויקט, אין מה לעשות, זה כל הנחל, זה לא שאתה יכול להסב אותם ולהגיד אוה, אצלי זה לא יהיה, זה לא באמת עובד ככה.

עומרי פריש: אני לא אכנס, אני כן אגיד כמה מילים, אתם מכירים את זה, אני רק אגיד שאם אתם בודקים את שני הסקרים האחרונים של הרשות למלחמה בסמים והצהוב כתום הזה זה האחרון מ-2016 וזה מ-2009, זה קנביס.

עומרי פריש: אתם רואים את הקפיצה המטאורית, זה, תזכרו, אנחנו מדברים על לפני ארבע שנים, במספר מעשני הקנביס ברמות שלא היה פה.

עומרי פריש: רק על קנביס.

עומרי פריש: אם תבדקו את השינויים בסמים האחרים, אפילו בסמי פיצוציות, ירידה דרמטית.

עומרי פריש: סמי הפיצוציות הולכים ונעלמים.

דורון כהן: גם איסוף הנתונים שלך, של משרד הרווחה, הקנביס הוא מקום - - -

עומרי פריש: זה פרופ' יוסי הראל-פיש, מהמחקר שלו.

עומרי פריש: זה לא רק זה.

דורון כהן: הקנביס שני לאלכוהול.

פאולה רושקה: גם אצלנו אלכוהול וקנביס.

עומרי פריש: אני לא אכנס, תיכף אני אגיד על זה מילה אם תרצו, אבל אם אתם תסתכלו, הוא גם לקח את המדינות באירופה, תסתכלו איפה אנחנו נמצאים בישראל.

מיכל וונש: יש לו יותר מעודכן.

עומרי פריש: ישראל ביחד במקום שתיים ושלוש.

עומרי פריש: אנחנו יותר מפי שניים ממקום שתיים ושלוש, והכול מדובר על אוכלוסייה של צעירים, זה הכול מופיע בסקר של הרשות למלחמה בסמים.

עומרי פריש: אני לא המצאתי נתונים, אה, עומרי פוגש בהודו ונראה לו, לא, לא, לא נראה.

עומרי פריש: תגידו לי למי אני אשלח לכם את המצגת.

מיכל וונש: בהחלט.

מיכל וונש: האמת היא שיש פה נתונים מעודכנים של 2019.

עומרי פריש: יש אתר נורא נחמד שעוזר לנו להבין את המחירים בעולם.

עומרי פריש: אגב, כתבתי את זה לפני שידעתי על הסכם השלום.

עומרי פריש: אמירויות המפרץ, תראו כמה עולה לנו לגרם, לא לקחתי את כל המדינות, ישראל במקום החמישי.

עומרי פריש: הודו, תסתכלו איפה, כמה עולה טולה.

עומרי פריש: כל מי שהיה בהודו יודע כמה עולה טולה.

עומרי פריש: טולה זה 11 גרם, זה מין מלבן פלסטיק כזה, כמו פלסטלינה קטנה של 11 גרם.

עומרי פריש: זאת שתפסו, שביבי נסע להביא אותה, נעמה יששכר, היא הייתה שם עם טולה כזו.

עומרי פריש: שאגב, נגיד המחלצים כבר יודעים להפוך את הכיסים, את התיקים, כדי שלא יישאר שבשדה התעופה יתפסו אותך ועכשיו תשב שם חמש שנים בכלא על איזה טולה אחת כזאת מחורבנת.

עומרי פריש: סליחה על הביטוי.

עומרי פריש: אבל אלה המחירים, שמתי פה את המדינות שבהן נהוג לטייל, שכנות שלנו, כדי שתראו את המחירים.

עומרי פריש: יש אתר כזה.

עומרי פריש: אפשר להתעדכן על המחירים בעולם, לא כדי לעשות עסקאות, לא לזה הכוונה, בשביל להבין אם מחר בהודו זה יהיה כמו באמירויות אז אנשים יטיילו פחות בהודו, אל תחשבו שרק הנופים והתרבות מושכים אותם.

עומרי פריש: בלי להיכנס לנושא הזה של כל הטלגרסים והישראגראס שהיו הפורשים של זה והמחתרת.

מיכל וונש: אתה מכיר את זה?

מיכל וונש: אליהו, זה כמו להזמין המבורגר.

מיכל וונש: ישב אצלי בחור חרדי עם אשתו, כדי להראות לי, כמו להזמין המבורגר.

מיכל וונש: הוא אמר: לפני שאני יוצא ללמוד גמרא, זה מגיע עד אליי.

עומרי פריש: התפקיד שלי להביא את קולם של הצעירים.

עומרי פריש: האפליקציות האלה עשה המון טוב בארץ, למה?

עומרי פריש: הוא הוריד סוף סוף את המחירים, יש תחרות ואם אתה מוכר במכולת שלך תפוחי אדמה ועגבניות ב-30 שקל והיא מוכרת ב-20 אני אלך לקנות ב-20 בתנאי שהעגבניות טובות.

עומרי פריש: דבר שני, המפגש עם הסוחרים ועם העבריינים כמעט שנעלם.

עומרי פריש: כמו שאת אמרת, כמו פיצה, אני מזמין כולל הבסיס.

מיכל וונש: והפוך, הם בודקים אותך.

עומרי פריש: כן, אם אתם תדברו, מה שיצא לי לעשות בחודשים האחרונים, דיברת על הקורונה - - -

אליהו ברוכי: למה שהם יבדקו אותי?

מיכל וונש: הם בודקים אותך, הם לא בהכרח ימכרו לך, לראות שאתה לא תלשין עליהם.

קריאה: לוודא שאתה לא משטרה או משהו.

עומרי פריש: דיברת על הקורונה, החבר'ה האלה, שלא ניכנס עכשיו לשמות, מדווחים על יותר מ-40% עלייה במכירות מאז הקורונה והסגר.

מיכל וונש: עומרי, יש לך את הנתון הזה מהם?

עומרי פריש: אני יכול למצוא אותו, כן.

עומרי פריש: אגב, יש עוד 20 ומשהו כאלה, אני לקחתי את השמונה המובילות, אני לא אכנס לזה כרגע.

מיכל וונש: יש עוד 20?

עומרי פריש: יותר נכון 28, כשבדקתי.

עומרי פריש: אין צעיר היום שלא יפגוש את זה, בוא ללמוד במכללת יזרעאל, אני כבר מוזמן דרך קבע להרצות בפני הקבוצה הזאת שלומדת קנביס רפואי ובמכון וולקני נעשה ככה.

עומרי פריש: זאת אומרת משהו קורה פה, שאי אפשר להתעלם ממנו ואי אפשר להמשיך שכולם מטומטמים ולא מבינים, זה לא עובד, מודל החשיבה הזה, הוא לא מוביל אותנו לשום מקום.

עומרי פריש: כנס הקנביס של ישראל הוא בחסות כלכליסט וכל מה שאתם רוצים.

עומרי פריש: אתם יודעים שהפיקוח בוועדה הבין משרדית ללגליזציה, המסקנות זה האם יגישו לוועדה שבראשה עומד מישהו, אני לא אגיד שמות של מפלגות, אבל מהמפלגה שלך.

מיכל וונש: זה מגיע אליי או לליכוד.

עומרי פריש: אלייך, בעברית, או לחיים כץ.

עומרי פריש: אז הוויכוח הוא לאן זה יגיע ומי יכריע על זה.

עומרי פריש: אני קטונתי מלהתערב בנושאים האלה, אתם יודעים.

אליהו ברוכי: מה זה הוועדה הזאת?

מיכל וונש: המסקנות מגיעות בשבועות הקרובים אלינו.

עומרי פריש: יש שמות אולי פחות שיודעים, אני מכיר כמעט את כולם, לא רשמתי שמות, אבל כשילד היום בגיל 15 או ילד שגמר את הצבא רואה את כמות ראשי הממשלה, שרי הביטחון, רמטכ"לים, מפכ"לים, ראשי שב"כ, ראשי מוסד, ראשי הייטק, כולם בסיפור הזה של הקנביס הרפואי, שוב פעם אי אפשר למכור לו שזו בועה שתתפוצץ והם מטומטמים, זה לא עובד יותר.

עומרי פריש: תסתכלו איזה שחקנים נכנסו פה למגרש ומי שמכיר אותם יודע שזה לא אנשים מטומטמים, ויש לזה השפעה על השוק, לא על השוק הכספי.

מיכל וונש: על הנורמליזציה.

עומרי פריש: כן, על זה.

מיכל וונש: על תפיסת המסוכנות.

עומרי פריש: כן, לא בצד הכלכלי.

אליהו ברוכי: למרות שהם באים לצד הכלכלי, אבל ילד שומע את זה ואומר אם הם בכלכלי, אז זה - - -

מיכל וונש: ברור.

עומרי פריש: אם הוא רואה שראש המוסד, ראש המוסד, מפקד חיל האוויר, הם עכשיו באיזה קבוצה של קנביס רפואי.

מיכל וונש: ראש ממשלה לשעבר.

עומרי פריש: הוא לא נכנס עכשיו לשיקולים העסקיים, שההוא אמר אני אשקיע ככה וארוויח ככה, הוא אומר אוקיי, סימן שהוא בדק וזה בסדר.

עומרי פריש: יותר מזה, מה יגידו האמא והאבא שהילד שלהם יגיד להם: אבל את ראית מי שם?

עומרי פריש: אוקיי, בסדר.

עומרי פריש: אני מדבר על ההשפעה הזאת, חשבון הבנק שלהם זה לא העניין שלי, אני גם לא יודע אותו.

עומרי פריש: אם אני צריך לעשות סיכום, יש פה המון בלבול בין הלגליזציה והיעדר ההפללה לקנביס הרפואי להסדרה.

עומרי פריש: גם בבתי הספר ילדים שואלים את היועצת, שואלים את המורים, הם לא יודעים, ההורים לא יודעים, בשבילם הכול זה – עזבו אנחנו שאנחנו מהבוקר עד הערב קוראים ועוסקים, הבלבול הזה מול בני הנוער ומול הצעירים ומול ההורים שצריכים לתת תשובות הוא בעוכרינו.

עומרי פריש: אז מה עושים?

עומרי פריש: אין אופציה אחרת מלבד לעשות מחשבים מסלול מחדש.

עומרי פריש: מי שרוצה לבוא עם המנטרות של פעם, נגעת נסעת ופעם אחת יותר מדי ואלף לא מספיק, זה לא יעבוד יותר.

עומרי פריש: ראיתם את המגמות בעולם, אתם רואים מה קורה.

מיכל וונש: שינוי הטרמינולוגיה.

מיכל וונש: אני אומרת כל הזמן בוועדה, היא הוועדה להתמודדות, לא הוועדה למלחמה.

פאולה רושקה: נכון, זה מאוד חשוב, כי זה באמת הולך ל - - -

עומרי פריש: אגב, גם הוועדה למלחמה שונתה למאבק, אתם שיניתם להתמודדות, משרד הרווחה עדיין עם התמכרויות, אין נפגעי סמים, עדיין זה רק התמכרויות.

איריס נהרי: נפגעי התמכרויות.

מיכל וונש: אבל הם עוד לא כולם מכורים.

איריס נהרי: נכון, אבל זה סמים, אלכוהול והימורים, זה אחרת.

מיכל וונש: הימורים, פורנוגרפיה, אין לזה סוף.

מיכל וונש: אני אומרת התמכרויות.

מיכל וונש: זה נקרא סמים ואלכוהול, בעיניי זה צריך להיות ועדה קבועה להתמודדות עם התמכרויות.

עומרי פריש: או יותר פשוט, לנפגעי סמים ואלכוהול.

עומרי פריש: כי אתם הרי לא מטפלים בסמים ואלכוהול, אתם כאילו כרגע בהגדרת השם שלכם מטפלים בסמים ואלכוהול.

ד"ר פאולה רושקה: נכון, כי יש פה דברים התנהגותיים.

עומרי פריש: איך אנחנו צריכים לגשת לאסטרטגיה החדשה?

עומרי פריש: קודם כל להבין גם אנחנו, אנשי הטיפול ואנשי השטח ומקבלי ההחלטות, שהרכבת מזמן יצאה מהתחנה.

עומרי פריש: אגב, אתם יכולים להבין שזאת רכבת בהודו, הרי ברור לכם מאיפה אני אבחר את הרכבת.

עומרי פריש: פגשתי את הבת שלי בגואה ואנחנו אומרים ניסע לקוצ'ין ולמונאר בדרום: אבא, אני אזמין לנו כרטיסים ברכבת, אני אומר מצוין, אני עולה, קרון של 20 איש, 40 איש עם התרנגולות והברווזים, והיא אומרת לי: התרמיל מקדימה ואנחנו צריכים לחבק אותו ולישון לסירוגין, אני אומר לה: תחכי פה רגע, עובר שני קרונות קדימה, משלם עוד עשרה דולר ואומר לה: אני כבר שילמתי לך, אני שם, את רוצה לעבור תעברי וזה וזה.

עומרי פריש: אבל הרכבת ההיא נראתה בערך ככה.

עומרי פריש: זאת אומרת אם לא נבין שכבר מזמן עברנו את נקודת האל חזור לא נוכל לגשת נכון לעניין הזה ובעצם מה אנחנו צריכים לעשות?

עומרי פריש: אנחנו צריכים לדבר על תועלת מול נזק, אבל בהצגה מאוזנת ומקצועית.

עומרי פריש: את הצד הפוליטי אני שם בצד, ברור לי המשקל של הצד הפוליטי, אין לי שום עניין להיכנס עליו ולעשות גידור.

עומרי פריש: אני לא ארחיב על זה היום את הדיבור כי אני רוצה לפתוח את זה ושתפגשו אנשים וכן הלאה וכן הלאה.

עומרי פריש: כמה מילים על קנביס רפואי.

עומרי פריש: נכון לאתמול כבר יש 235 סוגים.

עומרי פריש: זה מתעדכן.

עומרי פריש: אם אתם לא מכירים, יש אתר שנקרא קנביפדיה, ויקיפדיה, אבל זה ויקיפדיה של הקנביס, כולל אם אני אומר שיש זן מסוים שהוא 20 THC, הם בודקים ומראים לי שהוא 24.5, ואם אני אמרתי CBT שמונה הם מראים לי שזה פחות מאחוז ומה לזה ומה לזה ומה לזה.

עומרי פריש: נגיד, צונמי, שזה עכשיו הלהיט החדש של השוק.

פאולה רושקה: פגשתי כמה נפגעים.

עומרי פריש: צונמי.

עומרי פריש: ואתה מה לקחת?

עומרי פריש: צונמי, ואתה?

עומרי פריש: צונמי.

עומרי פריש: אז הם אומרים לך שהצונמי - - -

מיכל וונש: זה טיפול בהכול, מכאבי ראש ועד - - -

עומרי פריש: 20 THC ו-4% CBD, ממצאים במעבדה 24.3 ו-0.1.

עומרי פריש: אבל שתבינו, אין יותר - - -

אליהו ברוכי: מה זה ה-CBD?

עומרי פריש: נגיד החומר המרפא וזה החומר הממסטל.

עומרי פריש: אני עושה את זה קצת פשוט.

פאולה רושקה: זה קנבידיול, שזה חומר שגם מגן על המוח דווקא, אנטי דלקתי.

מיכל וונש: כאילו החומר המרפא הוא הרבה פחות ממה שהם טוענים והחומר הממסטל הרבה יותר.

עומרי פריש: עולה בצורה דרמטית.

קריאה: יש עוד המון המון חומרים בפנים, נכון?

פאולה רושקה: ברור, אבל לא מצטטים אותם שם.

עומרי פריש: אני אגיד לכם על זה מילה.

עומרי פריש: לצד של הקנביס הרפואי אני לא מודאג, זה בסוף יילך במסלול הרפואי.

עומרי פריש: אתם יודעים שהיום שולחים למטופל פרח והוא אומר לו: תכין את התרופה בבית, הוא צריך להכין את הקססה, קססה זה כאילו לפורר את הפרח המיובש, לערבב אותו עם טבק.

עומרי פריש: אני מחליט אם אני עושה חצי חצי - - -

פאולה רושקה: לא מערבבים עם טבק, זו הטעות.

פאולה רושקה: בקנביס הרפואי ההמלצה היא pure ובלי טבק.

פאולה רושקה: זו הבעיה.

עומרי פריש: לא, הם לא עושים pure.

עומרי פריש: עכשיו ההחלטה אם לעשות pure או 50-50 או 20-80 היא החלטה שלי, אני המטופל.

מיכל וונש: זה צריך להיות לפי הריכוז ולא לפי ה - - -

עומרי פריש: זה לא מעניין אותם, הם צריכים גם לעשן, הם צריכים גם לתת לחברים.

אליהו ברוכי: גם אם לא תערבב את זה באחוזים אז בסוף זה ייגמר לך מהר.

עומרי פריש: אני אתן לכם דוגמה, אנחנו מטפלים, נגיד בא אליי בן אדם לקליניקה עם פוסט טראומה ואומר לי: אני לא הצלחתי לישון בלילה, אמרו לי שאם אני אקח קנביס אני אצליח לישון בלילה ואני לא מצליח.

עומרי פריש: אני שואל אותו מה הוא לוקח והוא אומר לי, אז אני אומר לו: תקשיב, אתה לוקח סאטיבה, תנסה לקחת אינדיקה ובוא נדבר.

עומרי פריש: אתם יודעים את ההבדל בין סאטיבה לאינדיקה?

עומרי פריש: אינדיקה זה המרגיע המוריד וסאטיבה זה המרים.

עומרי פריש: אז אם אני לוקח בערב סאטיבה איך אני אירדם?

עומרי פריש: אתם מבינים מה זה שאנחנו אנשי טיפול אומרים לבן אדם, לך תיקח את זה ובוא נדבר בעוד שבוע?

מיכל וונש: לך תיקח את הסם השני.

עומרי פריש: אתם מבינים איזה מהפך?

עומרי פריש: אנחנו.

עומרי פריש: אגב, לא בקהילה טיפולית, חס וחלילה, שלא תהיינה אי הבנות.

עומרי פריש: אין אופציה בקהילה טיפולית שמישהו יעשן.

מיכל וונש: אגב, אם מישהו שמעשן כשהוא פה אז הוא יוצא מיד?

עומרי פריש: תלוי איפה.

עומרי פריש: אם הוא יצא הביתה ועישן בבית ובא ביום ראשון וסיפר על מעידה, מעידה זה חלק מתהליך טיפולי.

עומרי פריש: תשאלי אותי ואת הדיאטנית שלי כמה מעידות זה חלק מהטיפול.

עומרי פריש: אני לא מאמין בטיפול בלי מעידות, לא מאמין, ואם כן סימן שאתה שקרן גדול.

מיכל וונש: אין חיים בלי מעידות.

עומרי פריש: אם פה בתוך הכפר דקה אחרי זה אתה לא פה, אין לך מה להיכנס אפילו אליי או לפאולה לשיחה, אין לך מה להיכנס לכאן שיחה.

עומרי פריש: פה לא יהיה.

עומרי פריש: אגב, כשאני אומר פה זה לא הלכתי 50 מטר, זה אותו דבר, שנייה לא ייכנס לכאן.

פאולה רושקה: אפרופו זה יש יותר ויותר אנשים שגם מגיעים לגמילה וזה שיש להם קנביס רפואי לכאב.

פאולה רושקה: זה הדבר היחידי שעוזר להם, אתה לא יכול להפסיק להם את זה.

עומרי פריש: אני מצאתי את עצמי, אני לא אגיד שמות כי חלקם אתם מכירים מהטלוויזיה, עם פוסט טראומה שאמרתי להם: אני לא ממליץ לך להיכנס לכפר איזון משום שכרגע לא נכון להוריד לך את הקנביס הרפואי ולא תוכל להיכנס לכאן עם קנביס רפואי.

עומרי פריש: אגב, בבתים המאזנים, שלא הסברתי מה זה, בבית שלנו לא נכנס קנביס רפואי.

עומרי פריש: אני יודע בבתים אחרים שאומר לי הרופא הפסיכיאטר, אבל יש לו מרשם חתום מרופא, מקולגה שלי, למה הוא כותב ציפרלקס?

עומרי פריש: אני אומר לו: תעשה מה שאתה רוצה, בבית שלנו לא ייכנס קנביס רפואי כי אני יודע מה זה קנביס רפואי בתוך בית עם בעיות נפשיות.

עומרי פריש: משרד הבריאות, מכריחים את היק"ר לפרסם עכשיו כל הזמן כמה קנביס רפואי ברישיון.

עומרי פריש: נכון לספטמבר, תסתכלו על הגרף.

עומרי פריש: יותר מ-1,000% עלייה מאז שהם התחילו לרשום.

עומרי פריש: פה אני חייב לשאול אתכם שאלה, מי הכי טוב פה במתמטיקה?

עומרי פריש: אני לא אראה לכם, אני לא חושב שעשיתי את זה, הגרף הבא שלהם זה כמה קיבלו 10 גרם לחודש, כמה 20 גרם לחודש, כמה 30, כמה 40 וכן הלאה וכן הלאה.

עומרי פריש: לקחתי את המספרים, החלפתי, שוק הקנביס הרפואי על פי משרד הבריאות הוא 2.5 טון בחודש.

עומרי פריש: בערך טון אנחנו מייבאים, נשאר לנו 1.5.

מיכל וונש: כמה מגדלים?

עומרי פריש: יש 20 מגדלים, טונה וחצי ל-20 מגדלים, כמה יצא לנו?

עומרי פריש: אתם באמת חושבים שכל המגדלים הענקיים האלה מגדלים בשביל 150 קילו?

עומרי פריש: זה נראה לכם הגיוני?

עומרי פריש: מישהו היה מקים אימפריה?

עומרי פריש: אני הייתי כמעט בכל החממות בארץ כי אני מכיר את המנהלים ואני הולך ללמוד, לא להתווכח, אתם תראו את זה, אף אחד לא מגדל שם בשביל ש - - -

מיכל וונש: זה לא ליצוא בכלל?

עומרי פריש: כרגע עוד אין אישור.

מיכל וונש: אז זה הכול מבנה פנימי.

עומרי פריש: מה נשאר?

עומרי פריש: שוק הפנאי.

עומרי פריש: לאן זה הולך?

עומרי פריש: באמת כל המערך הזה בשביל 100 קילו לייצר בחודש?

עומרי פריש: נראה לכם?

עומרי פריש: אתם באמת מאמינים לזה?

עומרי פריש: קחו את הנתונים של משרד הבריאות, אל תגידו עומרי ממציא.

מיכל וונש: את זה הראיתם לוועדה הבין משרדית?

עומרי פריש: כן.

עומרי פריש: אלה הנתונים.

עומרי פריש: זה הקנביס הרפואי.

עומרי פריש: אני לא מוטרד מהקנביס הרפואי כי בסוף מישהו ימציא כדור, תרופה, כמו אקמול, יגיד לך קח שניים ביום, אני לא מוטרד.

עומרי פריש: הקנביס הרפואי, שיתקנו מה שצריך לתקן - - -

מיכל וונש: ה-DA של קולורדו אמר לנו, עוד בעיה מאוד גדולה, היית בדיון הזה, פאולה, יש כל מיני, יש דובונים, אבל אתה צריך להגביל את זה לפי הכמות שמותר לך לקחת, לא חבילת הדובונים ואז תיקח את כל החבילה.

עומרי פריש: ואם אני אומר לך 20 גרם אבל לא אמרתי לך זן של עשרה THC או זן של 20, מה זה משנה אם אמרתי לך 20 גרם?

עומרי פריש: אגב, תבינו, מגרם בממוצע עושים שלושה-ארבעה ג'וינטים, תלוי כמובן איך אני מכין את הקססה, אם אני רוצה קססה מדוללת אני יכול גם להגיע לחמישה-שישה, אז תבינו שאם אני אמרתי למישהו, ראיתי שהם מציעים שם, נדמה לי רם שפע או השכל, אני לא זוכר, 50 גרם לחודש, תכפילו את זה בערך בארבע אז זה 200 ג'וינטים, תחלקו ל-30, זה שישה-שבעה ג'וינטים ביום, זה מטורף מי שהולך לכיוונים האלה.

עומרי פריש: אצלנו, אני אומר לכם, מעל 20 גרם בחודש זה כבר דרגה של התמכרות, מעל 20 זה כבר - - -

פאולה רושקה: ו-20 זה התחלה בקנביס רפואי.

עומרי פריש: מה שרציתי להגיד לכם זה שמשרד הבריאות, צבעתי את זה בצהוב, הוא בעצמו אמר, מי שמכיר את החוק, מדיקליזציה, שימוש בקנביס למטרות רפואיות, לא לגליזציה או דה קרימינליזציה וכן הלאה וכן הלאה, לעשות הפרדה.

עומרי פריש: ופה כן אני פונה אליכם כי היעדר הפללה שעשה הצוות של גלעד ארדן, גם איריס פה, גם שבי קרא את זה: 'על מנת ליישם את המודל המשולב תידרש הקמה של מנגנון לעתיד, גבייה וקנסות באמצעות המשטרה', ועכשיו תקשיבו טוב, 'המייעד את כספי הגבייה באופן בלעדי לטובת הסברה, חינוך, טיפול ומניעת השימוש בסמים'.

פאולה רושקה: לא ראינו את זה.

מיכל וונש: כלום, אפס.

עומרי פריש: 'כמו כן נדרשת בניית יכולות טיפול במשרד הרווחה'.

עומרי פריש: תראו לי רבע אחוז מזה שהתקיים.

פאולה רושקה: כלום.

מיכל וונש: כלום?

עומרי פריש: כלום, הנה יגידו לך פה משרדי הממשלה.

עומרי פריש: ואני אומר לך מהשטח כלום.

מיכל וונש: מאיזה שנה זה?

עומרי פריש: זה האחרון, מלפני שנה וחצי, כשארדן העביר את החוק.

פאולה רושקה: נכון.

פאולה רושקה: אנחנו עמדנו על זה בוועדה שיהיה רשום, אבל - - -

איריס נהרי: אבל זה רק רשום.

עומרי פריש: רשום.

עומרי פריש: למה אני אומר?

עומרי פריש: כי כן החלק שלכם בסוף, כן או לא הוועדה הבין משרדית, איך לא מסתפקים בזה שיהיה כתוב איזה סעיף, אה, כתוב שמשרד הרווחה יקבל את הכסף.

עומרי פריש: תשאלו את איריס אם היא קיבלה שקל, אני יודע מה התשובה.

עומרי פריש: אחד הדברים הכי מסובכים בנושא של תחלואה כפולה, משבר כפול, זה שזה מחייב שיתוף פעולה מאוד הדוק בין משרד הבריאות למשרד הרווחה, כי יש מדינות בעולם שזה משרד משותף.

עומרי פריש: אם תשאלו אותי, הנושא של הגברת שיתוף הפעולה בין שני המשרדים האלה זה אולי הנושא היחידי שיכול איכשהו לקדם את נושא התחלואה הכפולה.

מיכל וונש: אני אגיד לך שזה עולה, פאולה מכירה אותי אומרת את זה, אחד הדברים הכי כואבים לי בכל הנושא, במיוחד בתחלואה כפולה, לרבות שהיינו אז בדרך והמחזה הזה שיכולה, במקרה הזה, אישה לצאת מהאשפוזית ולא להגיע לדלת של המסגרת של הקהילה הטיפולית.

פאולה רושקה: נכון, ואז הכול נופל.

עומרי פריש: בתחילת הדרך של כפר איזון הציעו לנו שחודשיים ראשונים נהיה באחריות משרד הבריאות כי זה עדיין הפסיכוזה, ושלושה חודשים אחרונים משרד הרווחה, אני הצעתי לעשות ככה, שחצי שמאל זה משרד הרווחה, חצי ימין זה משרד הבריאות ואם יהיו על זה חילוקי דעות אז נעשה ככה.

עומרי פריש: רוצה לומר, חבר'ה, זה לא עובד, זה חייב לעבוד ככה.

עומרי פריש: אני הולך להגיד פה משהו קצת מהפכני שלא כולם יסכימו איתי, אבל חשוב לי כי הוא דבר שבעיניי חשוב, מלבד משתמש נורמטיבי, בסדר?

עומרי פריש: הסקר האחרון של הרשות למלחמה בסמים, אני מזכיר לכם, לפני ארבע שנים, 42% בחרו לא לענות על השאלונים, הוא דיבר על בערך מיליון וחצי.

עומרי פריש: אתם יודעים מה דעתי כמה יש, אבל בואו נישאר עם מה שהאקדמיה אמרה.

עומרי פריש: הניסיון שלי בשטח, לא כולם מסכימים, לאט לאט יותר ויותר, אני הולך להגיד משהו מהפכני מבחינת אנשי טיפול, ל-80% זה יעשה להם טוב, צריך להגיד את האמת.

מיכל וונש: אגב, תלוי גם באיזה גיל.

אליהו ברוכי: יעשה טוב מבחינת מה?

עומרי פריש: עזבו את הגיל, אני מדבר על 21 ומעלה, מבחינתי מתחת לגיל 21 אין על מה לדבר.

עומרי פריש: אין על מה לדבר בכלל מתחת לגיל 21.

מיכל וונש: זה גם לא ברור 21, כיוון שהתפתחות המוח, יש גם 24, 25.

עומרי פריש: נכון, אגב, בהרבה מדינות עשו 18, אצלנו בגלל השירות הצבאי עשו את זה 21.

מיכל וונש: אבל זה צריך להיות עם ההיגיון, עם התפתחות המוח.

מיכל וונש: זה הנתון שאני מחפשת, זה לא אם נותנים להם רובה אז ניתן להם להתמכר.

עומרי פריש: נכון.

עומרי פריש: מתחת לגיל 21, 22, 23, אני לא מתייחס בכלל, מבחינתי זה טאבו.

עומרי פריש: בערך 10% זה לא יעשה להם כלום, פעם, פעמיים, עשר, הם בחוץ, הם בטח לא בעניין של להתארגן, מה שנקרא, ופה יש את המספר הכי שנוי במחלוקת, בערך 10% ייפגעו.

עומרי פריש: יש כאלה שיגידו 15%, המרכז להתמכרויות הישראלי החדש, דיבר רק על 10% התמכרויות, לא פסיכוטיות, אבל אני אומר בואו נלך צנוע, בואו נישאר עם המספר שכמעט כולם יכולים להסכים עליו, על 10%.

עומרי פריש: בבקשה, 10% ממיליון וחצי.

עומרי פריש: אנחנו דיברנו קודם על 120,000, רק קנביס.

עומרי פריש: אגב, בכל מיני סוגי פגיעות, לא כולם צריכים קהילה טיפולית, איפה הקושי שלנו לנטר?

עומרי פריש: שרובם יגיעו לקליניקות פרטיות כי הם לא יבואו למסגרות הממוסדות, המוכרת.

מיכל וונש: אנחנו לא נדע, כי אין גם נתונים.

עומרי פריש: היום, אני לא יודע מה יהיה מחר, אבל אם נגיד משרד הרווחה יכריח אותנו לעשות הועדות דרך הרשות המקומית חצי מהאנשים, אני לא יודע מה הם יעשו, כי הם לא רוצים להיות רשומים בשום – לא אכפת להם להיות פה רשומים במשרד הרווחה, אבל לא במועצה האזורית שלהם, ביישוב שלה, בעירייה שלהם וכן הלאה.

פאולה גרבר-אפשטיין: עומרי, יש משהו, זה לא רק נתונים, אין מודעות ציבורית שהפגיעה היא גם נפשית, כלומר התמכרות אני לא אהיה, אז תהיה בחרדה ובפסיכוזה.

עומרי פריש: אתם מבינים את העוצמה?

עומרי פריש: 10%, אני לא חושב שיש מישהו שיתווכח על 10%, יש כאלה שיגידו יותר, נכון?

פאולה רושקה: 10% זה ו-10% פסיכוזה, זה כבר 20%.

עומרי פריש: אני בכוונה לא רוצה לעשות מספרים שיתחילו הוויכוחים, אני אומר 10% כולם יסכימו, גם מצדדי הלגליזציה, 150,000, זה משהו שאפשר להתעלם ממנו?

עומרי פריש: אפשר להגיד שטויות לא מעניין?

פאולה רושקה: צריך להתארגן עם זה.

עומרי פריש: איך מייצרים עכשיו טיפולים?

מיכל וונש: כמו שאמרת, תוכנית ארצית להנגשת המידע.

פאולה גרבר-אפשטיין: מידע.

פאולה גרבר-אפשטיין: אנשים אומרים, מה, קנביס, פסיכוזה, זה לא - - -

עומרי פריש: כשאני אומר להם שיותר מחצי מהמטופלים פה, הפסיכוטיים, מגיעים רק על קנביס, הם לא מאמינים, הם אומרים לי לא יכול להיות.

עומרי פריש: כשמגיע הטלפון הראשון פה לרכזת הקבלה והיא שואלת כמובן: יש שימוש בסמים?

עומרי פריש: לא.

עומרי פריש: עכשיו אנחנו כבר מורגלים לשאלה הזאת, וקנביס?

עומרי פריש: אה, קנביס כן, אתם שאלתם על סמים.

עומרי פריש: ההורים.

עומרי פריש: אני אומר לכם טלפון מההורים, יש שימוש בסמים?

עומרי פריש: לא, אה קנביס כן.

עומרי פריש: אנחנו כבר יודעים שאם לא נשאל על קנביס לא בטוח איזה תשובה נקבל.

עומרי פריש: דיברנו קודם על הוואקום.

עומרי פריש: קנביס פעם נחשב כסמים קלים, אני מדבר בעיני הצעירים, קנביס לא נתפס יותר כסם בכלל ואז למשבצת של - - -

מיכל וונש: זה שינוי תפיסת המסוכנות, שיש לנו על זה דיון.

עומרי פריש: לכן המקום של הסמים הקלים שהתפנה נתפס על ידי MD וקטמין.

עומרי פריש: אני לא ארחיב על מה זה, כי MD אני לא מתכוון לכדור אקסטה, אני מתכוון ל-pure אבקה הזאת ששמים במים והולכים איתה למסיבה, אני לא אכנס עכשיו למה שונה MD מ-MD, זה הקטמין, זה חומר הרדמה לסוסים.

עומרי פריש: אגב, הם לא משתמשים במזרקים כי מזרקים בעולם הסמים שייך לעולם של הנרקומנים והם לא יעשו מזרקים.

מיכל וונש: אז שותים את זה.

עומרי פריש: שאף אחד לא לוקח את הקטמין, לוקחים אותו בסוף ככה, זו העלייה המטאורית עכשיו למשבצת הריקה שהקנביס פינה, בתפיסה של הצעירים.

עומרי פריש: תלך למסיבה בהודו, למסיבות טבע פה, תשאל אותם, זה מה שתשמע מהם היום: אני רק על סמים קלים, על סמים קלים.

עומרי פריש: יגידו לך, את זה כבר לא סופרים.

עומרי פריש: אני לא אספיק להרחיב, אבל בסוף זאת המשימה שלנו, להחליט על כמה נושאי גידור, למשל בעיניי אחד הכי חשובים זה זה, איך מגדירים כבר עכשיו תקציבים.

עומרי פריש: לא מגדירים אותם כמו שהגדירו קודם תקציבים, מה עושים עם הצבא, מה עושים עם נהיגה.

עומרי פריש: אתם יודעים שערכות השתן של היום, כמו בדיקת היריון, זה כן בהיריון, לא בהיריון, לא אומרים לך באיזה חודש אתה.

מיכל וונש: ה-DA של קולורדו אמר לנו בדיון שברגע שהם מוצאים אלכוהול, בעבר לא בדקו בכלל קנביס כי הם כבר מצאו אלכוהול, אז זה ירד, אז לא היו נתונים, לא ידעו אפילו להגיד שהעלייה בתאונות הדרכים הושפעה או לא הושפעה מהלגליזציה.

עומרי פריש: אבל זה מה שאני בא להגיד, שזה לא נכון, כי אם עכשיו תעשי לי בדיקה ואני אמצא מלוכלך, אותי לא תמצאי מלוכלך, אבל את מבינה למה אני מתכוון, יכול להיות שלקחתי לפני שבוע, אין לזה שום השפעה על הנהיגה היום.

עומרי פריש: אין לנו ערכה שבה – שלושה שבועות אחורה אני יודע שהשתמשת, עד שלושה שבועות.

פאולה רושקה: אין כמוּתי.

עומרי פריש: אין איש מקצוע אחד שיודיע שאחרי ארבע-חמש שעות את לא יכולה לנהוג.

עומרי פריש: גם אני, אני אגיד לך שאחרי ארבע-חמש שעות אתה יכול לעלות לנהוג.

עומרי פריש: הנושא של ארגוני פשיעה.

עומרי פריש: הייתי השבוע פה בשדות יום, בונים עכשיו חממה גדולה, אני ישבתי עם הקיבוץ ואמרתי להם: חבר'ה, תבינו, על מחזור בקבוקים אתם יודעים לשאול את המדינה, אתם באמת חושבים שאתם תייצרו את הסמים הכי איכותיים, בלי מחלות, חזקים, עם כפפות וזה, והם יעמדו בצד?

עומרי פריש: עכשיו תחזרו לנתון שאמרתי לכם פה, לטונה וחצי לחלק ל-20 מגדלים ותגידו לי באמת לאן הכול הולך ואיך הולך.

עומרי פריש: יש לנו שלוש אמנות בינלאומיות, אנחנו חתומים על שלוש אמנות, אני לא יכול עכשיו להרחיב, או הנושא של הסוגים והכמויות.

עומרי פריש: אנחנו דיברנו על 20 גרם בחודש, גג שני ג'וינטים ביום, מעבר לזה זה מתחיל להיות – אין לי זמן להרחיב בנושא הגידול כרגע - - -

מיכל וונש: אבל, עומרי, כשאתה דיברת עם הוועדה, אני עוד לא ראיתי את הדוח, אני אראה אותו בקרוב מאוד, הם מייצרים המלצות בהנחה שעושים לגליזציה מה הם התנאים של הלגליזציה, כל אחד מהנושאים האלה, צריך שייתנו עליו את הדעת.

עומרי פריש: אני ישבתי איתם על זה הרבה, תחושה שלי שהם הולכים למודל הקנדי עם הסתייגויות, זה מה שאני – אני איש ניווטים, אז חוש הריח אצלי הוא קריטי.

מיכל וונש: אבל אתה יודע כבר לזהות מה במודל הקנדי לא רלוונטי?

עומרי פריש: הם הולכים לכיוון הקנדי עם הסתייגויות והתאמות למדינת ישראל, לשם, לדעתי, זה הכיוון שלהם.

עומרי פריש: לסיכום, נושאי הליבה המרכזיים שאני מציע, אתם לא חייבים לקבל את דעתנו, כל נושא השפעת משבר הקורונה, אתם עסוקים בזה.

עומרי פריש: הנושא של תחלואה כפולה ומשבר כפול, הנושא של משתמש נורמטיבי מתפקד, הנושא של מהפכת הקנביס וכל ההגדרות החדשות של נפגעי סמים והתמכרויות.

עומרי פריש: אין לי זמן עכשיו להיכנס, דיברנו עליהם על קצה המזלג.

עומרי פריש: אלה נושאי הליבה המרכזיים שבעיניי צריך להתעסק, אחרת זה תפסת מרובה לא תפסת, בסוף צריך להחליט שמשפיעים על אחד או שניים.

עומרי פריש: ונסיים עם השיר הזה.

עומרי פריש: את השיר הזה כתבה ילידת קיבוץ שדות ים, תראו כמה זה שונה מאולי מקומות אחרים: אם תפגוש אדם שבור, שב איתו על סף השבר הארור, אל תנסה לתקן, אל תרצה שום דבר, ביראה ובאהבת הזולת שב איתו, שלא יהיה שם לבד.

עומרי פריש: אחר כך נראה.

עומרי פריש: אני לא בא מהיום הראשון, תשמע, זה מה שיש לך, אני יודע מה שיש לך, זה השביל, עליו אנחנו הולכים.

עומרי פריש: לא.

עומרי פריש: תבינו, אנשים באים לפה במצבים פסיכוטיים.

עומרי פריש: תחשבו נגיד שבן אדם חושב שהוא אלוהים, למה הוא צריך להיכנס לטיפול?

עומרי פריש: הוא חושב שהוא המשיח.

עומרי פריש: לא יודע אם קראתם, מישהו כתב על זה פוסט מאוד יפה, שהוא היה פה משיח, הוא אומר: פעם ראשונה ישבתי בזולה בערב, ביום השני, כולם מנגנים על גיטרה, מי אתה?

עומרי פריש: אני משיח, מי אתה?

עומרי פריש: אני משיח, אז הוא אומר, אבל אני משיח.

עומרי פריש: הוא אמר שזו הפעם הראשונה שהוא התחיל לחשוב שאולי יש פגם בסיפור, איך זה יכול להיות?

עומרי פריש: אה, הם משיחי שקר ואני – תחשבו איזה שבר.

עומרי פריש: או בן אדם בא אחרי ניסיון אובדני או בהתקף מניה או בהתקף חרדה, אבל חרדה שכל הגוף שלו – כשאני אומר שב איתו זה לא חייב להיות יום, זה יכול להיות יומיים, שבוע, שבועיים, לאט לאט, אבל תעטוף אותו במקום, כמו משפחה, מכיל.

עומרי פריש: זה ומה שהקראתי לכם קודם זה הסיפור של כפר איזון על קצה המזלג.

מיכל וונש: אני מרגישה שזה דיון מתמשך במידה רבה, הדיון בוועדה הוא באמת דיון מתמשך ואני זוכה שיש לי נשות מקצוע ואנשי מקצוע שמלווים את הדיונים בוועדה ופה נתת לנו בעצם את ההתכוננות של הוועדה לדבר הבא שיבוא.

מיכל וונש: זאת אומרת ההמלצות שיגיעו מהצוות הבין משרדי, במה להתמקד.

מיכל וונש: אני חושבת שמה שיהיה מאוד חשוב, גם עם חברי כנסת נוספים, חבר הכנסת ברוכי ועוד, יהיה לנו מאוד חשוב לקיים דיונים בוועדה, הם יהיו דיונים מאוד אינטנסיביים כיוון שהם ינסו להתמקד פחות או יותר בחמשת הנושאים שהעלית פה, הם כבר בדוח שאני מכינה לעצמי ובתוכנית העבודה שאני מכינה לעצמי כדי שניקח את הדבר הזה.

מיכל וונש: יש עוד דבר שאני כן אומרת כל הזמן והוא שיש פה גם הזדמנות שלצד המשבר.

מיכל וונש: משבר הקורונה באופן כללי והמשבר הזה שאתה מתאר אותו באופן ספציפי, וגם שינוי תפיסת המסוכנות של הקנביס, שהוא משבר בפני עצמו, הוא בהחלט מייצר משבר, אבל יש פה גם הזדמנות מאוד גדולה והיא באמת לגשר על כל הפערים שאנחנו נמצאים בהם, כבר היום אנחנו יודעים שחייבים לתת עליהם את הדעת.

מיכל וונש: וכך אני חושבת שהוועדה מחויבת לנסות לעשות, בעזרתכם ובעזרת כל אנשי המקצוע.

עומרי פריש: כל דבר שתרצו להזמין אותנו אנחנו נעזור.

עומרי פריש: (בהמשך הסיור – אחרי שיחה עם מטופלים).

עומרי פריש: אנחנו לא יכולים לשנות, מי אנחנו שנשנה, לפחות בהקשר של הקנביס הוא חייב לעשות איזה שהן התאמות, נגיד אם כן הם יחליטו - - -

מיכל וונש: כי זאת המציאות, אין לו חברים יותר.

עומרי פריש: כן, אבל בסוף הוא יילך לעבוד, לא יודע, בהייטק, הוא יראה שם, אז הוא לא יעבוד?

עומרי פריש: אז חצי?

עומרי פריש: אז הוא יגיד אוקיי, אתם תעשנו.

עומרי פריש: אני הולך לאוניברסיטה, אז מה?

עומרי פריש: אני לא הולך כי מעשנים שם?

עומרי פריש: באיזה שהוא שלב זה צריך להיות מותאם למציאות החדשה.

עומרי פריש: מה שכפר איזון עושה הוא לוקח את זה לאיזון, אנחנו לא הולכים על הטוטאליות.

עומרי פריש: מי שמכיר את הדגם הישן, הוא היה טוטאלי, אנחנו לא יכולים להישאר בטוטאלי.

עומרי פריש: שימו לב, בכפר איזון כל אחד יכול – אני כשפתחתי את כפר איזון בהתחלה היה לי שלט 'פה זה לא קיבוץ'.

עומרי פריש: כאילו אם אמרתי למישהו אתה ככה, אני לא צריך עכשיו להגיד לכל הקיבוץ.

עומרי פריש: אתה כן הולך למסלול של מכור, גם אם זה קנביס, אתה לקחת פעם אחת אל.

עומרי פריש: אס.

עומרי פריש: די הסיפור זה – לא צריך להגיד פה לכולם את אותה תשובה, אפשר לעשות - - -

מיכל וונש: דיפרנציאציה.

איריס נהרי: עומרי, יש כאלה שהם צריכים את הטוטאליות, יש כאלה שבאג'נדה שלו הוא חייב רגע את הטוטאליות ואחר כך להסתכל אחרת.

עומרי פריש: המילה איזון לא מסתדרת עם טוטאליות.

פאולה גרבר-אפשטיין: אני חושבת שיש גם שלבים איפה שכל אחד נמצא.

פאולה גרבר-אפשטיין: אנחנו צריכים להתחיל בלפתח שירותים, אפרופו משולבים בין משרדיים, שנכנסים לקהילה הנורמטיבית, שנכנסים לתוך האוניברסיטה.

פאולה גרבר-אפשטיין: קיימים מודלים דומים - - -

מיכל וונש: הצבא זה הדבר ש - - -

ד"ר פאולה גרבר-אפשטיין: להיכנס לשירות של ממש.

מיכל וונש: עומרי, התקציב שאני הצלחתי לקבל למיזם לתוכנית לאומית ארצית יושב אצל חברי מיכאל ביטון, שר במשרד הביטחון.

איריס נהרי: החיילים משלמים פשוט מחיר מאוד מאוד יקר, זאת בעיה בצבא.

איריס נהרי: יש לנו שיתופי פעולה עם הצבא לגבי נוער, אבל חיילים שיודעים שהם – הם משלמים מחיר מאוד יקר.

מיכל וונש: ההתמכרות קורית בתקופת הצבא.

פאולה גרבר-אפשטיין: ההתמכרות מתחילה בגיל 14 אחרי - - -

איריס נהרי: אין להם מענה למשברים שלהם בתוך הצבא, אין מענה, אז הם פונים לשימוש.

עומרי פריש: זה בחור שעמד בקריטריונים של טיס וחובלים, לא משנה אם הוא גמר או לא מכל מיני סיבות.

איריס נהרי: זה השיא שבשיא טיס וחובלים.

עומרי פריש: לכן גם כשאנחנו מציעים להם: אבל תראו, אתה גר פה, יש את השירותים במחלקת הרווחה, הם בדרך כלל פחות יילכו לשם.

איריס נהרי: שזה מאוד מטריד.

עומרי פריש: דברים לסיכום.

עומרי פריש: פאולה, את רוצה להגיד דברים לסיכום?

פאולה גרבר-אפשטיין: אני מאוד מקווה שנוכל להמשיך בשיח הזה ולשבור באמת את הדרכים שמפרידות מה זה טיפול לכל דבר.

פאולה גרבר-אפשטיין: שמעתם את אותו אדם שמתמודד, זו בעיה אחת, זה אפילו לא שתי בעיות, זו בעיה אחת.

מיכל וונש: אני רק רציתי להגיד, איש מקצוע אמר לי משהו מאוד מאוד חשוב בשיחה שלנו על התמכרויות, הוא אמר שהתמכרות זה אסקפיזם, זה בריחה ממשהו, עכשיו במקביל אתה מאבד את הטונוס של השרירים של כל מיני יכולות, אתה כבר לא יודע לשמוח בעצמך, אתה לא יודע להתמודד, אתה לא יודע למצוא אושר פנימי בתוך עצמך ולכן זה מאוד קל להמשיך ולברוח.

מיכל וונש: לברוח, פשוט לברוח מההתמודדות.

מיכל וונש: אתה לא יודע להתמודד, אתה כבר באמת לא מוצא יופי בשמחה.

מיכל וונש: ורק אני אגיד עוד דבר אחד, לא סתם אמרתי לך את מה שאמרתי לך, אני חושבת, לזה גם הוועדה מייעדת הרבה מאוד מהמשאבים שלה, האנרגיות וגם אם יהיה כסף, שזה חייב לבוא בד בבד עם השלמת רפורמת בריאות הנפש במדינת ישראל, שההתמכרות תיכנס לתוך - - -

עומרי פריש: אמן ואמן.

מיכל וונש: זה האנד גיים שלי.

פאולה גרבר-אפשטיין: אבל אני אגיד לך עוד שלב אחורה מזה, להתחיל להכין את אנשי המקצוע שהולכים לעבוד במרפאות שיכירו בהתמכרות - - -

מיכל וונש: זה כמובן.

מיכל וונש: אבל כצעד ראשון, עד שההתמכרות תהיה בעצם חלק מהתמודדות של בריאות הנפש אז אנחנו חיים בהכחשה.

מיכל וונש: אנחנו, החברה, לא הם, הם מבינים היטב.

דורון כהן: שנפסיק לשמוע את הפסיכיאטרים בקופות חולים אומרים, אה, סמים, זה משרד הרווחה, זה לא אצלנו.

מיכל וונש: אגב, ותמיד אותם רופאים שרשמו את תרופת המרשם שאליה התמכר המכור, גם כשהוא בא ואומר שהוא מכור, הוא אומר זה לא אצלי.

מיכל וונש: אז יש פה בהחלט מהלך מאוד מאוד גדול ואני מאוד מקווה שאם יש משהו שנצליח להזיז את זה צעד קדימה זה יהיה באמת מתוך מקום שלתוך זה יהיו כבר הרבה מאוד אדוות, מהתחלואה הכפולה – יש לזה כל כך הרבה השלכות.

עומרי פריש: אנחנו נעשה ביציאה סיבוב קטן שקצת תראו.

עומרי פריש: אנחנו פה, פאולה ואני והצוות לרשותכם, כל דבר שתחשבו שאנחנו יכולים לעזור אנחנו תמיד נשמח לעזור ולבוא.

עומרי פריש: מי שאל אותו איך זה להיות עם אנשים אחרים, לפני כמה זמן נכנסתי לחדר האוכל בערב לאכול וראיתי מישהו מנסה לחתוך סלט והוא אומר למטופל שאחראי על ארוחת הערב: אתה יודע, חיליק מגנוס הביא אותי פסיכוטי מהודו לפני שבוע, נורא קשה לי לחתוך את הסלט, אז הוא אומר לו: תקשיב, חיליק הביא גם אותי לפני חודשיים, תחתוך סלט, זה הכי יעזור לך.

עומרי פריש: השיח הזה ביניהם זה משהו, תעזבו עוד קבוצה עם מטפל, פה עם גיטרה בזולה.

איריס נהרי: אני חייבת להגיד, אם אתה בסופו של דבר שומע את שני אלה ואתה יודע, הלב מתרחב והתהליך ובאמת שאפו לכם ולראות את זה, זה מאוד מאוד מרגש, מטריד אותי בדיוק מה שאתה אומר, שהעניין שאנחנו כל הזמן מנסים לייצר את הרצף, שכל העבודה המדהימה שלכם, חמישה החודשים האלה, אם הם יוצאים לעולם קר ומנוכר אז זה נורא קשה לאנשים בדרך.

מיכל וונש: בגלל זה שאלתי על הרצף.

איריס נהרי: זה לא כמו נרקומן בגיל 50 שזה מקומות, חומרים ואנשים, לך תגיד לילד בן 25 שבלי מקומות, חומרים ואנשים, כמה זה קשה.

איריס נהרי: הקטע של לבנות משהו מחזק גם בחוץ זה מאוד מאוד חשוב.

עומרי פריש: כשהורים שואלים אותי מה לעשות אז אני אומר להם, תראו, לאכול טוב, לישון טוב, כי אתם צריכים לדעת שאנשים על פסיכוזה לפעמים לא ישנים ימים, ולחבק אותם.

עומרי פריש: זה בינתיים בשלב הזה.

דנה לביא: אני גם חושבת על המשפחות, על ההורים, על האחים, על כל המכלול הזה שהם צריכים להכיל ולהבין, זה לא פשוט.

דנה לביא: אז גם המפגש פה שיש להם איתכם, כי אני מבינה שיש מפגשים עם המשפחות.

עומרי פריש: אם הייתם שומעים פה את אחד ההורים הייתם מזילים דמעות.

עומרי פריש: לשמוע את זה מהצד של ההורה.

דנה לביא: אני חושבת על האמא של אותו ילד, על האמא של אותה ילדה.

דנה לביא: אי אפשר לא לחשוב על זה.

עומרי פריש: פאולה תגיד לכם, מכל הפסיכוזות, הפרנויות הן הכי מורכבות לטיפול.

עומרי פריש: תחשבו נגיד שאתה מציע לבן אדם פרנואידי טיפול תרופתי מה הוא חושב?

עומרי פריש: שאתה רוצה להרעיל אותו, שאתה רוצה להשתלט לו על המחשבות, להרוג, בתוך המים, בתוך הכוס, למה שמת אותו בחדר?

עומרי פריש: היה לי פה מישהו שצילם, אמרתי, חבר'ה, זה מחברת החילוץ של חיליק מגנוס, לא, זה סיפור כיסוי, גם אתה לא יודע שהוא בעצם בא לעקוב אחריי.

עומרי פריש: כאילו איזה כאוס בראש.

עומרי פריש: אז בשלב הזה, אתם זוכרים?

עומרי פריש: שב על ידו, תעטוף אותו.

עומרי פריש: בסוף מה ששמעתם מהם, אנחנו אומרים להם, חבר'ה, תחשבו ששברתם את הרגל, פה אנחנו שמים לכם גבס, תתחילו פיזיותרפיה בחוץ שנה.

עומרי פריש: אתם מתכווננים לשנה פיזיותרפיה, תעשו בחוץ, אי אפשר להיות פה עם גבס כל הזמן.

עומרי פריש: גבס, כביטוי.

עומרי פריש: (בהמשך הסיור)

עומרי פריש: זה קידוח לווייתן, מה שאתם רואים באופק.

עומרי פריש: זה הדיונות בחול, שבאמת אין מה להסביר, רק תסתכלו, אין צורך להסביר.

עומרי פריש: זה 'בית רותם', פה יש 21 חבר'ה ובצד השני 21.

עומרי פריש: כל הבתים האלה זה זוגות צעירים עם ילדים, כמו שאמרתי לכם, שלא קשורים.

עומרי פריש: שאלו אותי שאלה, חשוב לי שגם איריס ודורון יהיו.

עומרי פריש: תראו, משרד הרווחה משלם היום בערך שני שליש, יחד עם ביטוח לאומי, לא משנה, לא נרחיב על זה כרגע את הניואנסים, בערך שני שליש מהעלות הטיפולית.

עומרי פריש: המשפחה צריכה לשלם שליש, לנו יש קרן מלגות של תרומות שאנחנו מגייסים כדי לתמוך במשפחות שלא יכולות, או להוריד או אפילו במקרים מסוימים להביא את זה לאפס.

עומרי פריש: לפני חודש ומשהו, בדוח האחרון, כבר חצינו את קו שלושה מיליון שקל במלגות האלה.

עומרי פריש: לא יהיה מצב שילד כזה בגלל 1,000 שקל או לא יודע, 2,000 שקל, מבחינתנו לא ייכנס, גם אם אין לו שייכנס ונמצא אחר כך איך.

עומרי פריש: אין מצב כזה שילד או ילדה שלא נכניס אותם לפה ולא ניתן להם את המענה בגלל כסף.

עומרי פריש: החדרים פה כמובן מופרדים לבנים ובנות, זה ברור לגמרי, אין שום אופציה, שאר הדברים יהיה אפשר לערבב.

עומרי פריש: הם שלושה בחדר.

עומרי פריש: אגב, במרכזי טיפול לא נהוג לשים שניים בחדר כי יכולות להיות דינמיקות או אינטראקציות לא בריאות שלא יוצאות החוצה.

עומרי פריש: שלושה, אבל החדר צריך להיות מספיק גדול.

עומרי פריש: פה יש לנו 12 צריפי עץ שאני באיזה שהוא מבצע של חומה ומגדל הבאתי אותם מאכזיב.

עומרי פריש: תנחשו, נכון, ההוא מסיירת מטכ"ל שהיה איתי במילואים, שזה הכול נכון, ניחשתם את זה כבר.

עומרי פריש: זה חדרי הטיפול, כי גם חדרי הטיפול אנחנו חושבים שהם צריכים להיות באווירה כזאת מכילה ונעימה.

עומרי פריש: זה במקרה היה צימר ולא איזה ממ"ד כזה עם חלון קטן כדי לעשות טיפול.

עומרי פריש: פה יש לנו מרחב כושר שעכשיו קיבלנו תרומה לשפץ אותו.

עומרי פריש: מרחב כושר ולא חדר כושר כי זה בעצם מאפשר פעילות יום ולילה כולל תאורה שסידרנו להם.

עומרי פריש: החבר'ה האלה מוציאים המון אנרגיה על כושר ושק האגרוף ההוא צריך להיות מרצועות חזקות חזקות בשביל לעמוד פה באגרסיות ובאנרגיות.

עומרי פריש: הם מאוד אוהבים להתאמן פה.

עומרי פריש: פה יש לנו נגרייה טיפולית.

עומרי פריש: לגבי סדר היום, אחד הדברים שהכי עוזרים להם זה סדר יום.

עומרי פריש: כשאני פתחתי את הבית המאזן הראשון שלנו בקיסריה והכנסתי סדר יום דומה לפה כל משרד הבריאות והקופות אמרו: לא יילך לך, ואחרי שבועיים: איך לא חשבנו קודם כמה סדר יום עוזר.

עומרי פריש: יש פה סדר יום אינטנסיבי, אבל מספיק מאוורר, תזכרו שאלה אנשים במשבר נפשי.

עומרי פריש: לא נכנסתי לעלויות, אבל העלות פה פר חודש היא גבוהה, אבל פר קפיטה היא הכי נמוכה כי זה חמישה חודשים.

עומרי פריש: אז צריך להשקיע הרבה בחודש כי יש פה הרבה טיפול משפחתי ואני לא אכנס לכל הטיפולים האלטרנטיביים, אבל אחרי חמישה חודשים אתה מסיים, אז פר קפיטה זה יוצא בסוף הרבה הרבה יותר זול מאשר טיפול גמילה של שנה וחצי.

עומרי פריש: החממה אצלנו היא בגלל שהעבודה באדמה זה דבר נורא מקרקע, אנשים פסיכוטיים צריכים דברים מקרקעים, לעבוד באדמה, לרדת לים, להביא צדפים ולבנות עציצים ולעשות.

עומרי פריש: יש להם פינה שלמה לשתילה עצמית אם הם רוצים למרפסת שלהם, לבית, לעשות.

עומרי פריש: הרי בסוף אתה צריך גם להשפיע על הסביבה שבה אתה חי, אז צוות החממה הוא גם צוות הנוי שאחראי על הנוי.

עומרי פריש: תזכרו שהם באים לפה לחמישה חודשים, בדרך כלל בשלושה החודשים הראשונים הם עוד בכלל לא באמת איתנו, אז זה לא שיש פה מישהו שנה, שנה וחצי, והוא שלב א', שלב ב', שלב ג'.

מיכל וונש: בוחרים באיזה צוות עובדים?

עומרי פריש: כן, נותנים להם.

מיכל וונש: שאלתי על הבטיחות והים.

עומרי פריש: על הים.

עומרי פריש: הסיפור של הים הוא משול מבחינתי לג'וינטים, זאת אומרת אתה תבוא לתל אביב, ההוא יעשן וההוא יעשן וההוא יעשן ולך אסור, ההוא יגלוש וההוא יגלוש וההוא יגלוש ולך אסור.

עומרי פריש: אני לא מסתיר את הים, אני לא שם לך חומה על הים, אני אומר להם, כמו במילואים: איך לעשות לך קפה, אתה עם סוכר, אתה עם סוכר, אתה עם סוכר, אני עם סוכרזית כי יש לי סכרת.

עומרי פריש: אני לא נושא עכשיו הרצאה נגד סוכר וזה, אתם תשתו עם סוכר, לי אסור.

עומרי פריש: זה מודל החשיבה.

מיכל וונש: זו ההתמודדות.

עומרי פריש: פה יוגה, קונג פו, וכן הלאה וכן הלאה.

עומרי פריש: יש פה מזגנים עם יונים מיוחדים, יש פה גונג אם אתם רוצים.

עומרי פריש: גם תרומה של איש עסקים שחזר מהודו ותרם את הכסף.

עומרי פריש: מדריך קונג פו שהיה סמל ג'יפים, כמו שסיפרתי להם.