הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 23, פרוטוקול מספר 41, 2020-11-03 10:10

יוסף ג'בארין: בוקר טוב לכולם.

יוסף ג'בארין: אני פותח את ישיבת הוועדה המיוחדת לזכויות הילד.

יוסף ג'בארין: בנושא ילדים בצל הקורונה – מאפייני תחלואה ואתגרים רגשיים ונפשיים.

יוסף ג'בארין: אני חושב שזה בהחלט דיון מאוד חשוב.

יוסף ג'בארין: כמה חודשים אל תוך משבר הקורונה, חשוב לבחון את הנושא הן בהיבטים של תחלואה, היבטים בריאותיים אבל גם בהיבטים נפשיים ורגשיים שהולכים ומתעצמים בתקופת הסגר, בתקופה גם שהיא מתאפיינת בהיעדר מסגרות חינוכיות וחברתיות.

יוסף ג'בארין: אני רוצה לומר שאולי בהתחלה כנראה היו קולות שאמרו שכנראה הקורונה לא פוגעת בילדים והיא גם לא מסוכנת לצעירים, אבל אנחנו בהחלט שומעים ועדים למקרים מצערים, מקרים שוברי לב, של נערים, ילדים במצב קשה, מאושפזים ולכן גם חשוב למקד את הדיון היום סביב שכבת הגיל הזו.

יוסף ג'בארין: רק לסבר את האוזן, לפי נתונים שפורסמו אתמול לגבי התחלואה במערכת החינוך, שביומיים האחרונים שזה בעצם יומיים אחרי פתיחת שנת הלימודים, 1,315 תלמידים חולי קורונה, 174 גני ילדים נסגרו בעקבות התחלואה, אז זו אולי תמונת המצב ברמת התחלואה, ואנחנו גם צריכים לזכור את המחיר הכבד שמשלמים מאות אלפי ילדים בגלל הסגירה הנמשכת של מוסדות החינוך כפי שאמרתי, אנחנו עכשיו אולי שמונה חודשים אל תוך המשבר.

יוסף ג'בארין: בדיון היום נרצה לשמוע אנשי מקצוע גם בתחום הבריאות והתחלואה האחראים במשרד הבריאות, ונרצה גם לשמוע אנשי מקצוע בתחום הרגשי, בתחום הנפשי, ואם נספיק גם לדבר על מענים שניתנים.

יוסף ג'בארין: חשוב בהחלט להדגיש שהקורונה העצימה גם את מצבי הסיכון, קשיים רגשיים, חברתיים, לימודיים ומשפחתיים ולכן אין ספק – בפתח הדיון אני מדגיש שלא מדובר כאן רק במשבר חברתי וכלכלי אלא גם משבר רגשי, פסיכולוגי, נפשי עבור הילדים.

יוסף ג'בארין: אני רוצה לפתוח עם נציגת משרד הבריאות שמשתתפת איתנו כאן בוועדה, ד"ר דינה צימרמן שהיא מנהלת המחלקה לאם וילד.

יוסף ג'בארין: נשמח לשמוע את התייחסותך.

יוסף ג'בארין: אני מניח שדברייך ישמשו גם כפתיח לדיון שנקיים בשעה וחצי הקרובות.

יוסף ג'בארין: בבקשה ד"ר צימרמן.

דינה צימרמן: קודם נתחיל בנתונים שאנחנו יודעים בקשר לילדים מתחילת המגפה עד אתמול.

דינה צימרמן: בסך הכל היו 81,333 ילדים שחלו במחלה, אז ילדים כן יכולים לחלות במחלה.

יוסף ג'בארין: בואי נגדיר את שכבת הגיל שיהיה ברור.

דינה צימרמן: נעשה את זה בשני שלבים, קודם באופן כללי ואז בחלוקה.

יוסף ג'בארין: 81,000 זה מגיל לידה עד 18?

דינה צימרמן: מלידה עד יום הולדת ה-18.

דינה צימרמן: כל מי שנחשב קטין, ילד.

דינה צימרמן: עשינו את זה כך.

דינה צימרמן: אז זה המספר.

דינה צימרמן: מביניהם אושפזו 655 ילדים, רוב אלו שאושפזו היו ברמת חולי קל.

דינה צימרמן: אבל, אנחנו צריכים לקחת בחשבון שאנחנו לא יודעים הכל על המחלה הזאת, אנחנו כל יום מגלים איזה שהם סיבוכים לטווח הארוך.

דינה צימרמן: יש כבר מושג שנקרא PIMS – post infections inflammatory- - - system, שילדים שחלו בקורונה ואחר כך מסתבכים.

דינה צימרמן: ההגדרה המדויקת של זה עדיין בעבודה, לכן קשה לדעת את המספרים הספציפיים, היא גם כן עוד לא מחלה שמחייבת דיווח, למרות שהתחיל תהליך שזה כן יהיה מחלה שמחייבת דיווח, אבל לפי קשר שוטף עם ראשי המחלה אנחנו מדברים על משהו בסדר גודל של 16 ילדים שכבר חלו בהסתבכות הזו וייתכן שיש גם הסתבכויות אחרות שאנחנו עדיין לא יודעים עליהן.

דינה צימרמן: לכן למרות שעד היום – ושימשיך כך – אין תמותה בגיל זה, אנחנו עדיין צריכים להתייחס למחלה הזאת ברצינות גם בגילאים שכעת זה נראה לנו שזו מחלה קשה, כי יש אפשרות שיש דברים לעתיד שאנחנו לא יודעים מהם.

יוסף ג'בארין: אבל את אומרת שלא נרשמה תמותה.

דינה צימרמן: נכון התמותה הכי צעירה זה בגיל 19.

דינה צימרמן: כמעט, אבל לא במה שציינתי.

יוסף ג'בארין: האם זה כך גם במדינות העולם?

יוסף ג'בארין: בדקתם?

דינה צימרמן: התמותה אצלנו בינתיים יותר נמוכה ממקומות אחרים, בכל מקום התמותה היא מאוד קטנה, פחות מ-1%.

דינה צימרמן: יש לנו המזל בינתיים שאנחנו 0.

דינה צימרמן: נקווה שזה ימשיך כך.

דינה צימרמן: אבל מסביב לעולם יש ילדים שנפטרו.

יוסף ג'בארין: זו השאלה שלי.

יוסף ג'בארין: היו מקרים מסביב לעולם של ילדים נפטרו בגלל הקורונה?

דינה צימרמן: כן.

דינה צימרמן: חד משמעית.

יוסף ג'בארין: ידוע לכם אם זה היה בלי - - -

דינה צימרמן: היו גם כאלה שלא היו בקבוצות סיכון.

דינה צימרמן: בלי מחלות רקע ודברים כאלה.

דינה צימרמן: היו יותר עם מחלות רקע והיו גם ללא.

דינה צימרמן: השקופית הבאה מראה את ההתפלגות לפי גילאים.

יוסף ג'בארין: רגע, אני מנסה להבין.

יוסף ג'בארין: אנחנו מדברים על 81,000 פחות או יותר, מה שיעורם מבין כלל החולים בישראל?

דינה צימרמן: יצא דו"ח לפני שבוע בערך ממשרד הבריאות, הדו"ח נמצא באתר.

דינה צימרמן: התשובה לזה נמצאת שם.

דינה צימרמן: הסיבה שהבאתי נתונים חדשים היא שהנתונים בדו"ח נכונים ל-24 לספטמבר ורציתי להביא מספרים עדכניים יותר.

דינה צימרמן: אבל אני בטוחה שבאחוזים מתוך הכלל זה בערך אותו דבר ממה שזה היה לפני חודש.

יוסף ג'בארין: הרצון שלי להבין, אם לוקחים את השיעור של שכבת הגיל הזו מקרב כלל האוכלוסייה, האם שיעור התחלואה פחות או יותר דומה?

דינה צימרמן: זה תלוי בשכבת הגיל ואגיע לזה בהמשך.

דינה צימרמן: בקשר לתסמינים בילדים, הדבר הכי חשוב שרציתי להראות לכם, הכמות של הילדים שאין להם תסמינים כלל.

דינה צימרמן: מה שנקרא א-סימפטומטיים, ואתם רואים בכל שכבת גיל שזה מעל חצי.

דינה צימרמן: וזו נקודה חשובה שאולי קצת שונה בילדים, שבאמת ייתכן שיש ילד חולה שלא יודעים שהוא חולה.

יוסף ג'בארין: אני מנסה לחדד.

יוסף ג'בארין: לעניין התסמינים, את אומרת שאפשר לראות פחות או יותר כמעט בכל שכבת הגיל עד 18, יותר מ-50%?

דינה צימרמן: יותר מ-50% שהם בלי תסמינים.

דינה צימרמן: אז לא נזהה אותם רק מהסתכלות עליהם, שזה אומר שההתייחסות כאן בגיל הזה להגיד, 'אם אתה חולה אל תגיע לבית הספר' זה נכון אבל זה לא מספיק.

דינה צימרמן: יכול להיות מישהו שבאמת מרגיש במיטבו, אבל עדיין יש לו את הווירוס והוא יכול להעביר אותו לאנשים אחרים.

דינה צימרמן: לכן אנחנו מתייחסים כל כך ברצינות לשכבת הגיל הזו, בשיקולים מבחינת העברת המחלה.

יוסף ג'בארין: שזה שיעור יותר גבוה?

דינה צימרמן: זה שיעור יותר גבוה ממבוגרים, אין לי מספרים כל כך אבל אנחנו מדברים על מעל 50%.

דינה צימרמן: כשבקרב האוכלוסייה הכללית מדובר על סדר גודל של 20%.

יוסף ג'בארין: 20% מהמבוגרים שלא מפתחים.

דינה צימרמן: כן, נכנסתי לעומק של הנתונים לגבי הילדים ולכן אני עומדת מאחורי המספר, לגבי המבוגרים אני נותנת לך סדר גודל מקביעת הספרות.

יוסף ג'בארין: אבל ידוע לך שזה - - -

דינה צימרמן: זה יותר ממבוגרים, באופן חד משמעי.

דינה צימרמן: בקשר למספר הבדיקות שנעשו בשכבת הגיל הזו בגדול, אנחנו מדברים על מעל 900,000 וכקבוצה, אחוז החיוביים הם 9%.

דינה צימרמן: גם במבוגרים האחוז משתנה משכבת גיל אחת לאחרת, אבל כשהסתכלנו על זה בדו"ח של ספטמבר, היה מדובר על 8% בגילאים החל מ-18, עם יותר תחלואה בגילאים 20-40 מאשר בגילאים 80-120.

דינה צימרמן: אז גם שם צריך להכנס לזה לעומק.

דינה צימרמן: אם אנחנו מסתכלים פה, יש לנו את זה מחולק לפי שכבות גיל.

דינה צימרמן: שכבות הגיל הן כל שלוש שנים, שזה בערך משקף את מערכת החינוך שלנו, 0-2 כולל זה המעון, 3-5 כולל זה הגנים, 6-8 כולל זה א'-ב'-ג' וכולי, ואנחנו רואים שאחוז החיוביים עולה עם הגיל.

יוסף ג'בארין: רואים את זה באופן ברור, ששיעור הבדיקות החיוביות עולה ככל שהגיל עולה, עד גיל 18.

יוסף ג'בארין: אבל הממוצע בסך הכל זה 9%, כשאת אומרת שהוא בעקרון יותר גבוה מהממוצע בקרב מבוגרים.

דינה צימרמן: כן.

יוסף ג'בארין: יש לך נתון איזו שכבת הגיל הממוצע היה הכי גבוה?

דינה צימרמן: השכבה בדיוק אחרי זה.

יוסף ג'בארין: שזה 19 - - -

דינה צימרמן: כן.

דינה צימרמן: לפעמים זה קשור קצת באיזה גודל נעשו החתכים, אם אתה עושה של שלוש שנים או יותר, אבל אין ספק, אם אנחנו מסתכלים על האוכלוסייה, שנות ההתבגרות המאוחרות ושנות המבוגרים הצעירות, אלה שכבות הגיל שהכי - - - אלה הנתונים בקשר לתחלואת ילדים שאנחנו צריכים להתמודד איתם.

דינה צימרמן: מצד שני, אין ספק שצריך גם להתייחס לצרכים אחרים של הילדים.

דינה צימרמן: משרד הבריאות והמשלט ודסק החינוך מנסים להתייחס לצרכים הרגשיים והנפשיים של הילדים, היו מפגשים עם משרד החינוך, במיוחד עם שפ"י, הייתה פגישה עם ארגון הסטודנטים, עם נציגי ההורים, הייתה פגישה עם המענה הרגשי במגזר החרדי, היה גם דיבור בקבוצת אינטגרציה על הקשיים הספציפיים במגזר הערבי.

דינה צימרמן: כל הבעיות הללו בהחלט עומדות לפתחנו.

דינה צימרמן: אחת ההצעות שהוצגה, עדיין לא נכנסה לתקנות לצערנו הרב, הייתה האפשרות למורה, להיפגש עם קבוצה קטנה של ילדים באוויר הפתוח, שאולי אלה לא התנאים האידיאליים למתן שיעור פרונטלי, אבל בהחלט יכול לתת איזה שהוא חלק של מגע עם המוסד, אבל כעת זה תקוע בדיונים על מה נחשבת קבוצה קטנה, אבל אנחנו מאוד נשמח שמשהו כזה ייצא לדרך.

יוסף ג'בארין: הכוונה לאלה שכבר חזרו ללמוד?

דינה צימרמן: אפילו לאלה שלא חזרו.

דינה צימרמן: זו הייתה איזו שהיא הצעה ממשרד הבריאות לתת מענה.

דינה צימרמן: כל הסיבה שאנחנו חוזרים כל כך לאט היא כי אנחנו לא רוצים להיות באותו מקום כשפתחנו בספטמבר את הכל בבת אחת ודי מהר ראינו עליה בתחלואה.

דינה צימרמן: אנחנו מקווים שנעשה את זה צעד אחרי צעד ונלמד מה עובד ומה לא עובד, ואפשר לווסת את זה עם כמות התחלואה הכללית, שאנחנו יכולים לשמור את המגיפה ברמה של ירידה, זו המטרה, ולכן לא נותנים לכולם לחזור בבת אחת.

דינה צימרמן: אבל בו זמנית אנחנו בהחלט מנסים למצוא פתרונות אחרים והעניין הזה של הקבוצה הקטנה היה אמור להיות איזה שהוא פתרון אפשרי, אך הוא לא יצא לפועל.

דינה צימרמן: אבל זה בהחלט בדיון, והידיעה שיש צורך, ברורה לכולנו.

דינה צימרמן: יש דסק חינוך שזה מה שהוא דן בו ומנסה, אבל מצד שני יש לנו מחויבות גם לילדים, גם למדינה לשמור על רמת תחלואה נמוכה ולא לתת לזה שוב פעם לקרות.

יוסף ג'בארין: לגבי עוצמת ההידבקות של ילדים, יש לכם תמונה?

יוסף ג'בארין: האם מדביקים יותר מאחרים?

דינה צימרמן: המידע הזה מופיע בדו"ח.

דינה צימרמן: הסתכלנו על אלה שהם בגיל המדביק והנדבק, כי לא כל מי שחולה במדינת ישראל הצליחו לאתר את כל המגעים שלו ולקבל נתונים, אבל היו נתונים שם של משהו בסביבות 70% מהמקרים, וב-70% מהמקרים ילדים הצליחו להדביק לפחות 20% מהפעמים, שזה אומר, נכון, מבוגרים מדביקים יותר מילדים, אבל 20% ממספרים כאלה זה לא כמות קטנה.

דינה צימרמן: עוד דבר שהראינו בדו"ח, זה איך שאדם מדביק אדם שני, וזה מתפזר בשרשראות ההדבקה.

דינה צימרמן: יש שתי דוגמאות בדו"ח מבחינת איך שהדבקה של ילד לילד בתוך בית ספר, וזו הייתה רק דוגמה אחת, זה התפשט על כל שכבות הגיל, ואותו מקרה של הדבקה הצליח להגיע ל-13 ישובים בישראל.

דינה צימרמן: אז תמיד צריך לזכור שמבחינת ההידבקות זה לא רק האם ילד מדביק ילד, אבל אם ילד מדביק ילד, מדביק הורה, מדביק את כל המשפחה וכך הלאה, שזה בהחלט חלק ניכר מהתחלואה בארץ.

יוסף ג'בארין: בעצם את אומרת שכנראה שעוצמת ההדבקה, העברת המחלה היא פחותה יחסית למבוגרים - --

דינה צימרמן: אבל היא עדיין מאו משמעותית מבחינה כללית.

יוסף ג'בארין: היא עדיין משמעותית, וגם בהתחשב בכך שאם הם חוזרים ללימודים אז נמצאים בקבוצה גדולה של התקהלות.

דינה צימרמן: נכון.

יוסף ג'בארין: משרד הבריאות מצליח לעקוב אחרי מה שקורה בשטח מבחינת ההיצמדות להוראות, כמה תלמידים יהיו בכיתות וכדומה?

יוסף ג'בארין: כי אני חייב לומר שזה לא תמיד נראה שאכן המספרים שמדווחים עליהם זה בהחלט מה שקורה בשטח.

יוסף ג'בארין: גם מבחינת מרחק, גם מבחינת - - -

דינה צימרמן: בגלל הקושי של וידוא מרחק בין ילדים, זו הסיבה שמשרד הבריאות מתעקש על מספרים קטנים.

דינה צימרמן: אם אתה שם 35 ילדים בתוך כיתה, זה בלתי אפשרי לשמור על מרחק.

דינה צימרמן: לכן עכשיו בחזרה לבית הספר, זו הסיבה שיש התעקשות רבה מבחינתנו על קבוצות יותר קטנות, זו גם הסיבה של עטיית המסכות גם בגילאים הקטנים ואני רוצה לציין שבארצות אחרות, המלצות ה-CDC בארצות הברית היא עטיית מסכה מגיל שנתיים ובאנגליה מגיל 3, לכן עצם זה שאנחנו מבקשים כאן לעטות מסיכה מגיל 6 זה לא מופרז, ומה שאנחנו מנסים לעשות עכשיו זה ללמוד ממה שקרה בספטמבר ולדאוג שאם חוזרים ללימודים, חוזרים תוך תנאים יותר מחמירים ממה שהיה.

דינה צימרמן: זו החשיבה, כי ספטמבר לא עבד, אז לא נעשה בדיוק אותו דבר.

יוסף ג'בארין: אגב, בעניין המסכה, לא העליתם רעיון שמשרד הבריאות בשיתוף פעולה עם משרד החינוך יספק מסכות לתלמידים?

דינה צימרמן: לא, כי אני חושבת שמבחינת התקציב זו לא הוצאה מאוד גדולה לבקש מהמשפחות.

דינה צימרמן: אפשר גם רב פעמי.

דינה צימרמן: אנחנו לא אומרים שצריך כל יום לבוא במשהו שקונים מהסופר, יש כל מיני אופציות, אבל העיקר שיש מסכה וגם למורים אמורות להיות עם מסכות בזה שהם אזרחי ישראל.

יוסף ג'בארין: אני חושב שבהחלט יש מקום לשקול את העניין הזה.

דינה צימרמן: תביאו תקציב.

יוסף ג'בארין: קודם כל באופן יומיומי, מסכה זה כמה שעות, אז ילדים אולי יצטרכו שתי מסכות ביום לפעמים, ובביקור שלי בבתי הספר, אגב, בפתיחת שנת הלימודים גם ראיתי שהמסכה מתחילה לשחק תפקיד, יש מסכות פשוטות, מסכות עם ציורים, ואני חייב לומר שזה אפילו בעיני יצר קצת אי שוויוניות מסוימת, מסכות עם תמונות, עם מיקי מאוס, לעומת מסכות פשוטות, ולא הרגשתי בנוח עם העניין הזה.

יוסף ג'בארין: יכול להיות בהחלט אם תהיה אחידות זה יתרום לשוויון אבל גם אם משרד החינוך ומשרד הבריאות יצאו ביוזמה כזו, זה גם משדר את רצינות העניין, את השוויוניות וגם הקלה על המשפחות, ואם זה באמת לא מעמסה תקציבית רבה, אולי הכתובת היא דווקא בממשלה ולא בקרב ההורים.

יוסף ג'בארין: אני חייב לומר, משפחות עם ארבעה או חמישה ילדים שחוזרים ללימודים ועם כל הדאגה למסכות כל יום, זה לא קל.

דינה צימרמן: או.

דינה צימרמן: קיי.

דינה צימרמן: וצריכים לעטות אותן גם בהסעה.

דינה צימרמן: אז הם אמורים לצאת מהבית עם המסכה.

יוסף ג'בארין: כן.

יוסף ג'בארין: ברגע שיהיו להם מסכות שיהיו איתם וזה לא חד פעמי, אלא משהו ש - - - תשמעי, בכנסת חילקו מסכות.

יוסף ג'בארין: אז אם חברי כנסת קיבלו, שהילדים גם יקבלו.

יוסף ג'בארין: תודה.

יוסף ג'בארין: יוכי סימן טוב מנהלת היחידה להתמודדות במצבי לחץ ממשרד החינוך בבקשה.

יוסף ג'בארין: נמצאת איתנו גם רנא, מדריכה ארצית.

יוכי סימן טוב: רנא ביחידה שלי, מדריכה שעוזרת מאוד בתחום של ההתאמה התרבותית לאוכלוסייה הערבית, נותנת לנו הרבה מאוד תשומות חשובות בתחום הזה.

יוכי סימן טוב: אנחנו נדבר על מה שאנחנו עושים בתחום הרגשי.

יוכי סימן טוב: אפתח ואגיד שלא נכון להגיד שפתרנו את כל הבעיות.

יוכי סימן טוב: זה יהיה יהיר להגיד את זה.

יוכי סימן טוב: זה לא נכון, התקופה היא באמת כמו שאמרו פה קשה ומורכבת, הילדים נמצאים הרבה מאוד זמן בבית, הם לא במסגרות החברתיות הטבעיות שלהם, ההורים מאוד מוטרדים ממחלה מסכנת חיים, ממשברים כלכליים מאוד חריפים, ממשברים משפחתיים שנובעים מהסגרים החוזרים ונשנים וגם מהמשברים הכלכליים.

יוכי סימן טוב: אז באמת לא תקופה קלה, אנחנו עסוקים באמת יום ולילה לחפש פתרונות לעזור לילדים.

יוכי סימן טוב: אני אגיד קצת ממה שאנחנו עושים ואני אגיד גם שאנחנו נמשיך לחפש את הדרכים המיטביות לעזור לילדים, גם לעזור לצוותים ולכולנו לאתר טוב יותר ילדים בסיכון ולטפל בהם.

יוכי סימן טוב: אני אגיד מה אנחנו כן עושים.

יוכי סימן טוב: א.

יוכי סימן טוב: מתחילת הסגר הראשון הוצאנו חומרים מקצועיים שעוזרים למורים לשיח רגשי מרחוק וגם לאיתור וזיהוי של ילדים בסיכון.

יוכי סימן טוב: תמיד אני אגיד, שזה לא אותו דבר כמו מקרוב.

יוכי סימן טוב: זה אף פעם לא אותו דבר.

יוכי סימן טוב: לא דומה ילד שנמצא בכיתה ורואים את כולו, את כל גופו, רואים אותו בתנועתו, רואים אותו איך הוא משחק עם ילדים אחרים, איך הוא מתבודד אולי, לא כשהוא נמצא בבית ולפעמים מכבה את המצלמה ולפעמים לא מכבה.

יוכי סימן טוב: אז הדברים מורכבים, אמרתי בהתחלה.

יוכי סימן טוב: אז קודם כל פיתחנו חומרים אני חושבת מאוד טובים ומאוד יצירתיים לעבודה מרחוק.

יוכי סימן טוב: הפסיכולוגים שלנו למדו מיד בסגר הראשון הערכת סיכון וטיפול לילדים בסיכון לאובדנות, מרחוק גם כן.

יוכי סימן טוב: קיבלנו את אישור המועצה הלאומית למניעת התאבדויות שאנחנו חברות בה, ד"ר חוה פרידמן ואני, לעשות את הדברים גם מרחוק.

יוכי סימן טוב: הפכנו את התוכניות הרגשיות שלנו לתכניות מקוונות ורלוונטיות.

יוכי סימן טוב: זאת אומרת אם יש לנו למשל תכנית '

יוכי סימן טוב: בוחרים בחיים' שאנחנו מריצים אותה, שהיא מדברת גם על דברים שאותי משמחים וגם משאבי ההתמודדות שלי, אגב, זה בשותפות מלאה עם משרד הבריאות בתכנית הלאומית למניעת התאבדויות ובתקצובו, אז אנחנו גם מדברים על דברים שאותי משמחים ומשאבי ההתמודדות שלי אבל גם על דכאון במצבים מאוד מאוד של קצה ומה אני עושה, הפכנו אותה למקוונת, כולל הסקרינינג של לפני ואחרי, זאת אומרת שאלון האיתור שהעברנו אותו לפני ואחרי, למדנו לעשות אותו גם מרחוק, ואנחנו מרחיבים את זה ויש לנו אותו בכל המגזרים, את התכנית הזאת.

יוכי סימן טוב: זה עדיין לא בכל אלפי הכיתות בארץ, כי אנחנו בתהליך של למידה תוך כדי תנועה, יש לנו מחקר מלווה, אבל אנחנו כל הזמן בהתרחבות של התכנית.

יוכי סימן טוב: פתחנו קו סיוע רגשי שהוא מיועד גם לתלמידים גם למורים וגם להורים, כל מי שרוצה למעשה מתקשר, קו הסיוע מאויש על ידי מדריכות מהיחידה שלי, אנחנו דואגים למענה גם בשפה הערבית וגם ברוסית ואמהרית במידת הצורך.

יוכי סימן טוב: אנחנו בקשר רציף עם מועצת התלמידים הארצית כדי לסייע להם, כי הם מאוד מאוד עוזרים בלהרגיש את הדופק של הילדים, של המתבגרים יותר, כי באמת הילדים הצעירים זה יותר מורכב, אבל של המתבגרים, להרגיש את הדופק שלהם ולתת להם מענים.

יוכי סימן טוב: קיבלנו החלטה להשתתף בכנס שלהם וגם להפגיש אותם עם צוות המדריכות שלנו שעושות את העבודה של הקו הפתוח, קו הסיוע, כדי שיעזרו לנו בשיווק של זה לילדים, גם דיברנו על דרכים לפרסם יותר את הקו הפתוח כדי שידעו לפנות.

יוכי סימן טוב: אלה פחות או יותר הדברים שאנחנו עסוקים בהם, ואם רנא רוצה להוסיף על המגזר הלא יהודי אני מאוד אשמח.

יוסף ג'בארין: אני מניח שכל החומרים יוצאים גם בשפה הערבית?

יוכי סימן טוב: בהחלט כן.

יוכי סימן טוב: אנחנו עובדים על זה מאוד מאוד קשה.

יוכי סימן טוב: זו באמת עבודה - - -

יוסף ג'בארין: למה קשה?

יוכי סימן טוב: לא, זה מיידית לעשות תרגום, כי באופן טבעי רוב העובדים עושים לפעמים בשפה העברית אבל יש לנו צוות מיומן ומקצוען שעושה את העבודה ויש חומרים גם בשפה הערבית.

יוסף ג'בארין: לא, אני לא מרגיש שקיבלתי תשובה משביעת רצון.

יוסף ג'בארין: לדעתי במצבים כאלה, אתם מופקדים על מצבי לחץ, כל מה שמתפרסם בשפה העברית חייב בוודאי להתפרסם גם בשפה הערבית, 25% מהתלמידים, והאמת היא זה לא רק העניין של תרגום.

יוסף ג'בארין: זה גם התאמה.

יוסף ג'בארין: יכול להיות שיש מקום לשלב אנשי מקצוע שבכלל המקור של הכתיבה יהיה גם בשפה הערבית, שיתאימו את החומרים גם לציבור התלמידים הערביים.

יוכי סימן טוב: נכון.

יוכי סימן טוב: אנחנו בשיתוף פעולה גם האגף של - - - חטיב ואנחנו משתדלים שכך יהיה, אני לא אגיד שזה ב-100% אבל זה כל הזמן יותר ויותר, ובאמת רוב החומרים שלנו הם גם בשפה הערבית וגם עוברים התאמה תרבותית, לא תרגום מילולי בלבד אלא באמת התאמה תרבותית, כך שנדע שזה יתאים לתלמידים הערביים.

יוכי סימן טוב: ב"בוחרים בחיים" יש לנו את אותו יחס של כיתות באוכלוסייה הלא יהודית לבין האוכלוסייה היהודית.

יוכי סימן טוב: אם 25% מהתלמידים עם ערבים, אז פחות או יותר זה מספר הכיתות שנכנסות.

יוכי סימן טוב: אנחנו היינו בפריצת דרך ממש מתחילת הדרך, היו לנו כיתות במגזר הערבי.

יוכי סימן טוב: אפילו יותר מאשר בחלקים מהמגזר היהודי.

יוסף ג'בארין: או.

יוסף ג'בארין: קיי.

יוסף ג'בארין: רנא את רוצה להוסיף בעניין הזה?

רנא זייד: שלום לכולם.

רנא זייד: אני אוסיף למה שאמרה יוכי, שבנוסף לכל העשייה המאוד מאתגרת בתקופה הלא קלה הזאת, אנחנו גם מנסים כמיטב יכולתנו לעבוד על צוות לשעת חירום, אם זה בכלל האוכלוסייה ואם זה גם בחברה הערבית, במטרה שיהיה בכל בית ספר ובכל גן צוות מוכן ומוכשר שיש לו את היכולת להתמודד עם מצבי חירום ומשבר, שנמצאים כל הזמן בתקופה האחרונה, - - - מכל הכיוונים, אז זה אחד הדברים שאנחנו באמת עובדים עליו ומנסים להטמיע אותו בכל מקום, בכדי שאנחנו ננהל את החירום ולא שהחירום ינהל אותנו.

רנא זייד: גם כל עניין התאמת החומרים והנגשתם לעולם הדיגיטלי, אם זה בכלים של איתור וזיהוי ילדים, יש לנו אתגר מאוד גדול עכשיו כי אנחנו מאחרי המסכים והילדים רחוקים, אז אנחנו כל הזמן בחשיבה ובעשייה איך להתאים את הכלים לעולם הדיגיטלי, לנסות לזהות את הילדים שבמצוקה, שחווים קושי, בדידות, אם הם נמצאים במצבי סיכון, בצורה יותר יעילה ומתאימה לתקופה הזאת.

יוסף ג'בארין: אם אתם מזהים באותם מפגשים מקוונים את הצורך שיהיה מפגש אישי, אתם עושים את זה או שזה בעייתי?

יוכי סימן טוב: לילדים בסיכון קיבלנו אישור, אז אם עולה מצב של סיכון, אנחנו מקבלים החרגה כי יש אוכלוסיות שהוגדרו ויש אוכלוסיות שלא הוגדרו.

יוכי סימן טוב: למשל שהתייתמה השבוע, אנחנו נבקש החרגה כן לפגוש אותה, זה ממש מקרים שקורים לנו כל הזמן.

יוסף ג'בארין: אז אתם מבקשים החרגה באופן פרטני ואז מה, מביאים אותם לבית הספר?

יוכי סימן טוב: מביאים לבית הספר כי בתי הספר בעקרון פתוחים לילדים בסיכון.

יוכי סימן טוב: אז בכל בית ספר יש קבוצות ילדים שהוגדרו כבר כילדים בסיכון או כיתות חינוך מיוחד בתוך החינוך הרגיל, זה בעצם כן מאפשר, אנחנו כן נבקש החרגה למי שהסיכון נוצר עכשיו ולא הוגדר מראש.

יוכי סימן טוב: כן נבקש החרגה ונוכל לפגוש אותו.

יוכי סימן טוב: אני רוצה להגיד שלמרות המגבלות יש דברים מאוד מאוד מרגשים שקורים גם מרחוק.

יוכי סימן טוב: שוב אני אומרת, זה לא הכל אותו דבר, זה לא שאנחנו מרוצים מהמצב והכל נפלא, לא.

יוכי סימן טוב: אבל אם אני משווה למה שהיה לפני תשעה חודשים בסגר הראשון, לבין היכולות שהתפתחו אצל אנשי הטיפול והחינוך, עכשיו ליצירת קרבה, אז אני רואה הבדל מאוד מאוד גדול, אנחנו קפצנו עשרות מונים ביכולות האלה, לגמרי.

יוכי סימן טוב: כולנו בלמידה תוך כדי ויש התקדמות מאוד מאוד יפה.

יוסף ג'בארין: גם אם יש צורך פשוט לפגוש את התלמידים הללו, זה אפשרי, נכון?

יוסף ג'בארין: לפחות אם זה במרחב פתוח.

יוכי סימן טוב: נכון.

יוכי סימן טוב: אנחנו נבקש החרגה ונפגוש את הילד.

יוכי סימן טוב: זה לא אוטומטי, אלא צריך לבקש החרגה.

יוכי סימן טוב: אין בעיה כי אנחנו בקשר כל הזמן, כמו שהזכירו שיש קשר בין-משרדי רציף, אז אין לנו בעיה לגבי מקרים חריגים לבקש.

יוכי סימן טוב: אם היה מקרה שלא ידעתי עליו אני אשמח לדעת, אבל בעקרון כשיש, באמת אתמול פגשתי משפחה שהיה שם מוות של אחד ההורים, אני לא אגיד יותר מדי פרטים כדי לא לזהות, וההורה הנותר אמר לי שהוא רוצה שהילדה כן תלך לבית הספר.

יוסף ג'בארין: זה חשוב לנו, גם מדיונים קודמים - - -

יוכי סימן טוב: אנחנו נדאג לזה.

יוכי סימן טוב: אמרתי שבוודאי לא תהיה בעיה להיפגש - - -והילדה תגיע.

יוסף ג'בארין: בדיונים קודמים בוועדה הבנו ש-30% מהילדים שמאתרים אותם כתלמידים בסיכון הם מאותרים במסגרת מוסדות החינוך, זאת אומרת בהסתמך על מוסדות החינוך.

יוסף ג'בארין: כיום כשהמוסדות סגורים צריך בהחלט למצוא איך אפשר בכל זאת לאתר אותם, שלא יפלו בין הכיסאות, ואני מבין דינה, כמובן שאתם פתוחים ליוזמות כאלה כדי לאפשר איתור של אותם תלמידים.

דינה צימרמן: כן.

דינה צימרמן: אנחנו עובדים בשיתוף פעולה עם משרד החינוך בדברים כמו שהיא אמרה, ואנחנו גם מנסים לקדם את הרעיון של מפגש גם לילדים שעוד לא יודעים שהם בסיכון, בקבוצות קטנות במרחב הפתוח.

יוכי סימן טוב: כדי לאפשר גם איתור יותר טוב, כי אנחנו משערים, לצערנו, שיש ילדים חדשים שנכנסו למעגל הסיכון בעקבות המצב.

יוסף ג'בארין: מי אמור להיות מופקד על כך?

יוסף ג'בארין: היועצות החינוכיות?

יוכי סימן טוב: יועצים, פסיכולגים חינוכיים בוודאי.

יוכי סימן טוב: ויש לנו קשר כמובן עם גורמי רווחה, בריאות וכל מי שצריך.

יוכי סימן טוב: בוודאי.

יוסף ג'בארין: רנא, החומרים כולם קיימים בשפה הערבית?

יוסף ג'בארין: יש קושי בעניין הזה?

רנא זייד: אנחנו עובדים על זה בצורה מאוד אינטנסיבית באמת שכל מה שיוצא בשפה העברית יתורגם ויותאם, כמו שאמרת, לשפה הערבית.

רנא זייד: כי ההתאמה עם דינה חשובה מבחינתנו.

רנא זייד: אנחנו עובדים על זה מאוד קשה.

רנא זייד: חלק גדול מהדברים נמצאים בשפה הערבית וזה לשימוש שלנו, ומקווים באמת שהכל יהיה.

רנא זייד: אני לא יכולה להגיד שזה ב-100% אבל תמיד יש את השאיפה להנגיש את כל החומרים בכל השפות הנדרשות, ובמיוחד לשפה הערבית.

יוסף ג'בארין: בהחלט נושא חשוב, וכל פעם שאני נפגש עם אנשי החינוך בדיונים כאן אני מפנה אליהם את הדרישה הזו.

יוסף ג'בארין: הגיע הזמן שבתוך המשרד תהיה מחלקה שמופקדת על תרגום החומרים, ותעשה את זה באופן אוטומטי.

יוסף ג'בארין: זה לא אמור להיות על כתפם של אנשי המקצוע שעוסקים בנושא אלא שצריך תרגום מקצועי והם יוכלו אחר כך גם להתאים את זה ולעבור על זה ואולי גם לכתוב חומרים במקור.

רנא זייד: אני רק מוסיפה להערה שלך, זה נושא מאוד חשוב, אבל במקום התרגום אני חושבת שצריך באמת להיות אגף מסוים או כמו שאמרת, גוף שיהיה אחראי, לא רק על התרגום אלא גם על חשיבה משותפת, שהדברים ייצאו באותו הזמן גם בשפה הערבית וגם בשפה העברית, לא רק לקחת חומרים בעברית ולתרגם, אלא באמת לחשוב במשותף ולהוציא משהו שיהיה מותאם תרבותית, ושגם החשיבה והעשייה תהיה באותו זמן ושהכל ייצא באותו זמן לכל ה- - -גם בשפה הערבית וגם בשפה העברית.

יוסף ג'בארין: בהחלט ואני חושב שמשבר הקורונה רק העצים את הצורך הזה כי צריך להתאים את החומר המקצועית לייחודיות התרבותית והלשונית בישובים הערביים.

יוסף ג'בארין: לכן אני בהחלט מצטרף לחשיבות הדברים הללו ומדגיש אותם שוב ושוב.

יוסף ג'בארין: תודה רבה לכן.

יוסף ג'בארין: ממשרד הרווחה רוצים להוסיף?

יוסף ג'בארין: סימונה נציבת תלונות ילדים בבקשה.

סימונה שטינמץ: רוב הסיכויים שנעמי ואני לא נדבר על אותו דבר או לפחות לא לגמרי.

סימונה שטינמץ: אנחנו בנציבות תלונות ילדים מתייחסים אך ורק לילדים שנמצאים בהשמה חוץ ביתית במובן הזה שאלה ילדים שהוצאו מבתיהם היות והם לא יכלו לגור בבתיהם.

סימונה שטינמץ: אני רוצה להוסיף למה שנאמר כאן איזה שהוא היבט של לחץ שמופעל על ילדים במובן הזה של קושי בקשר עם ההורים שלהם ועם המשפחה שלהם, בגלל דרישות הקורונה ובגלל שני סגרים שעברו על מדינת ישראל, גם ילדי אומנה וגם ילדים שהושמו בפנימיות של שירותי הרווחה, להבדיל מפנימיות תחת פיקוח משרד החינוך, שם היה הבדל מהותי במובן הזה שפנימיות תחת משרד הרווחה המשיכו לתפקד רגיל, זה אומר שהילדים לא נשלחו הביתה ברובם, אבל לצד זה הקשר עם ההורים היה קשר בעייתי על גבול הנתק הפיזי.

סימונה שטינמץ: כן הייתה הקפדה שיהיה שיח עם הורים אבל לנציבות הגיעו הרבה מאוד פניות של ילדים שהחוסר קשר, החוסר מגע, המעט שיש להם עם המשפחה הביולוגית שלהם היה מאוד מאוד קשה.

סימונה שטינמץ: אני חייבת לומר שלהבדיל ממדינות אחרות, ואני גם בקשר עם נציגות ממדינות אחרות, ששם הייתה דאגה בכלל למצב ההורים, אז בארץ לא היה את הלחץ למצב ההורים למעט אותם מקרים של חבר'ה יותר מתבגרים שדווקא כאשר הייתה איזו שהיא מחשבה ל- - - בהשהיה מאוד נלחצו מלהגיע הביתה כי מאוד נלחצו להדביק את הוריהם החולים.

סימונה שטינמץ: באמצע אני רוצה להזכיר לכם שגם הייתה שביתת עובדים סוציאליים שגם זה קצת תרם ללחץ הנפשי של הילדים, שוב, במסגרת של שאלתה הקשר של אותם ילדים עם המשפחה שלהם.

סימונה שטינמץ: לצד זה אני רוצה לבוא ולומר שאחד היתרונות שהיו לילדי הפנימיות זו העובדה שהם יכלו להמשיך ללמוד באמצעות אמצעים דיגיטליים ואני יודעת שהוועדה הזאת לא פעם נתנה את דעתה על הקושי לשמור על רצף לימודי בהיעדר אמצעים טכנולוגיים כמו מחשבים, אז דווקא במובן הזה עצם העובדה שהילדים הללו, לרובם היו את האמצעים הטכנולוגיים ומי שלא אז הייתה התארגנות מיידית של משרד הרווחה לספק את כל האמצעים, אז במובן הזה הילדים לא נפגעו.

סימונה שטינמץ: אם אענה, למרות שלא נשאלתי, מה ששאלת את רנא, אז אצלנו אני שמחה לבשר שיש לנו מענה בשפה הערבית , יש לנו ממונה שאחראי על בירור תלונות שדובר ערבית, כל מה שיש לנו בשפה העברית יש לנו גם בשפה הערבית אם זה דפי מידע, אם זה טלפון, אם זה וואטסאפ, פייסבוק ייחודי.

סימונה שטינמץ: אחד הדברים שאנחנו עשינו התאמה, זאת אומרת לא מתרגמים את מה שיש בעברית לערבית אלא ממש עושים ייחודי וממש בעוד שבוע אני מקווה שאנחנו גם נחנוך אתר דובר או צ'ט בוט שיהיה בערבית, אנחנו כרגע מעכבים את העברית כדי שלא תהיה אפליה של קודם בעברית ואחר כך ערבית, אנחנו ממתינים גם שהערבית תושלם ואנחנו נצא לדרך עם שני האתרים שמותאמים כל אחד לאוכלוסייה.

יוסף ג'בארין: חשוב ביותר.

יוסף ג'בארין: תודה סימונה.

יוסף ג'בארין: נעמי רצתה להוסיף?

 << אורח >> נעמי אבוטבול: כן.

 << אורח >> נעמי אבוטבול: אני מדברת מהזווית של שירותים לילדים בסיכון בקהילה.

 << אורח >> נעמי אבוטבול: אנחנו באמת מתמודדים היום עם מצב מאוד קשה, אנחנו רואים הידרדרות במצבים של ילדים ובני נוער מאוד קשה, הידרדרות במצבי אלימות בתוך המשפחה, בחוסר מעש ובמצב שהילדים מידרדרים, אנחנו עסוקים בנושא של האיתור.

 << אורח >> נעמי אבוטבול: יש לנו באמת קושי מאוד גדול להגיע לילדים ובני הנוער במיוחד שמערכת החינוך לא מתפקדת פרונטלית, כמו שנאמר כאן כבר, זה מאוד קשה ואנחנו עסוקים בלפתח כל מיני דרכים ומענים ואפשרויות.

 << אורח >> נעמי אבוטבול: כל השירותים שלנו בקהילה פתוחים ופועלים ואנחנו עובדים על להתאים אותם למקסימום כך שאפשר יהיה לעבוד גם מרחוק, גם פרונטלית, קיבלנו אישור לעבוד פרונטלית, אבל עדיין זה לא מספיק ויש מקום להרחיב.

 << אורח >> נעמי אבוטבול: נאמר כאן בתחילת הדרך בנתונים שגיל הנוער הוא גיל שהתחלואה בו הכי גבוהה אבל גם גיל הנוער הוא בבעיה הכי קשה.

 << אורח >> נעמי אבוטבול: הנושא של הבדידות שם, איבוד המשמעות, הקושי בלמידה מרחוק לקראת משימות לימודיות מאוד משמעותיות וגורליות לפעמים בחיים, זה כבר גילאי בגרות.

 << אורח >> נעמי אבוטבול: הם גם במצב מאוד מאוד קשה שצריך לתמוך בהם, להחזיר להם משמעות, לחבר אותם לתעסוקה, לחבר אותם למשמעות.

 << אורח >> נעמי אבוטבול: דרך חיבורים בקהילה.

 << אורח >> נעמי אבוטבול: יש מקומות שעושים את זה מאוד יפה, דוגמאות של מועצות אזוריות מתכנית שיש לנו, תכנית להבה, שבאמת נותנים להם תפקידים של אפילו פינוי אשפה, שירגישו איזו שהיא משמעות ותרומה לקהילה.

 << אורח >> נעמי אבוטבול: גם ילדים בסיכון, לפחות חלקם.

 << אורח >> נעמי אבוטבול: יש מדינות בעולם ששמות במוקד היום את נושא הבדידות.

 << אורח >> נעמי אבוטבול: בעבר זה היה שייך רק לגיל השלישי, היום זה מאוד רלוונטי והם שמים במוקד את בני הנוער ואנחנו צריכים באמת יותר ויותר להתייחס לזה כי הם הולכים לאיבוד.

 << אורח >> נעמי אבוטבול: כשאני מדברת על הרחבת פעילות, אני מקווה מאוד שנצליח כי הגשנו גם לאוצר ויכול להיות שנוכל להרחיב, והכוונה שלנו באמת לפתוח עוד קבוצות בתוך המערכות שקיימות לנו, בתוך השירותים של מועדוניות ועוד שירותים בקהילה לילדים ונוער, לפתוח ממוקד לקבוצות נוער נוספות שבעצם נוכל גם ללוות אותם בשעות הפנאי וגם לתמוך בהם.

 << אורח >> נעמי אבוטבול: חלק מהצורך זה תמיכה ביכולות שלהם ללמידה מרחוק, ואני לא מדברת על החומר הלימודי עצמו אלא כל ההשלכות של זה.

 << אורח >> נעמי אבוטבול: החרדות שזה מעלה וחוסר היכולת לעמוד במשימות או ללמוד מרחוק בצורה הזאת, ובצורה של הרחבת שעות פעילות.

 << אורח >> נעמי אבוטבול: עדיין אנחנו נותרים עם הקושי באיתור ואני חושבת שאנחנו צריכים יותר, יש שותפויות, יש שיתופי פעולה בין משרד החינוך ומשרד הרווחה, אבל אני חושבת שאנחנו צריכים להדק פה יותר את שיתופי הפעולה על מנת להתמודד עם הנושא של האיתור יותר חזק, מחנכות למשל שנכנסות לבתים דרך הזום, יש להן ידע כזה ואחר, ואיך אנחנו באמת הרווחה מתחברים יותר הדוק.

 << אורח >> נעמי אבוטבול: יש את החיבורים, אני לא אומרת שאין, אבל מאוד מאוד חשוב, אני רוצה לשים על השולחן שבאמת חשוב להרחיב את הפעילות, יש מקום, גם בקרב ילדים, לא רק בני נוער, אבל המצב יותר חמור בקרב בני נוער.

יוסף ג'בארין: תודה רבה.

יוסף ג'בארין: אנחנו תיכף נשמע מהשטח גם אנשי מקצוע.

יוסף ג'בארין: אני מניח שהם ירצו להתייחס גם לדבריה של דינה וגם לדברי אנשי משרד החינוך והרווחה.

יוסף ג'בארין: נתחיל עם פתחי אבו יונס, יו"ר איגוד מנהלי מחלקות הרווחה במרכז השלטון המקומי.

פתחי אבו יונס: שלום לכולם.

פתחי אבו יונס: אני מודה לחבר הכנסת על היוזמה המבורכת והחשובה לדיון במצב הילדים בתקופה הקשה אותה אנחנו עוברים.

פתחי אבו יונס: ברשויות המוחלשות, ואני אמנם מייצג באופן רשמי את הרשויות הערביות, אבל בפועל אני מייצג את כל הרשויות המוחלשות בפריפריה, גם יהודים וגם ערבים, כי הצרכים של הילדים בסיכון הם צרכים של ילדים בסיכון וילד בסיכון הוא ילד בסיכון בלא קשר אם הוא יהודי או ערבי- - - תהיה הזדמנות שווה ב- - - ברשות

פתחי אבו יונס: כם אני לא רוצה לנאום, אני רוצה להצביע על נקודה מאוד חשובה וזה בקרב ילדים, הנושא של חוסר - - -שברשות הילדים שנמצאים בבתים ואין להם את האמצעים.

פתחי אבו יונס: פשוט מאוד אנחנו שולחים את הילדים שלנו בלי עט ומבקשים מהם ללמוד.

פתחי אבו יונס: זה המצב של הילדים בפריפריה ולכן אני חושב שמשרד הרווחה ומשרד החינוך חייבים היום למצוא פתרון מיידי לאספקת מחשב לכל ילד שנמצא בבית ומבקשים ממנו ללמוד בזום כי הילד הזה הופך להיות לילד בסיכון.

פתחי אבו יונס: הזכירה קודמתי את השעמום והזמן הפנוי שלא ממלאים אותו, וכאשר הילד - - - חרצנו את גורלו של הילד הזה וזה חבל.

יוסף ג'בארין: ניקח את סכנין, אתה מנהל מחלקת הרווחה שם.

יוסף ג'בארין: כמה מחשבים, אמצעי קצה חסרים בסכנין?

פתחי אבו יונס: - - - תלמידים שנמצאים בבתים ולא יכולים להתחבר.

פתחי אבו יונס: - - - מנסים לגייס אותם מכל מיני מקומות ואנחנו יכולים היום אולי לגייס בכוחות העיריה ומתרומות 100 או 150 מחשבים אבל אם משרד הרווחה ומשרד החינוך לא יתנו כתף וסיוע מיידי לעירית סכנין הילדים האלה נשארים בבית בלי שום תכנית.

יוסף ג'בארין: מה מספר הילדים?

פתחי אבו יונס: 800 ילדים.

יוסף ג'בארין: ואתם לא אמורים לקבל ממשרד החינוך עכשיו בתכנית החדשה מחשבים?

פתחי אבו יונס: אנחנו קיבלנו 100 מחשבים ו-700 נותרו בלי שום מחשב.

פתחי אבו יונס: זו מציאות קשה שאי אפשר להשלים איתה.

יוסף ג'בארין: בדרך כלל אלה תלמידים ממשפחות מעוטות יכולת אז גם לפעמים ילדים במצוקה בטח.

יוסף ג'בארין: ואתה אומר שהם נשארים בחוסר מעש בעצם.

פתחי אבו יונס: כן.

פתחי אבו יונס: זה נושא אחד.

פתחי אבו יונס: הנושא השני שאני רוצה לגעת בו הוא בני הנוער, שמצבם בתקופה הזאת לא פחות קשה, כאשר אנחנו מבקשים מהם לשמור על בידוד ולהשאר בבית ואי אפשר לתפוס ילדים בכוח בבתים.

פתחי אבו יונס: צריך להכין תכניות הפגת שעמום לבני הנוער שיוכלו לבלות בחוץ בבטחה עם אנשי מקצוע.

פתחי אבו יונס: משרד הרווחה יזם תכנית ניידות עם אנשי מקצוע שיוכלו להחנות את רכבם בחצרות ובתוך השכונות, ולאפשר מפגש בין אנשי מקצוע, עובדים סוציאליים ומדריכי נוער לבין הנוער המנותק והנוער שנמצא בבית בלי מעש, נוער שאם אנחנו לא יוצרים איתו קשר היום, מחר נמצא אותו עמוק בתוך העבריינות.

פתחי אבו יונס: התכנית הזאת היא תכנית מבורכת, אמנם לא יצאה לדרך, וחשוב לנו שכבודך יתערב כדי לנסות להביא את התכנית הזאת ליישום דרך תקציבים שיוקצו, ולא פחות חשוב להגיד שאנחנו רוצים לראות את הניידות האלה בישובים הקטנים, הישובים שלא זוכים לתכניות הכלליות של הטיפול בבני הנוער, זו ההזדמנות לשרת את בני הנוער בכפרים הנידחים ובישובים הקטנים שלא זוכים לשירותים של בני הנוער.

יוסף ג'בארין: לגבי הניידת, זו לא התכנית של עמותת על"ם?

יוסף ג'בארין: הניידת לנערים במצוקה?

פתחי אבו יונס: כן, יש תכנית הרחבה, אבל אנחנו לא רואים אותה פשוט.

פתחי אבו יונס: יש דיבורים אבל מעשים אין.

יוסף ג'בארין: אנחנו נבחן את זה.

יוסף ג'בארין: בזמנו הבנו שיש בהחלט בעיות תקציביות אבל יכול להיות שיש מקום לבדוק מה קורה בתכנית הזאת.

יוסף ג'בארין: בסכנין היא פועלת?

פתחי אבו יונס: לא.

פתחי אבו יונס: יש לנו הבטחה אבל אין שום פעילות.

יוסף ג'בארין: כי שמענו שיש לפעמים בעיה של מצ'ינג.

יוסף ג'בארין: אז בעצם בסכנין אתם מוכנים מבחינת מימון המצ'ינג אבל עוד לא מקבלים?

פתחי אבו יונס: לא.

פתחי אבו יונס: יש תכנית שהתכנית תפעל ב-100% במימון הממשלה ולכן אין בעיית מצ'ינג.

יוסף ג'בארין: בסדר.

יוסף ג'בארין: אנחנו גם נבחן את זה.

יוסף ג'בארין: אין ספק שיש צורך לחזק דווקא ולהרחיב את כל התכניות הייחודיות הללו שאמורות גם להגיע לבתים ולשכונות של נוער בסיכון ובמצוקה, דווקא עכשיו כשהם לא נמצאים במוסדות.

יוסף ג'בארין: תודה רבה.

יוסף ג'בארין: אנחנו נהיה בקשר, יכול להיות שיש מקום לקיים דיון נפרד על נערים בסיכון בישובים הערביים או בישובים במעמד סוציו-אקונומי נמוך.

יוסף ג'בארין: אז נישאר בקשר גם בעניין הזה.

פתחי אבו יונס: תודה רבה.

יוסף ג'בארין: קיבלנו חוות דעת בנושא הדיון מפורום הפסיכולוגים.

יוסף ג'בארין: תמר פרידלנדר בבקשה.

תמר פרידלנדר: אני נציגת פורום הארגונים למען הפסיכולוגיה הציבורית.

תמר פרידלנדר: כתבנו דיון בנוגע לילדים בצל הקורונה.

תמר פרידלנדר: הטענה המרכזית שלנו היא שמשרד הבריאות הפקיר את הילדים, אין התייחסות באמת לבעיות הרגשיות והנפשיות של התקופה הזאת בצורה מספיקה כמו שהיא דורשת, מנסים להתייחס לזה כאילו הם מקבלים מענה ולא באמת נותנים להם מענה.

תמר פרידלנדר: זה מתחיל מהרמה ההתפתחותית של ילדים ממש ממש קטנים.

תמר פרידלנדר: אנחנו יכולים לראות ש- - - שהיו במקום שלהם בזמן רגיל צומצמו, פחות ופחות פסיכולוגים נמצאים בשירותים התפתחותיים, ואז הם נותנים מענה רק לילדים עם בעיה מורכבת מאוד.

תמר פרידלנדר: ילדים שיש להם בעיה רגילה עד גיל 3, לא מקבלים מענה.

תמר פרידלנדר: וכשלא מקבלים מענה בגילאים האלה הבעיות הולכות ומעמיקות.

תמר פרידלנדר: יש לנו תקינה מאוד נמוכה של פסיכולוגים התפתחותיים בשירות הציבורי.

תמר פרידלנדר: אני אעבור לשפ"חים, בשפ"חים חסרים פסיכולוגים לגילאי 3-5 וגילאי 15-18, חסרים הרבה מאוד פסיכולוגים בשאר הגילאים.

תמר פרידלנדר: פסיכולוג אחד ל-1,000 ילדים זה לא מספיק.

יוסף ג'בארין: זאת התקינה שלמשרד החינוך בעצם?

תמר פרידלנדר: זו תקינה של משרד החינוך יחד עם משרד הבריאות.

תמר פרידלנדר: התקינה של הפסיכולוגים החינוכיים.

תמר פרידלנדר: תקינה של פסיכולוג אחד ל-1,000 ילדים.

תמר פרידלנדר: זה לא מספיק כדי לעשות באמת את תהליכי האיתור שהם רוצים לעשות.

תמר פרידלנדר: אמרה יפה הגב' יוכי סימן טוב, עושים הרבה דברים טובים בשיתוף פעולה עם הפסיכולוגים אבל זה באמת לא מספיק, וכמו שאנחנו שומעים, לא רק נוער במצוקה נמצא במצוקה בתקופה הזאת, גם נוער רגיל נמצא במצוקה.

תמר פרידלנדר: ילדים, בני נוער סובלים הרבה יותר מבדידות בתקופה הזאת, אבל אפילו ילדים צעירים יותר.

תמר פרידלנדר: אני שומעת על יותר ויותר ילדים שהתפקוד שלהם במערכת הלימודית יורדת, שהם מתמכרים יותר ויותר למשחקי מחשב, ילדים שיש להם בעיות נפשיות ורגשיות, שם זה כבר מעמיק.

תמר פרידלנדר: אני יכולה לספר על מטופלים שלי שברגיל יש קצת חרדה חברתית וקצת קשיים לימודיים ובתקופת הקורונה הם מסתגרים בבית, הם ממש נופלים הרבה יותר למחשבות אובדניות.

תמר פרידלנדר: מה שיש להם והם יכולים להיעזר בו, אז באמת אני שומעת על קצת תכניות שיועצות בתי ספר מנסות לעשות, ואני מתחננת לאורך השבוע ליועצות בית ספר 'תפגשו את הילדים פנים אל פנים', אלה לפעמים ילדים שאני פוגשת שעה בשבוע וזו השעה היחידה שהם רואים בנאדם ויושבים איתו בחדר ומדברים.

תמר פרידלנדר: אין להם הורים שמקשיבים להם, לפעמים אין חברים טובים שהם מבלים איתם ופשוט נוצר שם חסר מאוד מאוד גדול והבעיות הולכות ומעמיקות.

תמר פרידלנדר: משרד הרווחה לא תמיד יכול להגיע לכל הילדים האלה.

תמר פרידלנדר: זה המקום שהשירות הפסיכולוגי החינוכי צריך להכנס בהם יותר וצריך הרבה יותר תקינה של פסיכולוגים חינוכיים.

תמר פרידלנדר: כתבנו לכם מספרים במסמך ששלחנו, אנחנו מדברים על הרבה יותר פסיכולוגים חינוכיים.

תמר פרידלנדר: מפה אני אעבור לבריאות הנפש הציבורית.

תמר פרידלנדר: אני עובדת חלק מהזמן בראשון לציון, ששם הייתה פעם מרפאה של משרד הבריאות והיא נסגרה.

תמר פרידלנדר: כרגע יש מרפאה כלשהי של קופת חולים הכללית שמטפלת בחלק מהילדים.

תמר פרידלנדר: תור ההמתנה שם לנער שזקוק לטיפול דחוף חד משמעית, עם מחשבות אבדניות, עם חרדות, עם התקפי פאניקה, תור ההמתנה הוא קרוב לשנתיים.

תמר פרידלנדר: כרגע הם מקבלים נערים מינואר 2019 לטיפול פסיכולוגי.

תמר פרידלנדר: זאת אומרת אין לנו מבנים טובים של טיפול נפשי ורגשי וכל מה שאנחנו מדברים פה, ואני רוצה באמת לברך את הוועדה על הדבר הזה, ואותך ח"כ ג'בארין, באמת אתם מסתכלים על הפן הנפשי של המשבר.

תמר פרידלנדר: אני הקשבתי לד"ר צימרמן בתחילת הוועדה וניסיתי להקשיב איפה שם היא משלבת את הפסיכולוגיה הציבורית.

תמר פרידלנדר: לא שמעתי מילה על הפסיכולוגיה הציבורית.

תמר פרידלנדר: היא דיברה על שיתוף פעול העם כל מיני ארגונים אחרים, היא דיברה על שיתוף פעולה עם נציגים של הורים ועם משרד החינוך ועם אינטגרציה של - - -ספציפיים במגזר הערבי.

תמר פרידלנדר: אני לא שמעתי על פגישה עם הפסיכולוגיה הציבורית.

תמר פרידלנדר: לא שמעתי על איך היא הולכת - - - יותר תקינה של פסיכולוגים ציבוריים, יותר תקינה של פסיכולוגים חינוכיים וקליניים והתפתחותיים, כדי לענות על כל הקשיים האלה שהמשבר הזה מביא עלינו.

תמר פרידלנדר: יש לנו 80,000 ילדים שמושפעים מבחינה בריאותית מהקורונה, אבל כל השאר מושפעים מבחינה נפשית מהקורונה.

יוסף ג'בארין: בהחלט הערות חשובות, ודינה גם רושמת לה והיא תתייחס לאחר שנשמע אנשים נוספים.

יוסף ג'בארין: תודה נעמי.

יוסף ג'בארין: פרופ' יובל בלוך מההסתדרות הרפואית בישראל שהוא יו"ר איגוד לפסיכיאטריה של הילד גם רוצה להוסיף בנושא.

יובל בלוך: תודה על השותפות.

יובל בלוך: אני מצטרף לחלק מהדברים שנאמרו.

יובל בלוך: הסתכלתי על מבנה ההצגה, כשבעצם פתחנו עם נתונים של התחלואה מהקורונה של הילדים, התחלואה הגופנית, והיו לנו מדדים מאוד ברורים, ואני לרגע חשבתי – וכאן אצהיר שזו חשיבה קצת מניפולטיבית – הרי אם היו מעלים למשל את הנתונים של האובדנות של המתבגרים באותה תקופה, נתונים שאין לי, אז היינו מגלים שיש תמותה משמעותית, ועל החלק שאנחנו אמונים עליו, החלק הנפשי, התהליכים והמרכיבים הם יותר מאתגרים ויותר מורכבים- - -

יוסף ג'בארין: אם תוכל רק לחדד יותר את הטענה שפתחת בה לגבי אובדנות.

יובל בלוך: בבסיס, בלי קשר לקורונה, התמותה מאובדנות של מתבגרים בארץ היא סיבת התמותה, ביחד עם תאונות דרכים ומוות אלים, הרבה יותר שכיחה מכל דבר אחר.

יובל בלוך: הרבה יותר מאשר מגידולים, בוודאי הרבה יותר מאשר זיהומים, אנחנו בתוך פלטפורמה לגמרי שונה.

יובל בלוך: זאת אומרת כשאנחנו מציגים וכאילו מפרידים בין הסיכון של בריאות גופנית לבריאות נפשית, אנחנו בעצם מראש עושים עוול גדול למתבגרים ולילדים, זה לא נכון לחשוב כך.

יובל בלוך: אני אולי אחבר כבר לסוף של הדברים שלי, אני חושב שהאיתור והזיהוי לא יכול להיות על בסיס של יוזמות פרטניות וולונטריות, זו חובה של הרשות.

יובל בלוך: אני מקווה שמתוך הוועדה הזו אפשר ללחוץ על יוזמה בין-משרדית עם הרשויות המקומיות, שיאתרו את הילדים והמתבגרים שהם כעת בסיכון, ואז אפשר יהיה להתקדם עם תכניות על בסיס של ניטור של מה שאתה עושה.

יובל בלוך: כי כל ההגדרות, אחד מהדברים שאני חושב שהקורונה – לפחות אנחנו, ואני רואה כמנהל מרפאת ילדים ונוער גדולה – אחד מהדברים ויוזמה שלנו כאיגוד לאסוף נתונים ממרפאות בריאות נפש נוספות, ההגדרות של מי בסיכון קצת משתנות.

יובל בלוך: כי פתאום אותו ילד שהייתה לו נניח הפרעת קשב או הפרעת חרדה שלכאורה הייתה מאוזנת וכולי, הוא לא מסתדר עם כל התקשורת בזום, והמצב שלו הוא בתוך הידרדרות.

יובל בלוך: זה פחות סימטרי וברור מאשר אני יכול לקחת כמה בדיקות קורונה עשיתי, כמה היו חיוביים, כמה אושפזו וכולי, אבל זה לא עושה את זה מבחינת בריאות בכלל פחות חשוב.

יובל בלוך: אנחנו יודעים שהמודעות למחירים של בריאות נפשית הולכת ועולה, ובעצם הפניה המאוד מאוד משמעותית בעיני אומרת שצריכה להיות יוזמה משולבת של חינוך, בריאות, רווחה, רשויות, שתגדיר ותאתר את הילדים שהם בסיכון ותפעל מולם.

יובל בלוך: זאת אומרת אותם ילדים שאני רואה שממארס לא פגשו נפש חיה, שהם הצליחו – במרכאות כפולות - בין הטיפות, בין זה שיש קרוב משפחה בסיכון, לבין זה שהזום כן עובד או לא עובד וכולי, בעצם לנשור או ליפול, הם סכנה מתמשכת לכל רמות הבריאות והם משהו שחיוני האיתור שלו והטיפול המוקדם בו.

יובל בלוך: שמעתי את פתחי ועוד מהדוברים שעושים יוזמות מקומיות נפלאות, אבל אם לא נהיה על זה ברמה של ניטור, ואז הגדרה והקצאה של משאבים, לא נעשה את העבודה שלנו נכון.

יובל בלוך: אני חושב שבוועדה כזו כמו שהצגנו את הנתונים של תחלואת ילדים כל כך יפה ומרשים מהקורונה, ההצגה של הנתונים לגבי החלקים או גורמי הסיכון של מצב נפשי כמו למשל נשירה גלויה וסמויה, מי הילדים שלא רואים אותם, אנחנו כולנו נתקלים בזה עכשיו.

יובל בלוך: הקורונה נכנסה עוד במארס, עוד היה המשך של השנה שעברה.

יובל בלוך: השנה יש את החלק של ילדים שעברו מסגרות שהם לא מוכרים גם למסגרת, והרושם הוא שיש נשירה מאוד גדולה.

יובל בלוך: אני נפגש עם עשרות ילדים ומשפחות בשבוע, קלינית - - -מספרים יותר גדולים, בכל כך הרבה מקומות הכל התערער והם מאוד תלושים, לא תמיד עם הבנה שעד כמה זה שאין את הקשר עם הילד, זה הופך להיות סיכון.

יובל בלוך: אז אני חושב שיש כאן חובה באמת למקד את זה לא רק על הבסיס הוולונטרי, משם אפשר לצאת לחלק הוולונטרי, אבל לדעת כמה ילדים בעצם נשרו מהמסגרת שלהם.

יובל בלוך: או נשרו חלקית.

יובל בלוך: זה נתון שהוא מבחינת סיכון בכל הרמות, לא פחות חשוב מהנתון של כמה תחלואה יש.

יובל בלוך: אני אגיד שעבודה שנעשתה בארץ בשנים קודמות הראתה ש-60% מהמקרים של מתבגרים שהתאבדו הייתה נשירה מבית הספר.

יובל בלוך: - - - חשוב מבחינת הניטור שלו כעת.

יובל בלוך: תודה.

יוסף ג'בארין: בהחלט.

יוסף ג'בארין: נשמע גם את תגובת משרד החינוך עוד מעט.

יוסף ג'בארין: אתה בתור יו"ר האיגוד לפסיכיאטריה יכול בהחלט להגיד בוודאות שבצל הקורונה אתם מזהים עליה בשיעור ההתאבדויות בקרב ילדים?

יובל בלוך: לא.

יובל בלוך: אני ממש לא יכול להגיד את זה.

יובל בלוך: אבל אני כן יכול להגיד, אתה יודע, זה בדיוק החלק שבו כשאני מסתכל על בדיקה סרולוגית יש לי תשובה מיידית וכשאני מסתכל על מצב נפשי התשובות הן לא מידיות, אבל אני יכול להגיד שממשיכה אובדנות שהיא משמעותית, חלקה היא לפעמים מתחת לסף הגילוי וחלקה מתמשכת.

יובל בלוך: ואם אנחנו לא מכניסים את הנתון הזה אנחנו עושים עוול לילדים.

יוסף ג'בארין: בהחלט.

יוסף ג'בארין: יוכי, אני מבקש שגם את תרשמי כי אנחנו רוצים לשמוע עוד מהשטח ומאנשי המקצוע ותוכלו גם להתייחס לנושאים שיעלו.

יוסף ג'בארין: ורד וינדמן מהמועצה לשלום הילד בבקשה.

ורד וינדמן: תודה על קיום הדיון המאוד חשוב הזה.

ורד וינדמן: אני רוצה להתמקד רק בדבר אחד היום, במיוחד אחרי ששמעתי את הדברים שנאמרו לפניי ובמיוחד הדברים של יובל בלוך.

ורד וינדמן: הנציגים של המדינה התייחסו למשהו סופר קריטי, ופה צריכים לשים את יהבנו.

ורד וינדמן: כרגע מאות אלפי ילדים לא נמצאים בשום קשר עם מערכת החינוך.

ורד וינדמן: זאת המציאות היום.

ורד וינדמן: החזירו את הילדים הצעירים, את הילדים מכיתות ה' ומעלה, אמרה את זה ד"ר צימרמן, אין הסכמה בין משרד החינוך למשרד הבריאות למה גודל הקבוצה.

ורד וינדמן: זה לא משהו שהוא מאתמול, זה משהו שנמשך כבר כמעט עשרה ימים ולא מצליחים להביא את זה לידי הסכמה.

ורד וינדמן: שיבחרו מספר ויחזירו את הילדים האלה לאיזה שהוא קשר אנושי.

ורד וינדמן: צודק יובל בלוך שאומר שהגדרות של ילדים בסיכון הן כבר לא הקצוות.

ורד וינדמן: צריך להתייחס לילדי ישראל כולם כקבוצה שצריכה מענה.

ורד וינדמן: אני לא רוצה להגיד ילדים בסיכון, אבל קבוצה שצריכה מענה.

ורד וינדמן: הם כמו כולנו, בני אדם, צריכים קשר אנושי, צריכים לפגוש את המורים שלהם, צריכים לפגוש את החברים שלהם, צריכים לאתר אצלם את המצוקות, את החרדות, את ההתנהגויות הסיכוניות, זה התפקיד החשוב כל כך של מערכת אוניברסלית שהיא מערכת החינוך, להחזיר את כולם לקשר עם המורים והתלמידים בשטח בית הספר.

ורד וינדמן: הדבר הזה קיים בכל העולם.

ורד וינדמן: בכל העולם גם כשיש סגרים חוזרים, כל הילדים בעולם המערבי או כמעט כולם, נמצאים בקשר עם מערכת החינוך ושלא לומר לומדים.

ורד וינדמן: אדוני, אני ממש מפצירה בכך כיו"ר ועדת זכויות הילד לעשות כל מה שביכולתך כדי שמשרד הבריאות והחינוך יגיעו להסכמה בתוך הקבינט, אתמול, היום, יסכימו על מבנה חזרה.

ורד וינדמן: יסכימו כבר טנטטיבית על חזרה בקבוצה של 15 ילדים, יש ויכוח על המספר, ובגלל זה הדבר הזה תקוע.

ורד וינדמן: הייתה כוונה להחזיר אותם לשטח פתוח, יש כבר חורף בחוץ ויורד גשם.

ורד וינדמן: עד שמחליטים משהו הוא כבר לא רלוונטי.

ורד וינדמן: צריך לבוא עם תכנית ולהחזיר אותם.

ורד וינדמן: הילדים האלה לא יכולים להמשיך להיות בזום, לא יכולים להמשיך להיות מול מסכים.

ורד וינדמן: אני לא רוצה לדבר רק על מצבים קיצוניים של סמים, של חרדות, של אובדנות.

ורד וינדמן: לא צריך להגיע למצבים הקיצוניים האלה.

ורד וינדמן: פשוט להחזיר אותם.

ורד וינדמן: שוב צודק יובל בלוך כשהוא מדבר על חשיבות של יוזמות מקומיות, אבל הן לא מספיקות.

ורד וינדמן: יש מערכת חינוך למדינת ישראל, תנו לה לתפקד, תחזירו את הילדים האלה, 15, 17, 19, תבחרו מספר ותחזירו אותם, לא צריך להמציא את הגלגל.

ורד וינדמן: הוא קיים.

יוסף ג'בארין: ורד דברים חשובים.

יוסף ג'בארין: דיברת על העולם, אין ספק שזה אחד התחומים - - - שאנחנו מסתכלים עליהם כדי לראות את הסבירות של ההחלטות בישראל.

יוסף ג'בארין: מה ידוע לך על מערכות החינוך בעולם?

יוסף ג'בארין: כי הבנתי שבשלב מסוים גם שם הלימודים היו מושבתים.

יוסף ג'בארין: יש שינוי במה שקורה?

ורד וינדמן: קודם כל אני אשלח לך אדוני, וליתר חברי הוועדה את הסקירה הבינלאומית שהכנו אתמול כדי לתרום את חלקנו למערכות ליזום רעיונות כלליים.

ורד וינדמן: ברוב מדינות העולם המערבי גם במצבים של סגר מתקיימים לימודים.

ורד וינדמן: עברו בחלק מהמקומות ויש גם הנחיות של אונסק"ו, לעבור ללימודים בשטח פתוח, יש מי שרואה את הערך הזה מעבר לתקופת הקורונה אבל הקורונה מאפשרת או דורשת לעשות, כל עוד יש מסכות ויש שטחים פתוחים, אפשר לעשות את זה בלי לסכן כהוא זה את הבריאות, אני לא חושבת שמשרד הבריאות חולק על זה.

ורד וינדמן: יש עכשיו לצערנו הרבה מוסדות של תרבות וכולי שסגורים, שבעולם משתמשים בשטחים האלה כדי לאפשר גם אם לא בשטח פתוח, גם להשתמש בהם, מערכות החינוך ברוב העולם המערבי פועלות עם רעיונות של סידור כיתה אחר, עם רעיונות של סידור כיתה אחרים, עם רעיונות של שימוש בשטחים וציבוריים ופארקים ומוזיאונים, ואני אעמיד את הסקירה הזאת שעשינו לרשות הוועדה ומשרדי הממשלה.

ורד וינדמן: באמת לא צריך להמציא את הגלגל, לא צריך להסתפק במה שעושות יפה תנועות הנוער והרשויות המקומיות אלא צריך מערכת לאומית כללית שתנהל את כל העניין הזה ופשוט להחזיר את בני הנוער לקשר אנושי.

ורד וינדמן: מאות אלפי עיניים כלות מביטות בקובעי המדיניות ומתחננות ממש שיחזירו אותם לקשר אנושי.

יוסף ג'בארין: אז הבדיקה שלכם מראה שמרבית מדינות העולם החזירו בעצם את המפגש האישי כי כמובן לימוד מרחוק קיים.

יוסף ג'בארין: ולו באופן חלקי.

יוסף ג'בארין: זה מה שאני שומע, תוך ניצול השטחים הציבוריים, המוסדות הציבוריים האחרים.

ורד וינדמן: נכון.

ורד וינדמן: ואת הדברים הכתובים אעביר לכם מיד עם סיום הדיון ואפשר לעשות בזה שימוש.

יוסף ג'בארין: עם כמה קפסולות של מספר תלמידים?

ורד וינדמן: אני לא מכירה את פרטי הפרטים האלה אבל יש אמירות ברורות בעולם, ואמרה את זה היטב יוכי.

ורד וינדמן: יש חשיבות מאוד גדולה למפגש הפיזי.

ורד וינדמן: הדברים האלה הם כבר ידיעת הכלל.

ורד וינדמן: מה שמעניין שעשו בעולם זה באמת מעבר למתן החשיבות, ייחוס החשיבות למפגשים הפיזיים, מצאו פתרונות.

ורד וינדמן: גם פתרונות של סידור כיתה בתוך שטח פתוח וגם שימוש בשטחים ציבוריים פתוחים.

ורד וינדמן: אלה הרעיונות שיש.

ורד וינדמן: לא צריך להיות יצירתיים יותר מדי, רק לקבל קודם כל החלטה.

ורד וינדמן: הבעיה אצלנו כרגע זה שלבתי הספר אסור, אסור לעשות את המובן מאליו, אסור לאפשר להם את המפגשים האלה כי בגלל שאין תקנות שמאפשרות את זה, אין החלטה של הקבינט שמאפשרת את זה.

ורד וינדמן: כל מה שצריך הוא לשחרר את הפקק הזה ולתת גם למנהלים, יש הרבה מנהלים סופר יצירתיים, יש יועצות חינוכיות שמוכנות לעבודה, יש מורים שמשוועים לקשר הזה ובוודאי התלמידים, רק לשחרר את הפקק ולאפשר לזה להתרחש.

יוסף ג'בארין: דברים חשובים.

יוסף ג'בארין: אני מקווה שהם ימצאו גם אוזן קשבת.

יוסף ג'בארין: תודה רבה.

יוסף ג'בארין: נמשיך לשמוע מהשטח.

יוסף ג'בארין: צופית גולן מהנהגת ההורים ארצית בבקשה.

צופית גולן: שלום.

צופית גולן: אני הקשבתי קשב רב מתחילת הוועדה, אני מאוד רוצה להתחבר למה שאמר פה יובל בלוך ומה שאמרה קודמתי והרבה לפני, אבל הסתכלתי על הנתונים שמשרד הבריאות מאוד אוהב להציג, אתה פתחת את הוועדה ואמרת שנתנו נתוני תחלואה במערכת החינוך.

צופית גולן: אזכיר לכולנו שמערכת החינוך לא באמת עובדת בשישה השבועות האחרונים כך שהנתונים על הדבקות בילדי יסודי ועל יסודי הם בוודאי לא בתוך מערכת החינוך כי פשוט אין מערכת חינוך, היא חזרה רק לפני יומיים, אז זה לא יכול להיות נתוני הדבקה בתוך מערכת החינוך, והגיע הזמן שנתחיל לשים את זה בפרספקטיבה.

צופית גולן: אמרה ראשונת הדוברים מטעם משרד הבריאות שאנחנו לא יודעים על השפעות ארוכות הטווח של הקורונה.

צופית גולן: אנחנו הצענו את זה בוועדות אחרות ואני רוצה לשים את זה גם פה על השולחן.

צופית גולן: יש השפעה ארוכת טווח אחת של הקורונה שאנחנו כבר יודעים.

צופית גולן: קוראים לה אובדנות, קוראים לה דיכאון, קוראים לה כל הדברים הנפשיים והרגשיים שעוברים על הילדים ואולי אם נכניס את זה לתוך המספרים ולתוך הסטטיסטיקה, הדברים ייראו אחרת.

צופית גולן: הילדים שלנו נפגעים.

צופית גולן: אני יכולה להגיד שקיימתי שיח גם עם החברה הערבית, גם עם החברה הדרוזית, גם עם החברה החרדית שאלה החברות שנמצאות פחות בפוקוס של משרד החינוך, ויסלחו לי כולם, החברות שרק פה אצלך בוועדה דיברנו על זה שאין להם כמעט תקשורת, לא אינטרנט ולא מחשבים.

צופית גולן: לא מכשירי קצה וגם לא התקשורת עצמה.

צופית גולן: אלה ילדים שאנחנו רואים כבר בכיתה ד' את הנשירה שלהם.

צופית גולן: אז נכון שמשרד החינוך הכין מערכים והם הראו לנו אותם, הכל בסדר.

צופית גולן: זה לא עובד.

צופית גולן: זה לא עובד אם אין לילד מחשב בבית, זה לא יעבוד.

צופית גולן: אם המורה שלו, כמו שראינו בשיחה שרק הייתה פה בתוך הוועדה, התקשורת לא עובדת.

צופית גולן: אז כל המערכים היפים האלה נשארים על השולחן.

צופית גולן: הילדים האלה הם לא ילדי קצה, הם הרבה מאוד מילדי ישראל, והם יהיו ילדי קצה אם המדיניות הזאת תמשיך.

צופית גולן: אני הייתי אתמול בדיון בוועדת חינוך, אמרתי את זה שם ואגיד את זה עוד פעם.

צופית גולן: הגנון הזה של משרד הבריאות מול משרד החינוך, אף אחד מהם לא מצליח להחליט מי יביא למי איזו תקנה לאישור כדי שהילדים יוכלו להיפגש בחוץ, לפגוש אדם מבוגר, לפגוש מורה שיראה אותם בעיניים.

צופית גולן: הגנון הזה חייב להפסק.

צופית גולן: הגנון הזה זה מלחמה על חשבון הילדים שלנו.

צופית גולן: ואני אומרת שלנו כי זה לא רק המגזר הערבי והחרדי והדרוזי, גם המגזר הכללי.

צופית גולן: אנחנו רואים עליה דרסטית בפניות, אנחנו רואים עליה דרסטית של ונדליזם, של מקרי אלימות שנהיים יותר ויותר קיצוניים של כל מיני שימושים שלא מדברים עליהם, באתגרי טיק טוק, בכל מיני משחקים אחרים, זה קיים בכל החברות.

צופית גולן: אני חייבת להגיד שבאמת אנחנו רואים את הנשירה שהיא כבר לא כל כך סמויה.

צופית גולן: אנחנו נאבד את הילדים האלה.

צופית גולן: ילד שאיבדנו אותו ב-ד', ב=ה', ב-ו' ב-ז', איבדנו אותו.

צופית גולן: הוא יהיה אז נער בסיכון ואז למדינה יעלה ים של כסף לתקן, אם היא תצליח כבר לתקן.

צופית גולן: הם דיברו על זה שאנחנו רוצים לחזור לאט, לא לחזור על הטעויות של ספטמבר.

צופית גולן: כשמערבבים בצהרונים ובהסעות ובמחוננים ובכל מיני וריאציות אחרות כן מערבבים ילדים אז אנחנו חוזרים בדיוק על אותן טעויות של ספטמבר.

צופית גולן: לא בדיוק הייתה פה למידה.

צופית גולן: שוב, אני יודעת שהכינו מערכים אבל מורים לא באמת יכולים לראות ילד בזום.

צופית גולן: אם אנחנו מדברים על הנוער, אז אני שוחחתי רבות עם הנוער.

צופית גולן: גם בעיר שלי אני משוחחת עם מועצת התלמידים והנוער והם אומרים 'אנחנו שקופים, לא רואים אותנו, לא מסתכלים עלינו.

צופית גולן: אנחנו נהיינו קוביות בתוך זום.

צופית גולן: מילדים שכל היום רק רצו עוד מחשב, עוד מחשב, הם לא יכולים לראות יותר, לא מחשב ולא ניידים.

צופית גולן: הם רוצים החוצה.

צופית גולן: הם רוצים איזה שהוא מבוגר שיראה אותם.

צופית גולן: גם השפ"י וגם השפ"ח וכולם הכינו שאלונים גם לנו ההורים.

צופית גולן: תקשיבו, זה לא עובד.

צופית גולן: השאלונים האלה לא עושים את העבודה, לא כשהם מגיעים למורים, כדי שמורה יענה על המצב הרגשי שלו ואנחנו יודעים שמורה צריך לתת מענה לילדים אבל הוא צריך קודם כל לקבל בשביל עצמו, וזה גם לא עובד עלינו.

צופית גולן: כל אדם צריך מבוגר שירים אליו טלפון.

צופית גולן: זה אומר שגם בכל החברות האחרות, גם בערבית גם בדרוזית גם בחרדית גם בישראלית הכללית מה שנקרא, שכביכול היא המיין-סטרים, לא, אנחנו צריכים שמבוגר ירים טלפון.

צופית גולן: הוא ירים טלפון גם להורה אם הוא רואה שהוא לא מצליח לדבר עם הילד, אם הוא רואה שהוא איבד שם קשר, תרימו טלפון אלינו.

צופית גולן: תרימו.

צופית גולן: אנחנו צריכים שמישהו יראה את הילדים שלנו, צריך שיהיה קשר.

צופית גולן: זה נשמע מאוד אידיאלי מה שמשרד החינוך הציג פה, זה רחוק מאוד מהיישום שלו בשטח.

צופית גולן: אין לי שום כעס על הצוותים, זה פשוט רחוק מהיישום בשטח.

צופית גולן: גם הילדים וגם אנחנו צריכים שמישהו יראה אותנו, יתחבר אלינו, ישאל באמת מה צריך.

צופית גולן: יש לנו את הילדים שעד עכשיו היו מבודדים חברתית אבל הם היו בבית ספר אז מישהו ראה אותם.

צופית גולן: הילדים האלה שהם בעיקר חטיבה ותיכון אף אחד לא רואה אותם עכשיו.

צופית גולן: הם פשוט לא רואים אותם, הם פשוט נעלמו מהרדאר.

צופית גולן: אנא, אני מבקשת מכם בוועדה הזאת, שימו על זה את הפוקוס, תתעקשו גם כן.

צופית גולן: אני חוזרת לדרישה שביקשו לפניי על מפגשים בחוץ.

צופית גולן: אני מבקשת שבחברות שאין בהן את היכולת לעבוד דרך הזום ובאמת לעשות את כל המאמץ הרגשי חברתי שם, שימצאו דרך אחרת.

צופית גולן: אי אפשר להמשיך ככה.

צופית גולן: אנחנו מאבדים את הילדים שלנו.

צופית גולן: תודה.

יוסף ג'בארין: תודה.

יוסף ג'בארין: דברים קשים.

יוסף ג'בארין: תודה צופית.

יוסף ג'בארין: אם נציג מועצת התלמידים איתנו אולי גם נשמע אותו.

יוסף ג'בארין: דורון, הקשבת לדברים?

דורון שחור: כן.

יוסף ג'בארין: נשמע את התייחסותך.

דורון שחור: רוב מה שאנחנו מציעים הוא להתרכז בעיקר בלמידה.

דורון שחור: מאז שהתחילו הלימודים המקוונים בני הנוער לא מסוגלים לשבת שמונה שעות מול מחשב ולצפות שנלמד משהו.

דורון שחור: אני אישית לקוית למידה ואני לא יכולה לשבת שמונה שעות מול מחשב.

דורון שחור: אני עוד משובצת בפרטניים אחרי הצהריים ושעות תגבור שלא מאפשרים לי לשבת מול מחשב יותר משלוש שעות ביום.

דורון שחור: זה הגיע עם המון נזק בריאותי, עלה לי המספר במשקפיים, דלקות שיש לחברים שלי, וזה באמת מקשה עלינו כל הסיטואציה הזאת.

דורון שחור: אני רוצה להתייחס ללמידת עמיתים.

דורון שחור: לדעתנו חשוב ממש לפתוח את התכנית הזאת חזרה, גם במצב מקוון וגם במצב פיזי כדי לאפשר לתלמידים מרחבי הארץ להתחיל ללמוד כמו שצריך.

דורון שחור: במצב הנוכחי אנחנו לא יכולים ללמוד.

יוסף ג'בארין: מה זה למידת עמיתים?

דורון שחור: תכנית עמיתים.

דורון שחור: תכנית עמיתים היא תכנית לימודים שבעצם מערבת תלמידים עם תלמידים.

דורון שחור: קבוצות למידה מאורגנות עם מורים שמכוונים אותם ללמידה.

דורון שחור: אני לקחתי חלק בתכנית הזאת, והיא הביאה לי ממש ציונים טובים וממש איפשרה לי דרך ללמוד, גם מהבית דרך אגב, בשעות שהן לאחר הלימודים, בלי קשר למצב - - -

יוסף ג'בארין: תכנית שמשרד החינוך הפעיל?

דורון שחור: - - - הדבר הבא שארצה להתייחס אליו הוא הצוות החינוכי.

דורון שחור: הרבה מאוד מהצוות החינוכי בבתי הספר לא מסוגלים להתמודד עם הסיטואציה.

דורון שחור: כמו שנציגת הנהגת ההורים הארצית אמרה, אנחנו באמת נהיינו שקופים.

דורון שחור: זה בלתי אפשרי להעביר תכניות כאלה מהבית, שלא רואים אותנו, שלא יודעים מה אנחנו מרגישים, ואני אגיד על עצמי שרוב השיעורים אני עם מצלמה כבויה ואני לא באמת מעורבת בשיעור והמורים בדרך כלל לא טורחים לבדוק מה איתי ולא שואלים אם אני נוכחת או לא, כך שבאמת לא יוצאת לי אינטראקציה עם אנשים, אני יושבת עם עצמי בבית לבד.

דורון שחור: אנחנו קוראים למשרד החינוך לאפשר לתלמידים פגישות עם היועצות ועם הצוות החינוכי, פיזיות ולא בזום, כדי לאפשר אינטראקציה חברתית.

דורון שחור: בזום זה בלתי אפשרי.

דורון שחור: עוד משהו שארצה להתייחס אליו, הרשתות החברתיות בתקופה הזו.

דורון שחור: הרבה מאוד מהנוער לא מתייחס ללימודים והלימודים שלו נפגעים כתוצאה משימוש ברשתות החברתיות, בין אם זה שאין להם מספיק אמצעים כדי ללמוד והם ישר עוברים לחפש דרכים אחרות ברשתות החברתיות, ובין אם זה התוכן שמתפרסם ברשתות החברתיות.

דורון שחור: על זה אין לנו שליטה, אבל על האופציה של הלמידה כן יש לנו שליטה.

דורון שחור: אנחנו קוראים למשרד החינוך להמשיך ולתת כלים לתלמידים, כלים טכנולוגיים, - - - טלפונים, כל אמצעי שיאפשר להם למידה מסודרת מהבית כדי שלא יפנו לדברים אחרים והלמידה שלהם תוכל להגיע - - -.

דורון שחור: תודה רבה.

יוסף ג'בארין: תודה רבה דורון.

יוסף ג'בארין: דברים בהחלט חשובים מנציגת התלמידים והם ישתקפו בטח גם בהמלצות שלנו.

יוסף ג'בארין: לפני שאני חוזר לדינה ויוכי, אולי הדובר האחרון, ד"ר איריס כהן יבין נציגת החברה לבריאות הנפש בקהילה.

איריס כהן יבין: שלום.

איריס כהן יבין: קודם כל תודה רבה על הפורום הבאמת באמת במקום והמאוד ענייני.

איריס כהן יבין: אני אדבר מהשטח.

איריס כהן יבין: אני גם פסיכיאטרית ילדים ואני בעצם מייצגת את המרפאות לבריאות הנפש הארציות, כל העבודה הקהילתית שהיא גם פסיכיאטריה וגם פסיכולוגיה, עבודה סוציאלית, כל הטיפולים מסביב.

איריס כהן יבין: לא אחזור על מה שנאמר, אני מסכימה עם הכל ולכן חבל, אני רק אוסיף שאנחנו רואים עליה מאוד תלולה במספר הפניות למרפאות, כולל ילדים שהיו במצב טוב, אנחנו רואים החמרות, אם זה במישור הרגשי, החברתי, המון בעיות חברתיות, ילדים שכבר עלו על הגל, - - - כל המסלולים מהתלמיד הדיפרנציאלי, עזרה שמקבלים בבית הספר, הרבה מאוד ילדים קשה להם להתנהל סביב זה, וכל מיני מורכבויות, אני לא אכנס אליהן אבל אנחנו בהחלט רואים החמרה בכל המישורים, המון ילדים שבאמת השתפרו והתקדמו, ואנחנו רואים הידרדרות.

איריס כהן יבין: אני רוצה לדבר על המצוקה של הקהילה לתת מענה לפניות הרבות.

איריס כהן יבין: דיברו פה על המצוקה בפסיכולוגיה, זה בכל המישורים.

איריס כהן יבין: אין לנו מספיק פסיכיאטרים של הילד, אין לנו מספיק תקינה, המרפאות מוצפות בפניות, תורי ההמתנה מאוד ארוכים ואני חושבת שצריך לקחת בחשבון שאנחנו נכנסים פה למשהו שהוא ארוך טווח ואנחנו לא יודעים מתי יהיה הסוף.

איריס כהן יבין: אני מאוד מסכימה שבני הנוער באמת הכי חווים את המשבר פה, אנחנו לא יודעים בכלל מתי יחשבו על להחזיר את חטיבות הביניים לבית הספר, אין לנו בכלל צפי.

איריס כהן יבין: כמובן המצוקות המשפחתיות מאוד מחמירות את המצב, ובעצם יהיה צורך לעבות, לחזק את העורף הזה של הטיפול המרפאתי ואת הטיפול הקהילתי כדי לתת מענה לילדים במצוקה.

איריס כהן יבין: המצוקה היא מאוד קשה גם של תורי המתנה והחוסר בכח אדם.

איריס כהן יבין: במיוחד באוכלוסיות מוחלשות והפריפריה, בעולם החרדי, במגזר הערבי יש מחסור מאוד גדול.

יוסף ג'בארין: נקודה מאוד חשובה.

יוסף ג'בארין: אני מקווה שנשמע התייחסות, הנקודה עלתה בכמה דיונים שקיימנו בחודשים האחרונים ואנחנו נמשיך כמובן לעקוב אחרי קידום הנושא.

יוסף ג'בארין: תודה רבה לך.

יוסף ג'בארין: נשמע את נעמי יוכי ואחר כך דינה.

 << אורח >> נעמי אבוטבול: תודה.

 << אורח >> נעמי אבוטבול: אני רוצה להתייחס לדברים שנאמרו ואני מאוד מסכימה עם כל מה שנאמר, וכמו שבאמת התקבלו החלטות מתחילת הדרך בעבודה מאוד מאוד קשה לגבי מסגרות לילדים בסיכון בקהילה שאפשר להפעיל אותם בתוך סגרים, בתוך המצב הזה, עם ההגבלות ועם הגמישויות, כך היום אנחנו צריכים להתייחס לכלל ילדים ונוער בישראל, שזקוקים מאוד למפגש הפרונטלי ולהתאמץ לעשות את ההתאמות וכן לאפשר.

 << אורח >> נעמי אבוטבול: זה קורה כבר במדינת ישראל במצבים של ילדים בסיכון.

 << אורח >> נעמי אבוטבול: אם נתייחס היום לכלל הילדים שנמצאים על איזה שהוא רצף או עם סכנה להיות במצבי סיכון או בחרדות כאלה ואחרות על הרצף, אנחנו בהחלט צריכים לקדם החלטה שכלל ילדי ישראל יוכלו בהתאמות הנדרשות להיפגש בקבוצות קטנות ועם כל ההתאמות הנדרשות גם דרך בתי הספר ומערכת החינוך.

יוסף ג'בארין: תודה רבה נעמי.

יוסף ג'בארין: בהחלט, אני חושב שזה גם הכיוון של ההמלצות שלנו.

יוסף ג'בארין: נשמע את יוכי סימן טוב.

יוסף ג'בארין: רק אומר, אני לא יודע אם זה באחריותך, הנושא של השירותים הפסיכולוגיים והתמיכה הפסיכולוגית בתלמידים, אבל הנושא הזה עלה הרבה בדיונים שקיימנו, לגבי רמת התקינה, היעדר התמיכה הרגשית, הצורך לתגבר את השירותים הללו דווקא בתקופה הזאת.

יוכי סימן טוב: אני אכן - - -הדוקטורט שלי הוא בנושא של התאבדות ילדים ובני נוער, והנתון שד"ר בלוך נתן הוא ממש תוצאה של הדוקטורט שלי שחקרת 70 סיפורי חיים של ילדים שהתאבדו בין השנים 2003-2011.

יוכי סימן טוב: אני רציתי להגיד שאנחנו לגמרי שותפים ומייחלים למפגש האישי כמו שפתחתי, אנחנו מאמינים שזה הדבר הנכון והדבר שהוא עושה את ההבדל, וכל החלופות הן חלופות, הן יכולות להיות סבירות אבל בוודאי לא באותה רמה ואנחנו שותפים לדאגה על ריבוי ילדים בסיכון בהחלט, אני חושבת שפתחתי עם זה.

יוכי סימן טוב: אני רוצה רק לדייק לגבי אובדנות, כי עלו פה, ד"ר בלוך דייק ואמר בסופו של דבר שאין הוכחה כרגע לעליה בהתאבדויות וזה נכון, לא שאני צריכה להרגיע שהכל טוב, אבל חשוב להגיד נתונים מדויקים.

יוכי סימן טוב: לא בקרב ילדים ולא בקרב מבוגרים, אני חברה במועצה הלאומית למניעת התאבדויות ועוקבת כל הזמן אחרי הנתונים, ואנחנו מקבלים דיווח על כל תלמיד שמתאבד.

יוכי סימן טוב: זה לא אומר שאנחנו לא דואגים למה יהיה בהמשך.

יוכי סימן טוב: התאבדות היא סיבת המוות השנייה אצל בנים, שלישית אצל בנות בגילאי 15- - - אני חושבת שחשוב שנדייק בדבר המאוד רגיש הזה כי גם - - - לא מדויק עלול להיות - - - נבואה שמגשימה את עצמה.

יוכי סימן טוב: כן אנחנו יודעים וכן חשוב לי להגיד את זה שאחרי - - -אנחנו רואים עליה בהתאבדויות.

יוכי סימן טוב: אז אנחנו כן מודאגים, אבל לדייק – כרגע אין עליה בהתאבדויות והדיוק הזה חשוב.

יוכי סימן טוב: כולנו מייחלים לפגוש את התלמידים.

יוכי סימן טוב: אנחנו גם רוצים שהיועצים יפגשו את התלמידים והם יוכלו לפגוש כאשר יהיה אפשר לפגוש במרחב הפתוח, בהחלט יהיה מקום ליועצים לפגוש תלמידים ואנחנו נשמח על זה.

יוסף ג'בארין: אני מבין שכעקרון יש הסכמה גם של אנשי המקצוע, גם של משרד הבריאות על האופציה של מפגש עם תלמידים במרחב הפתוח.

יוסף ג'בארין: אז מנקודת המבט שלכם מה מעכב את זה?

יוסף ג'בארין: איפה זה עומד?

יוכי סימן טוב: אני הבנתי שהוויכוח הוא על גודל הקבוצה.

יוכי סימן טוב: זה מה שאני הבנתי אבל אני חושבת ששווה לבדוק את זה בדיונים בכנסת, זה עלה בוועדת חינוך, שווה לבדוק את זה.

יוכי סימן טוב: אבל אני הבנתי שההבדלים היו בעניין של גודל הקבוצה שתהיה.

יוסף ג'בארין: תודה יוכי.

יוסף ג'בארין: ד"ר צימרמן, עלו הרבה נושאים וטוב שאת איתנו, וחשוב שתוכלי גם לשמוע הערות ביקורתיות.

יוסף ג'בארין: אנחנו כמה חודשים אל תוך המשבר אז אני מקווה שניתן גם ללמוד את הלקח מהדברים, אני מסכים איתך גם בעניינים בריאותיים אבל אין ספק שהתמשכות המשבר כשלעצמה יוצרת קשיים חדשים.

יוסף ג'בארין: נוער בסיכון, נוער ממשיך - - - תקופה ארוכה.

יוסף ג'בארין: פתחתי עם הנתון ש-30% מהנוער בסיכון שאותר, אותר במסגרת מוסדות הלימוד ולכן בינתיים זה לא קיים, זה מעצים את כל הצרכים הללו.

יוסף ג'בארין: השאלה האם בהחלט המערכת מצליחה למצוא את האלטרנטיבות לטיפול הזה והאם היא מדגישה מספיק את כל הצרכים הנפשיים, הפסיכולוגיים, עבור התלמידים, והעניין הזה של המרחב הביטחון זה נראה כמו דרך אפשרית להקל על התלמידים, אבל בינתיים אני מבין שזה עוד לא מתקדם.

יוסף ג'בארין: נשמח לשמוע התייחסותך לנושאים הללו.

דינה צימרמן: קודם כל לדייק שני דברים שעלו כאן.

דינה צימרמן: אנחנו לא אמרנו כשהצגנו את ההדבקה שהמדובר רק על הדבקה במערכת החינוך עצמה.

דינה צימרמן: אמרנו שעדיין אין לנו דרך להוציא את הנתונים המדויקים האלה אבל אני מקווה בקרוב שתהיה לנו היכולת לעשות את זה, כי יש עבודה בין משרד הבריאות למשרד החינוך לאתר הידבקות בתוך מוסדות החינוך באופן שאנחנו יכולים לדעת בוודאות שזו הייתה הדבקה במוסד חינוך, לעומת הדבקה של מישהו בגיל מסוים.

יוסף ג'בארין: אז בעצם מתוך ה-81,000 קשה לכם לומר - - -

דינה צימרמן: אנחנו יודעים על חלק ניכר, כמה מאות ודברים כאלה שהיו, אבל המספרים לא מדויקים עד הסוף בגלל שאנחנו יודעים אם הוא ילד, אנחנו לא יודעים אם הוא תלמיד.

דינה צימרמן: משרד החינוך יודע אם הוא תלמיד אבל לא יודע אם הוא חולה.

דינה צימרמן: יש עניינים משפטיים כמו סודיות רפואית וכל מיני דברים כאלה שעובדים עליהם, אבל בימים אלה ממש בונים מערכת שאפשר לעקוב היכן בדיוק הילד נדבק, שאני חושבת שזה יעזור מאוד לענות על טענות לכאן ולכאן.

דינה צימרמן: מבחינת האם זה מסוכן בתוך בית ספר או לא.

דינה צימרמן: היו פגישות, אולי לא השמעתי את רשימת האנשים שנפגשנו איתם, אבל בהחלט נפגשנו עם כל אנשי המקצוע מתחום הפסיכולוגיה כולל השפ"י והשפ"ח ונמשיך להיפגש איתם כיוון שחייבים למצוא מענה לילדים.

יוסף ג'בארין: השיחות שאני מקיים עם אנשי המקצוע בתחום הפסיכולוגי, פסיכולוגיה התפתחותית ופסיכולוגיה קלינית, אני יכול לזהות את תחושתם שכאילו הם מודרים ולא שותפים לקבלת ההחלטות וגם לא מסתייעים בהם כדי לספק את שירותי התמיכה הנדרשים לתלמידים.

יוסף ג'בארין: אז יכול להיות שיש כאן משהו שצריך לבדוק ולשפר בעניין הזה.

יוסף ג'בארין: אני אומר את זה לך וודאי גם לאנשי משרד החינוך.

דינה צימרמן: במידה שיעלו תלונות אני מציעה שיפנו לדסק החינוך שמטפל בדיוק בנושאים האלה.

דינה צימרמן: היה לנו מפגש רב משתתפים בשבוע שעבר והוחלט להמשיך להיפגש, אבל אני חושבת שאין בעיה לשכנע את משרד הבריאות על הבעיה בשטח.

דינה צימרמן: יש צורך במענה לצרכים הרגשיים של הילדים.

דינה צימרמן: העניין עכשיו הוא למצוא את הפתרון.

דינה צימרמן: חלק מהדברים שהועלו כאן, כמו להשתמש במבנים חלופיים הועלו, זה פחות פשוט ממה שתואר, יש כל מיני חסמים ביטוחיים, תקנים, אבל הדברים הועלו, וזה לא שלא חושבים על כך.

דינה צימרמן: חושבים אבל עדיין לא נמצא הפתרון.

דינה צימרמן: צריך למצוא את הדרך לפגוש בקבוצות קטנות, ועובדים על זה.

דינה צימרמן: אני חושבת שהלקח הכי חשוב, אם תזמינו אותי לפעם הבאה אנחנו נעשה כמיטב יכולתנו לאתר נתונים לגבי התחלואה הרגשית, כמו שאחד הדוברים ציין כאן, זה יותר קשה להוציא את הנתונים הללו כי אין גישה לכל התיקים של הילדים בכדי לדעת, אבל מה שיהיה אפשרי לאתר, ננסה למצוא דרך להיות עם יד על הדופק, גם מספרית, מבחינת הצרכים כולל נשירה.

דינה צימרמן: אין מחלוקת על כך שיש צורך למצוא פתרון שיהיה בקבוצות קטנות.

יוסף ג'בארין: האמת היא שההיבט הזה של מה שקראת לו התחלואה הרגשית, הוא היבט מאוד מרכזי שעולה כל הזמן בדיונים שלנו.

יוסף ג'בארין: בהחלט זה כנראה מצריך פעילות משותפת של משרד הבריאות, משרד החינוך ומשרד הרווחה, ולנסות גם להגיע לנתונים הללו ובהחלט גם לבדוק אם המענים הנדרשים גם קיימים.

דינה צימרמן: זה חלק מהמטרה של דסק החינוך במשלט.

דינה צימרמן: לאפשר את שיתוף הפעולה היום-יומי על דברים כאלה, ונסיון למצוא פתרון תוך מצב לא פשוט.

יוסף ג'בארין: בעניין החזרה האפשרית תוך שימוש במרחבים פתוחים או מרחבים ציבוריים אחרים, נאמר כאן מוזיאון, מתנ"סים, אולמות גדולים, ולא בהכרח מרחבים פתוחים, מה קורה והאם באמת המחלוקת כרגע לגבי החזרה היא על הקפסולות ומספר התלמידים?

יוסף ג'בארין: אני מדבר עכשיו על כיתות ה' ומעלה.

דינה צימרמן: צריך לשאול את ועדת החינוך.

דינה צימרמן: משרד הבריאות הביא הצעה לוועדת החינוך, הייתה הסכמה על 15 ילדים, היינו מוכנים לאשר את זה והכל, ומשהו קרה שם.

דינה צימרמן: אני לא הייתי שם לכן אני לא מעודכנת.

דינה צימרמן: אבל זה היה בוועדת החינוך.

יוסף ג'בארין: שזה מגיל ה' עד - - -

דינה צימרמן: הרעיון של מפגשים בקבוצות קטנות לא תלוי גיל.

דינה צימרמן: הדיון עלה עוד לפני שכיתה א' חזרו ללימודים.

דינה צימרמן: עכשיו כשא'-ד' נמצאים פיזית אז יש פחות צורך לעשות את זה לגיל הזה, כי יש להם מגע אנושי באופן כמעט יום-יומי, לכן הדגש הוא על הילדים מכיתה ה' ומעלה, אבל אני חושבת שזה מושג בפני עצמו, כי אחד הדברים שאנחנו צריכים לקחת בחשבון הוא שאנחנו נמצאים במחלה עם גלים.

דינה צימרמן: אנחנו מאוד מקווים שצעד אחרי צעד לא יגרום לאיזו שהיא נסיגה אחורה, אבל זה גם משהו שיכול לקרות, ולכן אני חושבת משהו שלא תלוי גיל ומאפשר קבוצות קטנות ב- - -מסוימים יכול להיות פתרון.

דינה צימרמן: כי זה עונה על צורך חשוב בקבוצה.

דינה צימרמן: הנושא שהעלתה נציגת מועצת התלמידים מבחינת קבוצות למידה קטנות שנמצאות בבתים, מיני-קפסולה שילדים עושים יחד, זה בהחלט גם נותן פתרון של מגע אנושי בלי לסכן הרבה אנשים, ואלה הסוגים של פתרונות שנצטרך למצוא.

יוסף ג'בארין: יש לך צפי מתי את חושבת שהכיתות - - -

דינה צימרמן: הכל תלוי בתחלואה.

דינה צימרמן: יש את ה- - - מה היעדים, זה מאוד ברור, וחלק מזה זה גם קשור בשיתוף הפעולה מצד הציבור.

דינה צימרמן: ככל שאנשים עוטים מסכות ומקפידים על הכללים, אם רמת התחלואה נשארת קטנה אפשר לעשות את זה.

דינה צימרמן: אם אנשים מתחילים לזלזל והרמה עולה אי אפשר להתקדם.

יוסף ג'בארין: תודה רבה לך.

יוסף ג'בארין: תודה רבה לכלל המשתתפים בדיון החשוב הזה.

יוסף ג'בארין: אין ספק שהמצב כיום שבו ילדים ותלמידים אינם פוגשים פיזית את המורים מזה חודשים רבים, הוא מצב שיכול להוות בהחלט סכנה רגשית, חינוכית וחברתית למאות אלפי ילדים במערכת החינוך.

יוסף ג'בארין: הוועדה קוראת למשרדי החינוך, הבריאות וגם הרווחה להגיע להחלטה במהירות הנדרשת לגבי גודל הקבוצה ולגבי המתווה שיאפשר שובם של הילדים מכיתה ה' ומעלה, גם אם זה באופן חלקי וגם בהתחשב בסיכון של התחלואה הרגשית שמתעצמת עם הימשכות המחלה והימשכותו שלמערך הלימודים מרחוק.

יוסף ג'בארין: הדגשתי בדיון ואני רוצה לעגן את זה בהמלצות הוועדה, את הקריאה שלי ושל הוועדה למשרד הבריאות, החינוך והאוצר, לספק מסיכות לתלמידים.

יוסף ג'בארין: גם כדי להקל כלכלית על המשפחות וגם כדי לקדם שוויוניות בין התלמידים.

יוסף ג'בארין: הוועדה קוראת להתאים את כל חומרי ההסברה וחומרי הסיוע לרמה הלשונית והתרבותית וכמובן למורים ולתלמידים בבתי הספר הערביים, לרבות על ידי שיתוף פעולה עם אנשי מקצוע מהחברה הערבית, כדי שיהיה חומר במקור בשפה הערבית ויותאם לייחודיות התלמידים הערבים בתקופה הזו.

יוסף ג'בארין: הוועדה כמובן מגבה את הדרישה ואת הניסיון לאפשר גם מפגשים של אחד על אחד של תלמידים ואנשי מקצוע, עם יועצים ופסיכולוגים.

יוסף ג'בארין: הוועדה שומעת בדאגה את המחסור במתן מענים פסיכולוגיים רגשיים פסיכיאטריים ולכן הוועדה קוראת להגביר את התקינה, לשנות אותה לטובת מתן מענים רחבים יותר, ולעשות זאת בדחיפות לטובת מערכת הטיפול הציבורית לאור המצב המדאיג של מחסור באנשי מקצוע ומחסור במענים לילדים שזקוקים לטיפול הפסיכולוגי, הפסיכיאטרי והנפשי בתקופה הקשה הזו.

יוסף ג'בארין: הוועדה קוראת למשרד העבודה והרווחה לבחון את מתן המענים של ניידות הנוער בסיכון ולהרחיב שירות זה בתקופה הקשה הזו כדי למנוע הידרדרותם של נערים לאלימות ולפשיעה.

יוסף ג'בארין: הוועדה קוראת למשרד החינוך, משרד העבודה והרווחה ומשרד הבריאות לקיים צוות משותף שיבחן את נושא התחלואה הרגשית וימליץ על מתן מענים ראויים ויוציא מענים אלו לפועל.

יוסף ג'בארין: אנחנו נמשיך ללוות את הנושאים הללו, נשמעו כאן דברים מאוד חשובים שיהיה חשוב גם לקדמם כאן, בוועדת החינוך ובוועדות הרלוונטיות בכנסת.

יוסף ג'בארין: תודה רבה על הדיון.

יוסף ג'בארין: נמשיך כמובן לעקוב ולקבוע דיונים נוספים ככל שיהיה צורך בכך.