ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 23, פרוטוקול מספר 94, 2020-11-03 09:36

רם שפע: בוקר טוב לכולם, בוקר טוב חברות הכנסת שפה.

רם שפע: בוקר טוב לכל מי שאיתנו בזום.

רם שפע: שמחים לפתוח את הדיונים של יום שלישי, ה-3 בנובמבר.

רם שפע: אנחנו מקיימים דיון עכשיו, דיון מהיר בנושא הקמת ועדת סל לתקצוב חניכי כפרי הנוער והפנימיות, סל לאור, מה שנקרא, ביוזמתם של שלושה חברי כנסת, אבל חברת הכנסת אלהרר נמצאת פה ואחת מיוזמות הדיון ביחד עם חברת הכנסת קטי שטרית וחבר הכנסת יאיר גולן, שאני מקווה שיצטרפו אלינו בקרוב.

רם שפע: אני רוצה להתחיל באנקדוטה קלילה.

רם שפע: ראשית, אני עשיתי שנת שירות בפנימייה בתל אביב, בבית הילד, ובשלב הזה בחיי נחשפתי עמוקות לצורך המשמעותי באופן כללי במענה החינוכי הזה ובאופן שבו המדינה מתייחסת אליו, אבל לפני בערך שלושה חודשים הייתי בסיור בכפר הנוער אלוני יצחק.

רם שפע: פגשתי גם אותך שם, רוני, ונחשפתי ביחד עם אורלי פרומן לכל התהליך, אם כי צריך להגיד שאורלי כמובן שנים רבות בחינוך ומכירה יותר טוב ממני, אבל מה שרציתי להגיד, שמאז אני עם המחברת הקטנה הזאת של אלוני יצחק.

רם שפע: לא הבאתי את זה היום במקרה.

רם שפע: זאת המחברת שאיתה אני עובד, אז אנקדוטלי אבל משמעותי מבחינתי.

רם שפע: הדיון שלנו הוא קצת יותר גדול מדברים קטנים שקורים, כי אנחנו מדברים פה על פער של הרבה מאוד שנים.

רם שפע: אם קארין פה, אני בטוח שהיא תדע להציג את זה טוב ממני, ובאמת הנושא בוער בה, אז בבקשה, חברת הכנסת אלהרר, וגם כיף לראות אותך בוועדת החינוך של הכנסת.

קארין אלהרר: טוב, אז קודם כל תודה רבה על קיומו של הדיון.

קארין אלהרר: תודה להנהלת הוועדה שקבעו את הדיון המהיר הזה ממש מהר.

קארין אלהרר: אני אומר שאני מלווה את נושא כפרי הנוער והפנימיות בחמש שנים האחרונות באופן מאוד מאוד אינטנסיבי.

קארין אלהרר: יש היום כ-50 כפרי נוער בהם מתחנכים 20,000 ילדים וילדות, צעירים וצעירות שמצויים באחריות של מינהל חינוך התיישבותי במשרד החינוך.

קארין אלהרר: מאז שנת 1975 נושא התקצוב של כפרי הנוער לא עבר שום רביזיה.

קארין אלהרר: נקבע סל הקרוי בעגה המקצועית, סל לאור, שזה בעצם הסל שקובע כמה שקלים יתוקצב כל ילד שנמצא בכפר נוער.

קארין אלהרר: מאז ועד היום, תחשבו כמה שנים עברו, אנחנו סוף שנת 2020 ותחשבו גם על כל השינויים שקרו, הערך של השקל, מה אפשר לקנות בשקל מאז ועד היום, ובאופן מפתיע כאילו הילדים קפאו, הצרכים שלהם לא עלו, הכול נשאר כשהיה, רק מה, המציאות מאוד השתנתה, ואת זה לצערי אף אחד לא הביא בחשבון.

קארין אלהרר: למה זה הביא?

קארין אלהרר: זה הביא לכך שהיום בעצם התקצוב לכל ילד מכסה רק 75% בלבד מההוצאות שיש על ילד.

קארין אלהרר: דמיינו לעצמכם מנהל כפר נוער, במקום שידאג לעניינים הפנימיים, שידאג לזה שיהיו כל הדברים פנימה, הוא צריך לכתת רגליים, לנסוע לחו"ל, להיפגש עם כל מיני פילנתרופים ולהתחיל להתנהג כמו פושט יד למצוא עוד תקצוב, תקצוב שהמדינה אחראית לתת אותו.

קארין אלהרר: הסל הזה מורכב משכר של מדריכים וצוות, מזון, דלק לחימום, אחזקת בית ואחזקת תלמיד.

קארין אלהרר: הסעיף היחיד שמתעדכן משנה לשנה הוא שכר.

קארין אלהרר: זהו.

קארין אלהרר: בגדים, כאילו לא עלו מאז.

קארין אלהרר: שום דבר לא עלה.

קארין אלהרר: זה כמובן משפיע על היכולת לתת מענה לצרכים הספציפיים של הילדים.

קארין אלהרר: לפני שפניתי לקיומו של דיון, פניתי בפנייה אישית ומאוד נרגשת לשר החינוך.

קארין אלהרר: אמרתי לו, אדוני השר, אני פונה אליך כי אני בטוחה שהנושא הזה ידבר אליך, ואני רוצה שתקים ועדה בלי שתתחייב לתוצאות.

קארין אלהרר: גם אם הוועדה תקבע שהסל צריך לעלות משמעותית, אתה לא מחויב.

קארין אלהרר: רק תקים את הוועדה.

קארין אלהרר: מצידי אחר כך תגיד לי, בלבלתם לי את המוח.

קארין אלהרר: אמר לי, אין בעיה, תיפני אלי בכתב.

קארין אלהרר: פניתי בכתב, כי מה לא נעשה כדי לשפר את המצב?

קארין אלהרר: במכתב תשובה שקיבלתי, זה היה באמת מהלך מפתיע, נכתב לי בחזרה שהם תקצבו בעוד 15 מיליון על פני שלוש שנים, דהיינו כל שנה יוסיפו חמישה מיליון.

קארין אלהרר: זה גרגרים.

קארין אלהרר: זה מעליב, וזה מהלך שנעשה בממשלה הקודמת.

קארין אלהרר: ייאמר לזכותה של חברת הכנסת לשעבר מירב בן ארי, שזה היא הביאה מכחלון, כסף שנותנים לח"כים.

קארין אלהרר: זה לא מהלך גדול, זה לא רפורמה, זה לא לראות את הילדים.

קארין אלהרר: זה גרעינים לשבת.

קארין אלהרר: אני רוצה לדרוש כאן משר החינוך שאני יודעת שעכשיו פתאום מצא את העת לחלק מחשבים, למרות שאני אומרת לו, יש הרבה חוסרים.

קארין אלהרר: הוא אפילו לא מדגדג את קצה הצורך, אבל בוא באמת תקים את הוועדה.

קארין אלהרר: זה כל מה שביקשתי.

קארין אלהרר: לא ביקשתי התחייבות ואפילו לא ביקשתי כסף.

רם שפע: ובעצם בעל פה הוא הסכים.

קארין אלהרר: בעל פה, אתה יודע, המילים לא עולות כסף.

קארין אלהרר: גם לא עולות בהקמת ועדה.

קארין אלהרר: אני אומרת, אדוני השר, תתעשת, תבצע את מה שמוטל עליך.

קארין אלהרר: מוטל עליך לדאוג לכל ילדי ישראל, ונזכיר גם הפעם, אלה ילדים שהמדינה אחראית להם.

קארין אלהרר: הם בחסות המדינה.

קארין אלהרר: כפרי הנוער הם של המדינה.

קארין אלהרר: הם לא פרטיים, הם לא של מדינה אחרת, הם של ישראל.

קארין אלהרר: תתעורר.

קארין אלהרר: תודה.

רם שפע: תודה רבה, חברת הכנסת אלהרר.

רם שפע: בבקשה, חבר הכנסת כסיף.

עופר כסיף: קודם כל אני מברך על הדיון החשוב הזה, כמובן, ואת קארין.

עופר כסיף: אני רוצה רק לחדד ולהוסיף על מה שקארין אמרה, כי אני כמובן מסכים.

עופר כסיף: להציג את הנקודות שנפגעות.

עופר כסיף: קארין הציגה את זה באופן כללי.

עופר כסיף: אני רוצה דווקא קצת יותר לפרט משום שזה חשוב.

רם שפע: בהחלט.

עופר כסיף: זה עולה מהמסמך של הפורום הציבורי, כפרי הנוער והפנימיות בישראל, שנבין כמה מדובר פה בהזנחה, פשוט הזנחה פושעת, אין לי מילה אחרת.

עופר כסיף: בתת תקצוב שהוזכר, תשימו לב מה מנהלי הכפרים צריכים לעשות.

עופר כסיף: הם צריכים קודם כל לצמצם את החוגים.

עופר כסיף: מפעילים הרבה פחות חוגים.

עופר כסיף: דבר שני, הם צריכים גם לצמצם את פעילות החוץ של הפנימייה: טיולים, פעילות העשרה וכן הלאה.

עופר כסיף: לפי מה שכתוב במסמך, אפילו רמת המזון יחסית ירודה בגלל הבעיה התקציבית.

עופר כסיף: זה לא ייאמן.

עופר כסיף: זה עולם שלישי.

עופר כסיף: הסכמי העסקה לצוותי הפנימייה, גם כן כלשון המסמך הזה, מאוד מעליבים, ואני חושב שהם אפילו עדינים פה.

עופר כסיף: התחזוקה הפיזית של מבנים ושל התנאים שבהם החניכים נמצאים.

עופר כסיף: הנקודה הבאה, אני מצטט, "אין תקצוב לפעילות טיפולית".

עופר כסיף: חברים, זה דבר בלתי נסבל.

עופר כסיף: משאבים לסגירת פערים.

עופר כסיף: תנאי מגורים של הצוות ירודים, אפילו קשים כתוב פה.

עופר כסיף: כל הבעיות האלה הן בעיות שכפי שאמרתי בתחילת דבריי ואני אסיים באותה אמירה, הן מעידות על הזנחה מצד המדינה.

עופר כסיף: אני מצטרף לחברתי, חברת הכנסת אלהרר בדרישה משר החינוך להתחיל לטפל בעניין הזה בצורה רצינית ומייד, לא מחר.

עופר כסיף: אתמול.

עופר כסיף: תודה.

רם שפע: תודה רבה.

קארין אלהרר: רק להוסיף נקודה אחת, שכחתי.

קארין אלהרר: הפנימיות של משרד הרווחה, כן יש סל.

רם שפע: בהחלט.

קארין אלהרר: שזה דבר שהייתה בדיקה, הייתה רפורמה, שופצו חדרים בפנימיות.

קארין אלהרר: יש הרבה מאוד מוסדות שמשלבים ילדי רווחה וילדי חינוך.

קארין אלהרר: דמיין לך את הסיטואציה ההזויה שהם יושבים אחד ליד השני, אחד מקבל תקצוב, השני לא.

רם שפע: אגב, ככל שאני זוכר, אם אני לא טועה, ועדת גדעון או צוות גדעון, מה שזה מוכיח, שמה שצריך לעשות זה להקים את אותו צוות ומשם המענה יינתן.

אורלי פרומן: אני רוצה להוסיף על חבריי.

אורלי פרומן: בוודאי מברכת את חברת הכנסת קארין אלהרר על ייזום הדיון הזה.

אורלי פרומן: אני לאחרונה ביקרתי בשני כפרי נוער.

אורלי פרומן: קודם כל אני מוכרחה לומר שמצאתי צוותים מחויבים, אוהבים את הילדים שלהם.

אורלי פרומן: כל כולם באמת אנשי חינוך במלוא מובן המילה, לוקחים את תפקידם הרבה מעבר, כי מה בעצם?

אורלי פרומן: הם המשפחה.

אורלי פרומן: הם המבוגרים בכפרי הנוער, מהווים את המשפחה לבני הנוער שהגיעו לפנימיות.

אורלי פרומן: זה הבית של בני הנוער וזה הבית של המבוגרים.

אורלי פרומן: היו שלוש נקודות שאותי באמת מאוד הקפיצו לאור הפערים שנוצרו בסל לאור.

אורלי פרומן: אחד מהם זה הנושא של התזונה, כאשר אומר לי מנהל כפר נוער, אני לא יכול לתת לבני הנוער האלו מזון בריא ומזין, אני צריך להתחיל לחסוך בחומרים שאני קונה ואז אני עובר למזון מעובד וזול.

אורלי פרומן: חברים, חלק מתהליך חינוך זה גם תזונה נכונה ובריאה, ובוודאי שזה הבית שלהם.

אורלי פרומן: שם הם גרים.

אורלי פרומן: הדבר השני זה נושא האחזקה של כפר הנוער.

אורלי פרומן: אתה מוצא שם באמת אנשי אחזקה והכפרים נראים מקסים עם מרחבים וירק.

אורלי פרומן: זה כאילו לחיות בגן עדן, אבל אז אתה מגיע למגורים, ומה שאנשים לא עושים במו-ידיהם או עם תרומות, לא מתאים.

אורלי פרומן: לא מתאים לתת לילד או לילדה שהגיעו כבר לפנימייה, לחיות בתנאי חיים לא מכבדים, ולא מכבדים בוודאי גם את אנשי הצוות שחיים שם.

אורלי פרומן: זה שיפוצים, זה שדרוגים, זה התאמות.

אורלי פרומן: זה כל הזמן צריך כמו תחזוקה של בית והרבה יותר.

אורלי פרומן: הדבר השלישי זה כל הנושא של הפערים הלימודיים.

אורלי פרומן: אתה מתחיל לחסוך בעובד סוציאלי, אתה חוסך במטפל כזה.

אורלי פרומן: אתה צריך פה התערבות אינטנסיבית לקידום התלמידים, לתחזוקה שלהם, למצוא להם גם את האפיקים שלהם.

אורלי פרומן: החינוך הבלתי פורמלי הוא חלק מהחינוך הפורמלי.

אורלי פרומן: חוגים, סדנאות, כל מה שאתה צריך לייצר לילד שנמצא שם בעצם סביב השעון.

אורלי פרומן: אלו נקודות שמאוד מאוד בלטו וחרו לי לראות.

אורלי פרומן: לעומת הצוותים הכול כך מחויבים ובני הנוער המקסימים שנמצאים שם, אתה מוצא את הפער הזה בין מה שהמדינה משקיעה לבין מה שהם צריכים לקבל.

אורלי פרומן: תודה.

רם שפע: מייד נעבור למשרד החינוך.

רם שפע: אני רוצה להגיד מילה בנימה אישית.

רם שפע: אנחנו מכבדים מאוד, מדברים דברי נועם.

רם שפע: זה פשוט סיטואציה מטורפת, בלתי מתקבלת על הדעת.

רם שפע: לא יכול להיות שכל כך הרבה שנים המדינה פשוט מזניחה את הילדים שהכי צריכים אותה.

רם שפע: כפרי נוער ופנימיות, מי שמגיע לשם זקוק עוד יותר לתקצוב של המדינה, למשאבים שלה.

רם שפע: אורלי, אמרת בצדק שזה נראה תמיד יפה.

רם שפע: אנשים מסורים שנותנים את כל החיים שלהם.

רם שפע: הם גם גרים שם כמובן בכפר נוער או בפנימייה והם משקיעים, אני בטוח, פי עשר מכמה שהם מקבלים בשכר, והם נותנים את הנשמה שלהם כדי שהמקום ייראה טוב, כי הם אוהבים את הילדים והילדות וחשוב להם.

רם שפע: זה מדהים, אבל המדינה בשלב מסוים, מאוד נוח לה, ומכיוון שזה הרבה שנים אז אני יכול להאשים את ממשלות העבר בנושא.

רם שפע: נוח מאוד לסמוך על זה שהאנשים המסורים, אנשי החינוך הנפלאים שלנו יעשו את זה מה שצריכים והכול יהיה בסדר.

רם שפע: אם הגענו למצב שיש פגיעה באוכל, פגיעה בכל התחומים, אני באמת מצפה ומקווה שעוד רגע נציגי משרד החינוך לא יתנו הסברים על מה היה עד עכשיו, אלא יתנו לנו כיוון חדש למה קורה מעכשיו.

רם שפע: נמצאים איתנו דודי מזרחי, מנהל אגף תקציבים, וגם אילנה נולמן, מנהלת המינהל לחינוך התיישבותי.

רם שפע: מי מכם שרוצה להתחיל, אני מוכן לתת לכם גמישות.

רם שפע: שלום אילנה, בוקר טוב.

אילנה נולמן: בוקר טוב, שלום וברכה.

אילנה נולמן: קודם כל, נושא שהוא קריטי והוא בנפשנו ובדמנו.

אילנה נולמן: אני מנהלת את המינהל מזה שנתיים וחצי והכפרים הם לב ליבו של המינהל.

אילנה נולמן: נושא סל לאור הונח על שולחני שוב ושוב ומטופל ומדובר רבות גם בצמרת משרד החינוך.

אילנה נולמן: תראו, בשלוש השנים האחרונות בסיס התקציב גדל ב-15 מיליון שקלים, שזה צמצם מאוד מאוד את הפערים.

אילנה נולמן: אני חושבת שההישג הגדול ביותר שהשגנו, זה דיון שאנחנו מקיימים עם משרד האוצר, והחלטנו בין שני המשרדים שבמסגרת דיוני התקציב של 2021 הנושא הזה יידון ויתועדף, כי זה ברור שצריך לתעדף אותו.

אילנה נולמן: אני רוצה להוסיף עוד כמה דברים, ברשותכם.

אילנה נולמן: יש במדינת ישראל תחת המינהל ההתיישבותי 46 כפרים ומתחנכים בהם כ-11,000 תלמידים.

אילנה נולמן: ההשקעה שנעשתה בחמש השנים האחרונות בשיפוץ הפיזי של הכפרים היא כ-250 מיליון שקל.

אילנה נולמן: שנים של הזנחה עברו רביזיה משמעותית ביותר.

אילנה נולמן: מגורי תלמידים, מגורי צוות, מועדונים, חדרי אוכל, מטבחים.

רם שפע: אילנה, באיזה שנה זה קרה, מה שאת מתארת?

אילנה נולמן: זה החל בתקופה של השר פירון, לפני חמש שנים, כל שנה מיליונים רבים.

אילנה נולמן: אני אומרת לך, במצטבר, 250 מיליון שקל.

אילנה נולמן: יש פה מנהלי כפרים, חברים טובים שלנו שיושבים איתנו עכשיו בדיון הזה והם יעידו איך נראו חדרי התלמידים והמטבחים ומרכזי הלמידה והפרוזדורים והחצרות לפני חמש שנים ואיך הם נראים היום.

אילנה נולמן: זאת השקעה אדירה של המשרד.

אילנה נולמן: אני גאה עליה.

אילנה נולמן: אני בשנתיים וחצי האחרונות גם מובילה אותה, וזאת באמת השקעה שאי אפשר להתעלם ממנה.

קארין אלהרר: אילנה, כמה מזה היה כספי פילנתרופיה?

אילנה נולמן: לא, לא.

אילנה נולמן: תקשיבו לי טוב, 250 מיליון שקל ממשרד החינוך.

אילנה נולמן: בואו לא נתבלבל.

אילנה נולמן: אחרי שנים של הזנחה פיזית, כפרי הנוער לא סתם נראים כמו שהם נראים בשנים האחרונות, כי באמת נעשתה שם השקעה מטורפת, וטוב שכך.

אילנה נולמן: זה נושא נוסף שחשוב להניח על השולחן.

קארין אלהרר: אילנה, יש לי שאלה.

קארין אלהרר: קודם כל תודה על התשובה.

קארין אלהרר: את אומרת שזה בסדרי העדיפויות ואני כמובן מברכת על כך, אבל איך תדעו איזה סכום לדרוש מהאוצר אם לא עשיתם ועדת סל מחודשת?

אילנה נולמן: תראי, אנחנו במסגרת הסיכום שהגענו עם האוצר ממש בעת האחרונה, כמו שאמרתי, יש החלטה עקרונית לשים את הנושא הזה ולתעדף אותו בתקציב 2021.

אילנה נולמן: אנחנו יודעים מה עובר.

אילנה נולמן: אנחנו יודעים מה הפערים.

אילנה נולמן: אגב, התקציב של סל לאור הוא לא הבסיס היחיד שאנחנו מעבירים לכפרים.

אילנה נולמן: ממש לא.

אילנה נולמן: מעבירים תקציבי עתק נוספים אחרים.

אילנה נולמן: זה לא רק סל לאור.

קארין אלהרר: סל לאור זה לתקצוב של ילד.

אילנה נולמן: לא, לא.

אילנה נולמן: זה תקציבי טיפול, זה 50 תקנים של עובדים סוציאליים שהתווספו בשנים האחרונות.

אילנה נולמן: המשרד עושה מאמץ אדיר בחמש השנים האחרונות ומצמצם את הפערים האלה באופן מעורר גאווה.

אילנה נולמן: אסור להתעלם מזה.

אילנה נולמן: יש עוד דרך ולכן אני כל כך שמחה שקיבלנו הבטחה ממשרד האוצר ואנחנו יודעים מה הפערים.

אילנה נולמן: קיבלנו הבטחה שזה ייכנס לתקציב של 2021 בתיעדוף.

רם שפע: אני לא מכיר תקציב כזה בינתיים.

קארין אלהרר: אילנה, מה הפערים?

אילנה נולמן: אנחנו כרגע מקיימים ועדה.

אילנה נולמן: אנחנו יודעים בדיוק מה עובר ומה חסר.

רם שפע: איזה ועדה אתם מקימים?

אילנה נולמן: ועדה פנימית שלנו בתוך המשרד, מנהל אגף התקציבים שלנו ומנהל אגף התקציבים של המשרד.

אילנה נולמן: אנחנו יודעים בדיוק מה הפערים.

אילנה נולמן: אנחנו עומדים להניח נייר עמדה בפני משרד האוצר ואנחנו עומדים לעשות מאבק עיקש.

אילנה נולמן: קיבלנו הבטחה מהאוצר שזה יתועדף בתקציב 2021.

רם שפע: מוחמד חלאילה, אתה נמצא איתנו פה?

רם שפע: אגף תקציבים באוצר.

מוחמד חלאילה: כן, אדוני.

רם שפע: אהלן מוחמד, בוקר טוב.

רם שפע: אני אשמח שתתייחס לנושא, בעיקר לפערים ומה מתוכנן.

רם שפע: אנחנו לא נסתפק באמירות על הקרח אלא באמת למה אתה רואה קדימה.

מוחמד חלאילה: אני אתן בגדול קצת רקע.

רם שפע: רקע קצרצר.

רם שפע: אנחנו סך הכול בקיאים ברקע.

מוחמד חלאילה: אי קידום הרכיבים הלא סחירים בתקציב סל לאור, הוא לא נובע מהחלטה שלנו שאנחנו לא מקדמים את סל לאור באופן ספציפי או כל רכיב אחר.

מוחמד חלאילה: קיימת החלטת ממשלה משנת 2003, שמתקבלת כל שנה מחדש עם אישור תקציב המדינה, שלפיה יש הקפאה נומינלית לכל התקציבים הלא סחירים או שלא מעוגנים בחקיקה, ככה שאנחנו לא יכולים פשוט לעדכן את התעריפים האלה אם המשרד הרלוונטי לא פונה ומבקש.

מוחמד חלאילה: בשנים האחרונות משרד החינוך כן שם באמת בראש סדר העדיפויות שלו את הנושא של סל לאור ואת הקידום של הרכיבים הלא סחירים ואנחנו נענינו לדרישות שהיו בשנים האחרונות.

מוחמד חלאילה: אני מצפה וגם מבין מאנשי משרד החינוך שהם מתכוונים להעלות את הנושא לדיוני התקציב הקרובים לשנת 2021 ולשנים הקרובות, ואנחנו כמובן נשקול את הנושאים האלה לחיוב.

רם שפע: לא, לא.

רם שפע: קודם כל אני שמעתי מנציגת משרד החינוך שהאוצר התחייב שזה עולה לדיון, ואתה עכשיו אומר שאתה שמעת שהם יתחייבו להעלות את זה.

רם שפע: כבר זיהיתי פער.

מוחמד חלאילה: שמה?

אורלי פרומן: שאנחנו חודש לפני סיום שנת 2020.

אורלי פרומן: לא היו דיונים עם המשרד על 2021?

מוחמד חלאילה: אני לא קובע מתי יחלו דיוני התקציב לשנת 2021.

אורלי פרומן: אני שואלת.

אורלי פרומן: אני לא יודעת.

אורלי פרומן: 2021 בפתח כבר, אז השאלה אם הדיונים האלה לא היו?

מוחמד חלאילה: ברגע שיחלו דיוני התקציב לשנת 2021, אנחנו נדע מה הנושאים - - -

רם שפע: ואתה יודע להעריך תקציבית מה הפערים?

מוחמד חלאילה: אנחנו כמובן שוקלים את הנושא הזה לחיוב ולא מתנגדים.

מוחמד חלאילה: אנחנו מזהים גם שאצל משרד החינוך יש חשיבות מאוד גדולה לנושא.

רם שפע: מה הפער בכסף, אתה יודע להגיד?

מוחמד חלאילה: אנחנו לא מבצעים עבודת מיפוי פערים אלא זו עבודת - - -

רם שפע: תיכף נשמע.

רם שפע: דודי, אני סומך עליו שהוא שולט בפרטים.

רם שפע: מוחמד, תודה, בטח תיכף נחזור אליך.

רם שפע: דודי מזרחי, אתה איתנו?

דודי מזרחי: כן, שלום, בוקר טוב.

רם שפע: בוקר טוב.

רם שפע: מה הפערים התקציביים הקיימים?

דודי מזרחי: קודם כל, אני אשמח אם תבודדו אותי רגע מהדיון הפוליטי.

דודי מזרחי: אני אתייחס לזה מבחינה מקצועית.

דודי מזרחי: הנושא של כפרי הנוער כמו שציינה אילנה, הוא באמת נושא שמתועדף על ידנו.

דודי מזרחי: הוא מאוד חשוב לנו.

דודי מזרחי: צריך להגיד שבאותה נשימה, ונכון שמדובר באוכלוסייה רגישה שצריך לתת לה את המרב, יש לנו שורה של אתגרים גם בחינוך המיוחד, ילדים בסיכון.

דודי מזרחי: אפשר עכשיו לפרוס כאן שורה של אתגרים.

דודי מזרחי: כל מסגרת של דיוני תקציב שלנו מול משרד האוצר אנחנו בעצם מנסים לתת מענה מיטבי על מכלול האתגרים שהמערכת מתמודדת איתם, ויש הרבה.

דודי מזרחי: קודם כל צריך להגיד את זה.

דודי מזרחי: כל נושא לגופו כאשר דנים עליו בוועדה, הוא מטבע הדברים חשוב מאוד ועם העוצמות שלו.

דודי מזרחי: עכשיו לגופו של עניין.

דודי מזרחי: הפערים שקיימים נובעים מהעובדה שבעצם כמו שציין מוחמד, - - - הקניות לא מקודמות בכל הסעיפים בתקציב.

דודי מזרחי: הפערים ברורים.

דודי מזרחי: צריך לדייק אותם.

רם שפע: מה הפערים?

רם שפע: אני רוצה לשמוע מספר, סכום של הפערים.

דודי מזרחי: רם, בהערכה רבה, אני לא אתן לך כרגע מספר משום שלא השלמנו עדיין את העבודה על תקציב 2021.

דודי מזרחי: סדרי הגודל ברורים.

דודי מזרחי: צריך לייצר כאן מתווה רב שנתי שהתחלנו בו כבר.

קארין אלהרר: דודי, זה לא אמור להיות סוד מדינה.

קארין אלהרר: יש פה דיון בוועדה של החינוך.

קארין אלהרר: זו ועדה פרלמנטרית, היא דורשת פרטים.

קארין אלהרר: למה זה סוד גרעיני?

דודי מזרחי: חברת הכנסת אלהרר, זה לא סוד גרעיני.

דודי מזרחי: זה לא סוד בכלל.

דודי מזרחי: יחד עם זאת, התקצוב הוא תקצוב נורמטיבי שנקבע על פי מפתחות תקצוב.

דודי מזרחי: הגורם שנשחק בו הוא רכיב הקניות.

דודי מזרחי: אני חושבת שהשתתפת גם את בחלק לא מבוטל מהדיונים שהיו בנושא הזה.

דודי מזרחי: שוקף פער מסוים בהיקף של עשרות מיליוני שקלים, אני מדבר איתך לפני מספר שנים אחורה.

דודי מזרחי: היה ברור שצריך לעדכן אותו והתחלנו בעצם במהלך רב שנתי של סגירת הפער, ובאמת גם בתקציב 2017 וגם בתקציב 2018 וגם בתקציב 2019, כל שנה במסגרת דיוני התקציב הוספנו תקציב של חמישה מיליוני שקלים שמצטברים.

דודי מזרחי: הגענו לצמצום של 15.

דודי מזרחי: עדיין זה פער.

דודי מזרחי: הפער נאמד להערכתי בעשרות מיליוני שקלים ואנחנו מצמצמים אותו.

דודי מזרחי: השקענו גם בדברים אחרים.

דודי מזרחי: הרי בסוף כשאני מסתכל על ההשקעה התקציבית בכפרי הנוער ובפנימיות, אתה מסתכל על מכלול.

דודי מזרחי: הוספנו 40 מיליון שקלים לפנימיות עבור תקנון של עובדים סוציאליים, עבור תוספת של מכסות תלמידים, סדרי של שיפורים במגוון נושאים מעבר לנושא הגדול של השיפוצים בהיקף של 250 מיליון שקל בחמש השנים האחרונות.

דודי מזרחי: ההערכה שנאמדה לפני שלוש שנים עוד כשהיינו בתהליך, דיברה על פער של עשרות מיליוני שקלים.

דודי מזרחי: נכנסנו למתווה רב שנתי במטרה לצמצם אותו, ואני מקווה מאוד שכך גם נצליח וגם נעשה בתקציב 2021 באופן משמעותי ביותר, אבל בסוף לכסף אין צבע.

דודי מזרחי: אתה מסתכל על המכלול של הדברים.

דודי מזרחי: יש כאן השקעה במגוון של סעיפים.

דודי מזרחי: כשמנהל כפר נוער בסוף מקבל את התקציב, אם העובד הסוציאלי לא מתוקנן לו והוא צריך לייצר לו פתרון ממקור אחר, אז דבר בא על חשבון דבר, לכן נתנו סט של מענים.

דודי מזרחי: נעשה כמיטב יכולתנו ואני מאמין שככה גם יהיה, בתקציב 2021 להמשיך לצמצם את הפער עד שנגיע להשלמה.

קארין אלהרר: דודי, אני רוצה לשאול אותך שאלה פשוטה.

קארין אלהרר: אני מבינה לגמרי שלמשרד החינוך יש הרבה אתגרים.

קארין אלהרר: אני מבינה לגמרי שגם בתוך נושא סוגיית כפרי הנוער יש מספר קריטריונים.

קארין אלהרר: הנושא של סל לאור הוא סוגיה מובחנת בתוך כפרי הנוער.

קארין אלהרר: יש לכם התנגדות עקרונית שתשב ועדה מקבילה לוועדת גדעון ברווחה, תשב ועדת לאור שאתם תמנו אותה, אנשים שלכם, אתם תקבעו מתי היא תתחיל לעבוד, אבל פשוט שתצא אמירה שאתם גם לא מחויבים לה.

קארין אלהרר: אל תתחייבו בפנינו על כלום, אבל פשוט תגידו לנו, נשב ונבדוק בצורה מסודרת.

דודי מזרחי: למה את חושבת שהעבודה לא נעשית בצורה מסודרת?

רם שפע: דודי, אני רוצה להגיד משהו.

רם שפע: תשמע, אני באמת מאוד מכבד אותך והתשובות שלך בוועדה הן תמיד ענייניות ורציניות ואתה מגיע מוכן, ואני לא אומר את זה לכולם, אבל אתה לא יכול לצפות מחברי הכנסת שכבר הרבה שנים אנחנו נמצאים בתת תקצוב של כפרי הנוער והפנימיות, אין על כך מחלוקת, ואתה מגיע לפה ב-3 בנובמבר, שעל פניו כבר מזמן היינו צריכים לסיים את ההכנות לשנת התקציב, ואומר לוועדה בכנסת שאתה לא יודע להעריך כמה כסף חסר לכפרי הנוער והפנימיות, אז ברור לך שיש פה בעיה.

דודי מזרחי: תשמע, זה לא הוגן.

דודי מזרחי: אני אגיד לך גם למה זה לא הוגן.

דודי מזרחי: אני עובד מדינה.

דודי מזרחי: אני לא אחראי לאישור התקציב בכנסת.

רם שפע: לא אמרתי לאישור, אבל אתה אחראי לעשות הערכה.

דודי מזרחי: בסדר, אבל אני לא אחראי על כך שדיוני התקציב - - -

רם שפע: זה לא קשור לדיוני התקציב, דודי.

דודי מזרחי: הפער ידוע עוד לפני שלוש שנים בדיונים שהיו כאן בוועדת החינוך.

עופר כסיף: הפער לא ידוע.

עופר כסיף: אתה לא אומר אותו.

עופר כסיף: שואלים אותך חמש פעמים, אתה לא עונה.

דודי מזרחי: כאשר היינו לפני כשלוש שנים בוועדת חינוך, דובר על פער של עשרות מיליוני שקלים.

דודי מזרחי: השאלה איך בוחנים את זה, וזה בגלל שחיקה של רכיב - - -

רם שפע: אם זה היה לפני שלוש שנים, אז הפער גדל.

עופר כסיף: לפי המסמך הזה של הפורום, זה חולק לשלושה מרכיבים שמראים בהמשך למה שאמרת, אדוני היושב-ראש, שהפערים, לא רק שהם גדלו, הם כנראה הכפילו את עצמם בכמה וכמה.

עופר כסיף: אני מסתכל על שלוש הנקודות המרכזיות פה.

עופר כסיף: גם אין עדכון של הסל.

עופר כסיף: פעם אחרונה שהסל עודכן זה היה ב-2008.

עופר כסיף: המבנה של הסל ניבנה ב-1975 ולא מתאים להיום, והנקודה האחרונה של עלויות מרכיבי הסל כפי שאומר המסמך הזה, העלויות לא ריאליות, אז כל הדברים האלה ביחד מוכיחים שזה רק הולך וגדל.

עופר כסיף: אין לנו את המספרים כי אתה לא אומר אותם מסיבה כזו או אחרת.

עופר כסיף: כפי ששאלה חברתי, חברת הכנסת אלהרר, מה זה עשרות מיליונים?

עופר כסיף: 30? 100?

עופר כסיף: אולי 150?

עופר כסיף: אנחנו צריכים את התמונה הזאת.

עופר כסיף: בינתיים מה שקורה, וזה דבר הכי חשוב, זה שאותם ילדים נופלים בין הכיסאות, אולי תרתי משמע.

דודי מזרחי: אפשר לציין איזה נתון שרוצים אבל מבחינה מקצועית, ובאמת זה לא דיון ראשון בוועדה, התקיימו, אני חושב, אולי עשרות דיונים בוועדה על כך בשנים האחרונות.

רם שפע: אני אכן קורא את הסיכומים של הדיונים הקודמים.

רם שפע: כולם נמצאים פה לפניי.

דודי מזרחי: אני לא מחדש בנוגע לסוגיה של הפער.

רם שפע: להיפך, זה עוד יותר מטריד שגם אז וגם היום אתה לא אומר, אני יודע להגיד שחסרים 80 מיליון שקלים, זה מה שייצור השוואה בין המצב שאנחנו הגענו אליו למשל במשרד הרווחה לאור ועדת גדעון, לבין מה שאנחנו רוצים שיהיה לכפרי הנוער והפנימיות תחת משרד החינוך.

רם שפע: מה הבעיה להגיד את הסכום?

רם שפע: אני אגיד יותר מזה ותסלח לי, דודי, על הטון.

רם שפע: או שלא עשיתם עבודה ואתה לא יודע להגיד את המספר, ובעיניי זה לא אמור להיות ככה, או שעשיתם ואתה לא אומר לנו.

רם שפע: שני הדברים האלה לא טובים.

דודי מזרחי: הפער נובע בגלל שמקדם הקניות, בהתאם להחלטת ממשלה מלפני יותר מ-15 שנה, נשחק.

דודי מזרחי: זה הפער שיש כרגע בתקציב.

דודי מזרחי: הפער הזה נאמד בעשרות מיליונים.

דודי מזרחי: אני לא רוצה סתם לזרוק סכום, בגלל שכל סכום שכרגע אני אגיד, הוא לא מדויק עד הסוף.

דודי מזרחי: אנחנו נעשה את זה רק במסגרת הניתוח הכולל של 2021 ושם יהיה אפשר להציג אותו.

דודי מזרחי: בזמנו דובר על פער של כ-50 מיליון שקלים שצריך לסגור אותו למשך פרק זמן של מספר שנים בודדות.

דודי מזרחי: לכך אנחנו הצגנו בוועדת החינוך לפני כשלוש שנים.

דודי מזרחי: צריך לבחון את זה באופן מדויק יותר בהתאם למקדמי המחירים של 2021.

קארין אלהרר: דודי, יש לי שאלה.

קארין אלהרר: אתה אומר את התשובות.

קארין אלהרר: אני לא באה אליך בטענות.

קארין אלהרר: זה לא אישי.

קארין אלהרר: מה נספר לילדים שבינתיים הם לא יקבלו מענים?

קארין אלהרר: מה נגיד להם?

קארין אלהרר: תן לי תשובה.

דודי מזרחי: אני לא מבין את השאלה.

דודי מזרחי: הילדים בכפרי הנוער הם היקרים לליבנו וזו כרגע רמת התקצוב הגבוהה ביותר - - - .

דודי מזרחי: תמיד יהיו פערים בין התקצוב האידיאלי לבין מה שאנחנו יכולים להקצות.

דודי מזרחי: יש גם בחינוך המיוחד, גם בנוער בסיכון.

דודי מזרחי: אי אפשר להגיד שהתקציב הוא לא ראוי.

אורלי פרומן: אל תשים את הכול עכשיו על הדיון.

אורלי פרומן: הדיון הוא כרגע על הפערים בסל לאור שלא עודכן כבר הרבה מאוד שנים.

אורלי פרומן: לא רק שהוא לא צמוד מדד למעט השכר, הוא לא הוצג גם לרכיבים חדשניים ועדכניים שצריכים להיכנס מאז שהמציאו אותו ב-1975, אז כשחברת הכנסת אלהרר שואלת מה לומר לילדים, זה כן.

אורלי פרומן: כשילד מקבל איזה המבורגר מעובד במקום אוכל בריא שהוא צריך לאכול, ויש השמנת יתר של בני נוער בגלל תזונה לא נכונה, ויש הזנחה כזו או אחרת בכל מיני מקומות, זאת השאלה, מה אנחנו אומרים, אתם, המדינה אומרת לבני הנוער האלה שמגיע להם חיים נורמטיביים.

קארין אלהרר: אחרי זה הם יצטרכו לטפל בהם במשרד הבריאות.

רם שפע: והם יעלו למדינה הרבה יותר כסף.

קארין אלהרר: חד משמעית.

רם שפע: אני רוצה בבקשה לשמוע את עו"ד רוני מלכאי, מנכ"לית הפורום הציבורי לכפרי הנוער והפנימיות, שבאמת מייצגת אותם נאמנה ואני בטוח שתדע לשפוך הרבה אור על הנושא ואולי גם להראות באמת צדדים שאנחנו לא ראינו.

רם שפע: שלום, רוני.

רוני מלכאי: תודה רבה על הקיום הזה, אדוני היושב-ראש.

רוני מלכאי: אני מבקשת להודות לחברי הכנסת קארין אלהרר, יאיר גולן וקטי שטרית על הקידום של הדיון הזה.

רוני מלכאי: קצת קשה לדבר אחרי חברי הכנסת, כי הם באמת כיתבו את הנושא לאשורו.

רוני מלכאי: אני לא רוצה להיכנס לוויכוחים בין משרד החינוך ומשרד האוצר.

רוני מלכאי: בשורה התחתונה, מצב נתון, הסל לא עודכן מ-1975.

רוני מלכאי: על זה אף אחד לא יכול להתווכח.

רוני מלכאי: 45 שנה סל לא עודכן, כאילו מדינת ישראל עצרה מלכת ואין יוקר מחיה ואין ילדים שנמצאים בכפרי הנוער, שהצרכים שלהם, אני מדגישה, אחרים ממה שהם היו בשנת 1975.

רוני מלכאי: בהתאם לזה אנחנו חייבים לעדכן את הסל, והבקשה הפשוטה שלנו היא באמת להקים ועדת סל שהיא תחליט כמה כסף אמורים לתקצב את הילדים בכפרי הנוער.

רוני מלכאי: אני באמת אקצר בדברים כי חשוב לי, אדוני היושב-ראש, שתשמעו גם את האנשים בשטח, את מנהלי הכפרים שיספרו לכם, ואני מניחה שהם גם יסקרו את הדברים שלמשל דודי מזרחי אמר.

רוני מלכאי: בסופו של דבר יש כאן

רוני מלכאי: מצב מאוד מאוד בעייתי שילדים נפגעים ולא מקבלים את מה שהם צריכים.

רוני מלכאי: יש כאן מצב בעייתי שמנהלי כפרים רצים בין תורם לתורם כדי להשלים את התקצוב.

רוני מלכאי: אני חייבת להגיד עוד משהו וכבר קארין אמרה את זה לפניי.

רוני מלכאי: משרדי הממשלה נוטים מאוד לפחד מתקדימים כמו תקדים משרד ממשלתי אחר, משרד הרווחה, עשה את אותו דבר כמו מה שאנחנו מבקשים.

רוני מלכאי: הוא הקים ועדה שבחנה את התקצוב שמועבר לילדים בפנימיות.

רוני מלכאי: מדוע אי אפשר לעשות את אותו הדבר במשרד החינוך?

רוני מלכאי: נקודה נוספת שלא תכננתי לדבר עליה אבל ברשותכם אני אדבר עליה, נושא השיפוצים.

רוני מלכאי: אני חייבת להגיד ולהדגיש, נושא השיפוצים לא היה קורה אם הפורום הציבורי לא היה דוחף.

רוני מלכאי: אם אבי נאור שהוא יושב-ראש הפורום הציבורי ומי שהקים את הפורום הציבורי, שזה ארגון שמסייע לכפרי הנוער, לא היה יושב עם השר פירון ומשכנע אותו לעשות את השיפוצים בחדרים של הילדים, שזה חדרים שלא שופצו מקום המדינה, חדרים שלא שופצו עשרות שנים, וזה הפורום הציבורי עשה.

רוני מלכאי: יותר מזה, בתוך ה-250 מיליון שקלים, חצי מזה זה פילנתרופיה שהפורום הציבורי הביא לכפרי הנוער ובזכות זה החדשים שופצו.

רוני מלכאי: זו נקודה שהיה חשוב לי מאוד להבהיר אותה, כי כמו שאני אומרת, השיפוצים לא היו קורים אם הפורום הציבורי לא היה מקדם.

רוני מלכאי: גם הדיון הזה, חשוב לי שתצא מכאן קריאה חד משמעית שתוקם ועדת סל שתחליט על התקצוב של הילדים.

רוני מלכאי: כמו שאמרתי, אני באמת אשמח שתשמעו גם את מנהלי הכפרים שידברו מגרונם ויספרו לכם על האתגרים שהם מתמודדים איתם בגלל שהתקצוב הזה מעודכן לשנת 1975.

רוני מלכאי: תודה רבה.

רם שפע: תודה רבה, רוני.

רם שפע: תיכף ניתן לעוד נציגים בזום.

רם שפע: אני רוצה לחזור רגע לפה.

רם שפע: חבר הכנסת עוזי דיין, בבקשה.

עוזי דיין: אני רוצה להביא איזושהי נקודת מבט אישית.

עוזי דיין: תראו, אני מתמצא במקרו, המקצוע שלי, עסקתי הרבה שנים במערכות שמדברות על התקציבים והפערים ואיך סוגרים אותם וכו'.

עוזי דיין: במקרה הזה אני מביא מפה ידע אישי של ילדה אחת.

עוזי דיין: למה הידע הזה הוא חשוב?

עוזי דיין: כי אני מכסה את הפער הזה ואני יודע להגיד בדיוק כמה הוא.

עוזי דיין: מה שמבקשים זה מוצדק ואפילו לא מספיק לכל מיני דברים.

עוזי דיין: אני מכסה אותו באהבה, לא בא לזה בשום תלונה.

עוזי דיין: אני רק אומר שברגע שאתה צריך להתחיל לכסות אישית פערים כמו לעשות מבחן פסיכודידקטי, אני כבר לא מדבר על לבוש וכו', אני לא מדבר על דברים שנחשבים מותרות כמו נגיד אייפד.

עוזי דיין: אני מדבר על דברים פשוטים שהולכים לבית ספר, איזה דברים צריך לכיתה, איזה דברים רוצים, איזה דברים יש לילדים האחרים לא כמותרות, אלא דברים רגילים שיש.

עוזי דיין: כשאתה עושה את זה, אז אתה גם רואה שבמקומות שיש את הפערים האלה, יוצא מצב שמי שאתה דואג לו, אז הוא נהיה כאילו פריבילגי, זאת אומרת יש מי שדואג לו.

עוזי דיין: זה הכול.

עוזי דיין: אני אצביע בעד כל דבר שפשוט סוגר את הפער הזה.

עוזי דיין: הוא פער, לא רוצה להגיד בלתי נסבל.

עוזי דיין: עובדה שהוא נסבל והוא נסבל שנים, אבל הוא פשוט כל כך לא צודק.

עוזי דיין: שום שאלה לא של מגדר ולא של דעה פוליטית ולא מה יקרה, איפה יהיה הגבול המזרחי.

עוזי דיין: איפה יהיה הגבול שלנו בחברה שלנו למי שצריך לדאוג להם.

רם שפע: תודה רבה, חבר הכנסת דיין.

רם שפע: בבקשה, חבר הכנסת יאיר גולן.

יאיר גולן: אני רוצה להשתמש בסיפור קצת דומה.

יאיר גולן: בשנת 2016 עדכנו את שכר חיילי החובה.

יאיר גולן: מה זה שכר חיילי החובה?

יאיר גולן: הוא לא עודכן מ-1986.

יאיר גולן: 30 שנה הוא לא עודכן.

עוזי דיין: כן, והוא גם לא שכר, הוא דמי מחיה.

יאיר גולן: דמי מחיה.

יאיר גולן: (היו"ר אורלי פרומן)

אורלי פרומן: חבר הכנסת גולן, בבקשה.

יאיר גולן: למה הוא לא עודכן 30 שנה למרות שהוא כלל פריטים שפשוט נעלמו מהנוף כמו תשלום עבור רכישת אסימונים?

יאיר גולן: דבר שנעלם אבל זה היה חלק מהסל.

יהודית גידלי: בכנסת יש דבר שנקרא פתקים, עד היום.

יאיר גולן: בבקשה.

יאיר גולן: למה זה היה?

יאיר גולן: זה היה כי בסופו של דבר לצה"ל היה נוח מבחינה תקציבית לא לפתוח את העניין הזה, ואותו דבר בדיוק עם הסל של הפנימיות.

יאיר גולן: זה נוח לא לפתוח את זה.

יאיר גולן: נוח למצוא פה ושם תקציב שיכסה את העניין ולעשות כאילו טובה לפנימיות ואיכשהו לשרוד משנה לשנה ולהעביר פה כסף, להעביר שם כסף, רק לא לפתוח את זה כי לפתיחה הזאת יש משמעות.

יאיר גולן: מה שאני ממליץ בעניין הזה, אני לא יודע להגיד שמשרד החינוך כמו שנאמר, ייעתר לעניין ויטפל בו בשקיקה.

יאיר גולן: שבכל דרך יקבל החלטה פרקטית.

יאיר גולן: תוקם ועדה לבחינת הסל, מה שלא יהיה, ואם משרד החינוך לא מקים ועדה בלתי תלויה שבוחנת את הדברים מן היסוד, אנחנו, ועדת החינוך נקים ועדה בלתי תלויה, נביא את האנשים המתאימים, נעשה את הוועדה הזאת.

יאיר גולן: אנחנו נקבע את הסל.

יאיר גולן: אסור שלא יהיה בנצ'מרק, שלא יהיה אמת מידה למה מגיע להם.

יאיר גולן: הרי זה דבר מטורף.

יאיר גולן: מ-1975 לא לבדוק סל?

יאיר גולן: תני לי עוד נושא אחד במדינת ישראל, ומבחינה תקציבית, שלא נבחן מ-1975?

יאיר גולן: זה דבר כל כך בלתי סביר.

אורלי פרומן: תודה רבה לחבר הכנסת גולן.

אורלי פרומן: רואה חשבון משה בן שושן, מרכז תחום השכר באיגוד בעלויות כפרי הנוער.

אורלי פרומן: אתה איתנו, משה?

משה בן שושן: כן, אני אתכם.

משה בן שושן: אני אשמח אולי שצבי שטרן, מנהל הנציגות ייתן איזושהי סקירה קצרה.

משה בן שושן: אחר כך אני אתן קצת את הנושא במספרים.

אורלי פרומן: בבקשה, צבי, מנכ"ל האיגוד.

 << אורח >> צבי שטרן: טוב, חברים, הפערים שנוצרו במהלך השנים בין הסכומים הנכונים לבין אלה שנקבעו לפני עשרות שנים, לא נוצרו רק בגלל שהשתנה מחיר החלב או מחיר הלחם.

 << אורח >> צבי שטרן: ממש לא.

 << אורח >> צבי שטרן: כל מערכת החיים במדינת ישראל השתנתה.

 << אורח >> צבי שטרן: היום הנוער שמגיע אלינו, ברובו, הוא נוער שהוא נוער בסיכון, חסרי עורף משפחתי, שמגיע אלינו עם חסכים אדירים, והתפקיד שלנו הוא לקדם אותם ולהציב אותם אל פני העתיד וברמה אחת עם כל שאר בני גילם.

 << אורח >> צבי שטרן: כדי לתת כמה דוגמאות.

 << אורח >> צבי שטרן: בשנים שאתם מדברים עליהן, סוף שנות ה-70', בקבוצה חינוכית היו בין 60 ל-70 ומשהו ילדים, לעיתים גם יותר, שאי אפשר היה להגיע לאף ילד.

 << אורח >> צבי שטרן: אי אפשר היה לטפל בילדים.

 << אורח >> צבי שטרן: אפשר היה בקושי להספיק לספור אותם אם הם הולכים לישון בלילה.

 << אורח >> צבי שטרן: הדברים השתנו מאוד.

 << אורח >> צבי שטרן: היום יש לנו בקבוצה נורמטיבית בין 25 ל-30 ילדים, ו-30 אפילו נחשב ברמות מסוימות ליותר מדי.

קריאה: 32.5 לפי המפתח ורוב הקבוצות הן מעל 30.

קריאה: חשוב לציין את זה.

 << אורח >> צבי שטרן: כן.

 << אורח >> צבי שטרן: צריך לומר, הטיפול שהיה אז באותן שנים, זו הייתה עובדת סוציאלית אחת, לעיתים שתיים שישבו בכפר נוער והן טיפלו בכול.

 << אורח >> צבי שטרן: היום זה כבר לא עובד ככה.

 << אורח >> צבי שטרן: יש לכל קבוצה בסדר גודל מסוים והגדלים נקבעים בדרך כלל על ידי המשרדים הרגולטוריים.

 << אורח >> צבי שטרן: יש עובדים סוציאליים, יש פסיכולוגיים, יש תרפיסטים בכל מיני תרפיות, כי הילדים מגיעים עם בעיות שצריך לטפל בהן.

 << אורח >> צבי שטרן: תרפיות זה יכול להיות בבעלי חיים, באומנות, במוסיקה וכיוצא באלה.

 << אורח >> צבי שטרן: רמת המזון שניתנה אז, והיום, שתי רמות שונות לגמרי, כי אז לא היה שום דגש על איכות המזון, על הצורך באבות המזון.

 << אורח >> צבי שטרן: שיהיו שבעים, אבל זה לא כך יותר.

 << אורח >> צבי שטרן: אני מוכרח לומר לכם משהו.

 << אורח >> צבי שטרן: אומרים, 15 מיליון, חמישה מיליון בשנה.

 << אורח >> צבי שטרן: חברים, תעשו לי טובה, תעשו את התחשיב.

 << אורח >> צבי שטרן: פשוט לגמרי.

 << אורח >> צבי שטרן: חמישה מיליון לחלק ל-11,000 ילדי פנימיות לחלק ל-12 חודשים זה אומר 30 ומשהו שקל לחניך, לילד לחודש.

 << אורח >> צבי שטרן: זה בקושי 1% אחד מהמספרים הלא מעודכנים, לא מאלה שאנחנו צריכים לקבל.

 << אורח >> צבי שטרן: במהלך השנים, אני מדבר על תחילת שנות ה-90', כשהבינו שאי אפשר לקיים את המוסדות במחירים האלה, הקימו איזשהו פטנט שנקרא מודרכות, שהוא איזשהו תקצוב משלים על פי מה שיש במדינה.

 << אורח >> צבי שטרן: קבעו איזשהו סכום ומייד אחרי זה אמרו, כן, אבל אין לנו מספיק כסף, ואז המציאו פטנט שנקרא מגבלת תקנה.

 << אורח >> צבי שטרן: מגבילים את התקנה לסכום מסוים ובהתאם לזה מחלקים לילדים.

 << אורח >> צבי שטרן: חברים, זה לא יכול להספיק.

 << אורח >> צבי שטרן: היום אנחנו צריכים הרבה יותר רכזים בפנימיות.

 << אורח >> צבי שטרן: אנחנו צריכים רכזי שכבות וחטיבות.

 << אורח >> צבי שטרן: אנחנו צריכים לתת להם שירות שבאמת מקדם אותם.

 << אורח >> צבי שטרן: זה לא בייביסיטר.

 << אורח >> צבי שטרן: זה להפוך אותם לאזרחים טובים בסוף הדרך, כאלה שמסייעים למדינה ולחברה.

עוזי דיין: רק משפט אחד כי אני צריך לעבור לוועדת כספים.

עוזי דיין: לשים לב שאנחנו מדברים על דבר בסיסי ולא מדברים בכלל, לא על השכר וכתוצאה מזה התחלופה והרמה וכו' של חלק גדול מהעובדים, ואנחנו לא מדברים על מה קורה אחרי גיל 18.

עוזי דיין: אתה צריך איזשהו בסיס לחיים.

אורלי פרומן: תודה.

אורלי פרומן: זו הייתה הערה חשובה של חבר הכנסת דיין.

אורלי פרומן: צבי, בבקשה.

 << אורח >> צבי שטרן: בקשר למה שאמר חבר הכנסת דיין, ברוב כפרי הנוער יש היום פתרונות כאלה ואחרים לבוגרי הכפרים שאין להם עורף משפחתי, לפחות בתקופת שירותם הצבאי, כדי שיהיה להם בית לחזור אליו באותן חופשות שלאחרים יש בית לחזור אליו.

 << אורח >> צבי שטרן: כדי שאותה ועדה שתקום, ואני מקווה שתקום, תדע לעשות את העבודה נכון, אני חושב שמתבקש שנציגות שלנו תשב בוועדה כדי לתת את המספרים הנכונים לצרכים השונים.

 << אורח >> צבי שטרן: אגב, אומרים שמעדכנים את סכומי הכסף של שכר העובדים.

 << אורח >> צבי שטרן: רבותיי, גם זה לא נכון.

 << אורח >> צבי שטרן: גם העדכון פה הוא חלקי בלבד והיום קיים פער לא מבוטל בין המקבל לבין מה שאנחנו אמורים לשלם.

 << אורח >> צבי שטרן: לעיתים התקבול הוא כל כך מצחיק, שאם אני מחלק אותו נכון עם הוצאות המעסיק, אני צריך לשלם פחות משכר המינימום במשק, אז אנחנו לא מדברים על האמת.

אורלי פרומן: תודה רבה, צבי.

אורלי פרומן: משה.

משה בן שושן: שלום.

משה בן שושן: אני שלחתי למזכירות מצגת.

משה בן שושן: אני אשמח אם יציגו אותה.

משה בן שושן: אני אקדים ואומר שהתקצוב לכפרי הנוער מגיע מכמה מקורות, ראשית, סל לאור שמשולם בפועל ב-85% מהסל שנקבע.

אורלי פרומן: למה משולם רק ב-85%?

משה בן שושן: זה התעריף שנקבע מזה שנים על ידי משרד החינוך, כאשר ישנו מנגנון שאמור להשלים את הפער של אותם 15% ודרישות משרד החינוך לגבי תקנים נוספים שיש להעסיק בכפרי הנוער, ולזה קוראים מודרכות.

משה בן שושן: (הצגת מצגת) ישנם כמה רבדים של תשלום.

משה בן שושן: הבעיה העיקרית היא שאחרי שמשלמים את סל לאור, ישנו רובד נוסף שנקרא מודרכות.

משה בן שושן: צביקה הזכיר קודם שעל הרובד הזה קיימת היום מגבלה.

משה בן שושן: בדוגמא שכאן הבאתי לכפר של 250 ילדים, אמור היה להיות משולם כ-4.1 מיליון שקלים לכפר כזה.

משה בן שושן: בפועל מפחיתים 1.2 מיליון מהסכום הזה, אז כבר בתעריפים הקיימים ובתקני כוח אדם הקיימים בסל הקיים, שכבר הזכרנו שהוא לא כל כך מתאים למציאות, אנחנו כבר מתחילים עם פער מובנה של כ-1.2 מיליון שקל.

משה בן שושן: במונחים של חניך אנחנו מדברים על כ-5,000 שקל לחניך לשנה.

יאיר גולן: איך מסבירים לכם שלא כל הסל משולם?

יאיר גולן: למה נותנים 85%?

אורלי פרומן: ואת המודרכות מי מקבל?

אורלי פרומן: המודרכות אמורה להשלים את ה-15% הנוספים, אז כולם מקבלים או שזה על פי איזה שהם קריטריונים אחרים, חלק מהכפרים?

משה בן שושן: כפרי הנוער המודרכים אלו הכפרים שאנחנו עוסקים בהם כרגע בדיון הזה, והזכירה קודם מנהלת המינהל, כ-11,500 חניכים בארץ שמתחנכים בכפרי הנוער.

משה בן שושן: על הסכום של המודרכות מוטלת מזה שנים מגבלת תקנה, כל שנה בהתאם ליכולת של המשרד לשלם מתוך אותו סכום שלא התעדכן מזה שנים, ואני אזכיר שבשנים האחרונות גם הצטרפו עוד כמה כפרים, משמע, את אותו כסף היה צריך לחלק להרבה יותר כפרים.

משה בן שושן: כל הכפרים האחרים, למעשה החשבון הוגש לנו לכפרים האחרים, והפחיתו לנו את התקצוב.

משה בן שושן: גם במונחים של היום, עוד לפני שעשינו ועדה וחשבנו מה נכון לחניך או מה נכון מבחינת כוח אדם ומזון וכן הלאה, במחירים של היום שקבועים בתוך סל לאור קיים פער מובנה של 1.2 מיליון שקל בפנימייה של 250.

משה בן שושן: לשם הפשטות אנחנו עשינו פה איזשהו מודל שמראה את המספרים, גרוסו מודו לפנימייה בגודל של 250, די מבוסס על מספרי אמת בבדיקות שלנו מלפני חודש–חודשיים.

קארין אלהרר: תראו איזה דיון ארוך, כל זה כדי שמשרד החינוך לא יגיד, נקים ועדה.

משה בן שושן: מהניתוחים שלנו, את אותה עוגה שראינו קודם, גם בעוגה הזאת לדעתנו קיים חוסר גדול מאוד בתעריפים.

משה בן שושן: גם בתעריפי כוח האדם ישנו פער כמו שצביקה ציין קודם.

משה בן שושן: לעיתים אתה מסתכל כמה מתקצבים משרה, ואתה מחלק ממנה את עלויות המעסיק לפי החוק, מהשכר, מס מעסיקים, ביטוח לאומי, קרנות פנסיה וכיוצא באלה.

משה בן שושן: אחרי שאתה מחלץ את כל הסכומים האלה, אתה אמור לשלם לעובד פחות משכר המינימום, זאת אומרת כן מתעדכן.

משה בן שושן: ישנו איזשהו מנגנון של עדכון לשכר, אבל הוא לא קרוב למציאות לצערי.

משה בן שושן: גם פה מצאנו שיש פערים אדירים בתעריפים המשולמים.

אורלי פרומן: זאת אומרת, שוב אתה מציג כפר בסדר גודל 250 - - -

משה בן שושן: של 250 ילדים, כן.

אורלי פרומן: כ-17 משרות פער ויש כשלושה מיליון שקל פער.

אורלי פרומן: אוקיי.

משה בן שושן: עוד לפני שדיברנו על חוסר במשרות, יש פער בעלות המשרות הקיימות.

משה בן שושן: אני קורא לזה פער תעריפי.

משה בן שושן: קיים גם פער תעריפי בהוצאות מזון, חוגים, תפעול.

משה בן שושן: נזכיר שבשנות ה-70' מזגנים היו קצת פחות, והיום בכל חדר יש מזגן, וצרכים אחרים לא חסרים.

משה בן שושן: הנייר הזה הוא לא נייר מחייב מבחינת התחשיבים ולכן חשוב שתקום ועדה שתדון מה נכון קודם כל להשלים באותו מספר שהתחלנו איתו, פער מובנה היום של 1.230 מיליון שקל, ומה לדעתנו, בוועדה שקיימנו גם עם נציגי איגוד הבעלויות ומנהלי כפרי הנוער, מה נכון היה לדעתנו, ועל סמך זה אנחנו חושבים שהפער הוא הרבה יותר גדול.

משה בן שושן: חייבים להקים איזושהי ועשה שתחשוב מה נכון לחניך, כמה הוא צריך לקבל עובדים סוציאליים.

משה בן שושן: אני אתן דוגמא אחת פשוטה לפער בתקצוב של עובדים סוציאליים בכפרי נוער לעומת משרד הרווחה.

משה בן שושן: אם במשרד הרווחה עובד סוציאלי אחד אמור לטפל ב-24 או 25 ילדים, במשרד החינוך זה יותר מכפול.

משה בן שושן: כולנו יודעים שזה פחות או יותר אותם ילדים.

יאיר גולן: מקודם שאלתי אותך למה קבעו שנותנים לכם 85% מסל לאור.

יאיר גולן: מה הטיעון הזה?

יאיר גולן: איך מסבירים את זה?

יאיר גולן: הרי אם יש סל, זה בשביל לקבל את ה-100% סל.

משה בן שושן: אני חושב שמי שצריך להשיב על השאלה הזאת זה גורמים ממשרד האוצר או ממשרד החינוך.

משה בן שושן: זה המנגנון שנקבע לפני למעלה מ-30 שנה.

משה בן שושן: אנחנו שואפים למנגנון שיבטל את כל השכבות האלה.

משה בן שושן: בואו נדבר על שכבה אחת.

משה בן שושן: כמו שעשו במשרד הרווחה עם סל גדעון, בואו נבין מה גודל הפנימייה הרצוי, האופטימלי.

משה בן שושן: נקבע כמה צריך לתקצב פנימייה כזאת, נחלק את זה במספר החניכים, נהפוך את זה לסכום אחד ואז אפשר גם לבוא בדרישות אל כפרי הנוער, חברים, אנחנו מתקצבים אתכם ב-X מדריכים, ב-Y עובדים סוציאליים, אתם חייבים לעמוד במה שאנחנו נותנים לכם.

משה בן שושן: זה מצד אחד.

משה בן שושן: מצד שני, אנחנו משלמים לכם תשלום הוגן לפי מספר הילדים בפנימייה.

משה בן שושן: צריך להוריד את כל השלייקסים האלה, לכנס אותם למספר אחד בשיטה של משרד הרווחה לדעתי, שהיא שיטה נהדרת, תשלום פר חניך.

משה בן שושן: אם בפנימייה הזאת לא הצליחו לאכלס את כל הפנימייה, יצטרכו לעשות התאמות גם בכוח אדם המינהל.

אורלי פרומן: כן, ברור.

אורלי פרומן: משה וצבי, אני חושבת שהבהרתם היטב את התמונה.

אורלי פרומן: תודה רבה.

קארין אלהרר: כל מי שמדבר פה זה אנשי מקצוע, שזה בסדר גמור וזה לא אשמתם.

קארין אלהרר: יש פה שר שהוא קובע מדיניות.

קארין אלהרר: הוא רוצה לבוא ולומר שילדי כפרי הנוער לא חשובים?

קארין אלהרר: שיבוא ויגיד את זה און רקורד, אלא אם כן הוא רוצה לעשות.

קארין אלהרר: באמת זה המינימום.

קארין אלהרר: לא ביקשתי עוד כסף.

קארין אלהרר: לא אמרתי, תתחייב.

קארין אלהרר: אמרתי, תקים ועדה.

קארין אלהרר: כל שר היה מתלהב מההצעה הזאת.

קארין אלהרר: מה שזה אומר לי, שזה לא מעניין אותו.

אורלי פרומן: יש מישהו ממטה משרד החינוך, מטעמו של השר או מנכ"ל משרד החינוך איתנו?

דודי מזרחי: אני רק רוצה ברשותכם, אם תרשי לי להוסיף שני משפטים.

דודי מזרחי: ההצגה שהוצגה כאן כרגע בנוגע לתקצוב, מתעלמת מסדרה של רכיבים משלימים כשאנחנו מתקצבים את הפנימיות ואת כפרי הנוער, ואני לא חושב שיש הרבה כפרי נוער שנמצאים בפיקוח שלנו, של משרד החינוך, שהיו רוצים להתחלף את המודל של הרווחה.

דודי מזרחי: זה לא אותה שיטת תקצוב.

דודי מזרחי: כשאני מסתכל במכלול על תקצוב פר תלמיד משרד החינוך בהשוואה לרווחה, אני חושב שהסיטואציה במשרד החינוך, מבלי למתוח ביקורת על אף גורם אחר, היא סיטואציה נכונה יותר ורמת שירות גבוהה יותר.

דודי מזרחי: אני לא אומר שאין מה לשפר.

דודי מזרחי: יש הרבה מה לשפר ואנחנו נמשיך לעשות את זה כפי שציינתי קודם.

דודי מזרחי: אנחנו הצפנו את זה מול משרד האוצר במסגרת דיוני תקציב 2021 ואני מאמין שגם נצליח לעשות שינוי משמעותי.

אורלי פרומן: דודי, הדיון הזה הרי לא היה מתקיים לולא היו כולם שבעי רצון.

אורלי פרומן: יש מנגנון שאתם קבעתם לתקצוב פר תלמיד בפנימייה, שנקרא סל לאור.

אורלי פרומן: יכול להיות שאבד עליו הכלח, יכול להיות שהוא לא רלוונטי.

אורלי פרומן: כל מה שאנחנו מבקשים בדיון הזה, להקים ועדה בלתי תלויה לבחינת סל לאור ומנגנון התקצוב, אופן התקצוב, גובה התקצוב.

אורלי פרומן: שתשב ועדה שתתאים את עצמה לשנת 2020.

אורלי פרומן: זה מה שאנחנו רוצים.

קארין אלהרר: אגב, דודי, יכול להיות מאוד שיש בדברים שלך הרבה מאוד צדק.

קארין אלהרר: אתה בא ואומר, אנחנו מתקצבים כל מיני רכיבים.

קארין אלהרר: תבואו, תרכזו את הרכיבים האלה.

קארין אלהרר: תבוא ותגיד לי, תראי, קארין, הנה הטבלה.

קארין אלהרר: הנה ילד א', מגיע לו רכיבים ב', ג' ו-ד'.

קארין אלהרר: או שתבוא ותגיד לי, סל לאור לא רלוונטי, יש לי מודל תקצוב אחר, אבל תגידו משהו.

קארין אלהרר: אל תבוא ותגיד לי, אני אדבר על זה עם האוצר בתקציב הבא, כי זה בעיניי תשובה מתחמקת.

אורלי פרומן: אוקיי.

אורלי פרומן: אנחנו רוצים לשמוע את זאב גולדבלט, נציג ההורים.

אורלי פרומן: בבקשה.

זאב גולדבלט: האמת היא שאין לי יותר מדי מה להוסיף על מה שאמרו חברי הכנסת.

זאב גולדבלט: אני רק רוצה להעיר שהייתי שותף לדיון זהה לחלוטין גם בתכנים וגם בתוצרים לפני שנה ושנתיים.

זאב גולדבלט: פשוט לא התקדמנו אפילו מילימטר אחד, להבנתי, וזה חבל, כי חייבים לראות את כפרי הנוער ואת הפנימיות כחלק אינטגרלי ממערכת החינוך.

זאב גולדבלט: בסך הכול הם אמורים לתת מענה למגזר מאוכלוסיית התלמידים שאין להם שום מענה חלופי, והפקרתם או אי מתן מענה מלא לצרכיהם של הפנימיות ושל כפרי הנוער, מהווה אות קלון לחברה הישראלית.

אורלי פרומן: תודה, זאב.

אורלי פרומן: נציגת התלמידים, שיינא גרוסמן.

שיינא גרוסמן: תודה שאתם נותנים לי לדבר.

שיינא גרוסמן: אני בת 17 משכבה י"ב בכפר הנוער כפר סילבר.

שיינא גרוסמן: אני רוצה לספר בתור מישהו שחיה בפנימייה כבר שלוש שנים את החוויות שלי בפנימייה.

שיינא גרוסמן: פנימייה זה הבית.

שיינא גרוסמן: זה מקום שאתה בו נמצא 24/7.

שיינא גרוסמן: אתה סוגר שם שבתות.

שיינא גרוסמן: הצוות הוא תמיד איתך.

שיינא גרוסמן: גם אם ב-01:00 פתאום קורה איזה משהו, הצוות תמיד יהיה שם.

שיינא גרוסמן: אין להם רגע של חופש.

שיינא גרוסמן: הם תמיד בכוננות.

שיינא גרוסמן: במהלך היום הם תמיד.

שיינא גרוסמן: גם אם אנחנו בלימודים, אז גם הצוות של הפנימייה הוא עדיין פועל, הוא עדיין שם, הוא עדיין מוודא שהכול בסדר.

שיינא גרוסמן: הם תמיד עובדים.

שיינא גרוסמן: יש גם את ארגון נעל"ה, ילדים שהם מגיעים מחו"ל.

שיינא גרוסמן: אין להם שבתות, אין להם חופשים.

שיינא גרוסמן: הכול הם עושים בפנימייה והם לא חוזרים הביתה, אז זה יוצר שהצוות עובד 24/7.

שיינא גרוסמן: זה לא כמו שילד הולך לבית ספר לשמונה שעות ואז חוזר הביתה ובבית הוא יכול לעשות מה שהוא רוצה.

שיינא גרוסמן: אם הוא רוצה חוג, אם הוא רוצה תגבור, אם הוא רוצה כל מה שבא לו.

שיינא גרוסמן: הילדים שנמצאים בפנימייה זה ילדים בדרך כלל שיש להם בעיה בבית והם לא יכולים להיות בבית, אז הם באים לפנימייה שיהיה להם אורח חיים תקין ובריא.

שיינא גרוסמן: נגיד באוכל.

שיינא גרוסמן: באוכל צריך שיהיה שם את כל הדברים הנחוצים והבסיסיים שילד צריך בשביל שיהיה לו אורח חיים בריא.

שיינא גרוסמן: לפעמים זה יוצר מצב שאם יש נגיד ילד שהוא בדיאטה כי יש לו צליאק או שיש לו כולסטרול גבוה מדי או שהוא צריך לעשות דיאטת סוכר או דברים כאלה, לא תמיד הפנימייה יכולה לספק שיהיה את כל מה שהוא יצטרך בשביל שיהיה לו ארוחה שהיא תקנית ושיהיה שם גם חלבונים, גם פחמימות.

שיינא גרוסמן: לפעמים הפנימייה לא יכולה לספק ואז הילד פשוט נשאר רעב או שהוא צריך להוציא מהכיס שלו שאין לו.

שיינא גרוסמן: אין לו כסף שהוא יכול ללכת להזמין אוכל שהוא יוכל לאכול משהו.

שיינא גרוסמן: גם להזמין אוכל, לא תמיד זה אוכל בריא וטוב ואז הילדים סתם מוציאים מהכיס שלהם שאין להם.

שיינא גרוסמן: נגיד בגדים.

שיינא גרוסמן: יש ילדים שהם לא יכולים לספק לעצמם נגיד בחילופי עונות, אז הם לא יכולים לספק לעצמם בגדים חמים לחורף.

שיינא גרוסמן: עכשיו החורף מגיע.

שיינא גרוסמן: לא תמיד הילדים יכולים לספק לעצמם את הבגדים החמים שהם לא יחטפו שפעת, שלא יהיה קר.

שיינא גרוסמן: הפנימייה מספקת את זה כי אין מישהו אחר.

שיינא גרוסמן: ההורים לא יכולים.

שיינא גרוסמן: אין מישהו שיוכל לבוא ולעזור להם, אז הפנימייה באה ועוזרת.

שיינא גרוסמן: ברגע שאין כסף, אז גם הפנימייה לא יכולה.

שיינא גרוסמן: שבתות שאנחנו יוצאים הביתה כשיש מצב שהוא די סביר בבית, הם יוצאים הביתה וצריך לספק להם הסעות.

שיינא גרוסמן: אם זה רחוק מדי, אז צריך לספק להם את הנסיעות הביתה.

שיינא גרוסמן: יוצא הרבה פעמים ששולחים ילדים עם כסף לחזור אבל לא להלוך, ואז לפעמים מתבשרים במצב שהם צריכים לגרד בכיסים בשביל להוציא כסף בשביל לחזור לפנימייה.

שיינא גרוסמן: נגיד חוגים.

שיינא גרוסמן: חוגים זה משהו שאחר הצוהריים, אז צריך שהוא יהיה, כי אם לא, אתה פשוט יושב ולא עושה כלום עם החיים שלך כי אין עוד מה לעשות.

שיינא גרוסמן: אתה צריך תנועה, אתה צריך שיהיה לך מה לעשות ולא תמיד הפנימייה יכולה לספק את זה אם אין לה את הכסף לספק את זה, כי צריך להביא אנשים שהם מחוץ לכפר שיבואו ויספקו את החוגים.

שיינא גרוסמן: אם זה בלימודים.

שיינא גרוסמן: הרבה מהילדים שבאים לפנימיות, יש להם פער לימודי.

שיינא גרוסמן: אם לא יוכלו לספק להם, הם לא ייצאו עם תעודת בגרות, הם לא ילמדו, הם יזלזלו.

שיינא גרוסמן: הם ירגישו שהכפר לא רציני, אז למה שאני אהיה רציני?

שיינא גרוסמן: אין לי סיבה.

שיינא גרוסמן: אז גם זה.

שיינא גרוסמן: זה לא שמונה שעות ואז הולכים הביתה.

שיינא גרוסמן: אנחנו 24/7 שם וזה הבית שלנו.

שיינא גרוסמן: אני מרגישה שצריך להביא שינוי.

אורלי פרומן: שיינא יקרה, את מרגשת את כולנו.

אורלי פרומן: כל המבוגרים שיושבים בזום, שיינא סיכמה לכם את כל הדיון.

אורלי פרומן: אם אתם חשבתם וחשדתם באי כשירות של דברים שאנחנו אומרים, הנה עדות אותנטית של נערה שחיה שלוש שנים בפנימייה ואומרת לכם בראיה מאוד בוגרת ומושכלת ורחבה ממה שהיא רואה - - - שחיים איתה בפנימייה.

אורלי פרומן: שיינא יקרה, זה התפקיד שלנו, של עולם המבוגרים לדאוג לך ולחבריך שתחיו חיים טובים ונורמטיביים ותאכלו אוכל מזין ותהיו לבושים כמו שצריך ותיהנו מכל מה שמגוון החיים צריך לספק לכם בגיל הזה.

אורלי פרומן: זה תפקידה של מדינת ישראל וזה תפקידו של משרד החינוך שאחראי עליכם בפנימיות, ואנחנו פה כדי לדאוג שזה יקרה.

אורלי פרומן: אני מודה לך בשם כל החברים שלי פה, חברי הכנסת, על דברייך.

עופר כסיף: שיינא, אני רוצה להצטרף למה שאמרה חברתי, אורלי.

עופר כסיף: באמת ריגשת את כולנו ואותי אישית, ואמרת דברים, באמת מילים כדורבנות כמו שאומרת הקלישאה, אבל זה נכון.

עופר כסיף: כמו שגם נאמר בהתחלה, את ייצגת פה את הרשלנות הפושעת, באמת אין לי מילה אחרת, מצד משרד החינוך בהתייחס לפנימיות ולכפרי הנוער.

עופר כסיף: הדבר הזה הוא פשוט בלתי נסבל.

עופר כסיף: זאת הזנחה.

עופר כסיף: זאת התעלמות מהצרכים של הצעירים והצעירות שלנו, של העתיד של כולנו.

עופר כסיף: אני מאחל לך ולכל החברים והחברות שלך באמת הצלחה מכל הלב.

עופר כסיף: אני בטוח שבלי קשר לעמדות פוליטיות, כולנו פה עומדים לצידכם ונעשה הכול כדי שהבעיות וההזנחות הנוראיות האלה תיפתרנה.

עופר כסיף: תודה לך.

אורלי פרומן: תודה.

אורלי פרומן: רוני ארדיטי, עובדת סוציאלית.

רוני ארדיטי: אני עובדת סוציאלית בעמותת מקום.

רוני ארדיטי: אני מלווה צעירות חסרות עורף משפחתי, מרביתן בוגרות השמה חוץ-ביתית.

רוני ארדיטי: אני רוצה להקריא לכם מכתב שכתבה צעירה בוגרת פנימייה, רק כדי להוסיף לדיון הזה גם את המקום של איך החוויה של לגדול ללא תקציב הפנימייה בעצם משפיע ונחבא גם כמה שנים טובות קדימה.

רוני ארדיטי: הצעירה הייתה אמורה להשתתף.

רוני ארדיטי: היא לא מרגישה טוב, אז אני קוראת בשמה, ברשותכם.

רוני ארדיטי: "תתארו לעצמכם שנולדתם לתוך ילדות שאין לכם שליטה עליה.

רוני ארדיטי: אתם מגיעים לבית שבו אתם גרים עם זרים.

רוני ארדיטי: אין להם זכויות ואין לכם אמירה על איך ייראו החיים שלכם מכאן והלאה.

רוני ארדיטי: אין לכם בחירה לא רק כי לקחו לכם אותה.

רוני ארדיטי: אין לכם שתי אופציות לבחור מהן.

רוני ארדיטי: כשהייתם ילדים, יכולתם לבחור בין מילקי ודני.

רוני ארדיטי: אני יכולתי לבחור בין ג'לי לג'לי או בטעם תות או בטעם תות.

רוני ארדיטי: חלק מחוסר הבחירה שלי התבטא בכך שלא נתנו לי לצאת לעבוד, ודמי הכיס שכן נתנו לנו, היו נמוכים, אז בגדים לא יכולתי לקנות לעצמי ולבשתי רק את התרומות שהגיעו לפנימייה.

רוני ארדיטי: התחושה הייתה מביכה.

רוני ארדיטי: ישבנו בקבוצה והמדריכה הוציאה בגד-בגד מתוך שק תרומות, ואם שתיים רצו את אותו בגד, אז מי שהמדריכה אהבה יותר, קיבלה אותו.

רוני ארדיטי: בתור נערה את לא יכולה לקנות לעצמך בגדים, וכשאין לך בגדים ראויים ללבישה, אז גם מתייחסים אליך כנערה לא ראויה.

רוני ארדיטי: אתם יודעים מה?

רוני ארדיטי: אם תשאלו אותי מה אני זוכרת מימי הפנימייה, אגיד, חולצת בית ספר.

רוני ארדיטי: למה חולצת בית ספר?

רוני ארדיטי: הרי מי חושב עליה בכלל ברגע שהוא לא צריך ללבוש אותה יותר?

רוני ארדיטי: אני זוכרת אותה, כמה הסתבכתי כילדה בגללה.

רוני ארדיטי: בבית הספר בו למדתי היה קוד לבוש.

רוני ארדיטי: לא יכולתי להגיע עם חולצה שראו לי את הבטן, אבל הגעתי וכעסו עלי כל פעם מחדש.

רוני ארדיטי: הנה זאתי שעושה צרות, היא רוצה להיראות פליליסטית ולא אכפת לה לעבור על הכללים.

רוני ארדיטי: לכי תסבירי להם שבפנימייה קונים לך שתי חולצות בית ספר בשנה, אבל יש שישה ימי לימודים, ואומנם החולצה מלפני שנתיים קצת קטנה אבל היא לפחות מרגישה נקייה.

רוני ארדיטי: מה גורם לכם להרגיש ממש טוב?

רוני ארדיטי: אצלי זו הייתה אותו פעם שנתנו לי גיפט קארד לחנות בגדים, על סך 200 שקל.

רוני ארדיטי: אני זוכרת שלקחו אותנו לחנות ונתנו לנו לבחור מה לקנות ואילו בגדים.

רוני ארדיטי: הייתי באופוריה.

רוני ארדיטי: פעם אחת יכולתי לקחת החלטה על איזה בגד אני רוצה לבחור.

רוני ארדיטי: יצאתי עם שני פריטים מהחנות והייתי מאושרת.

רוני ארדיטי: לדקה החזירו לי את זכות הבחירה".

רוני ארדיטי: היה לי חשוב בכל מקרה להקריא לכם את זה.

אורלי פרומן: רוני, תמסרי תודה גדולה לנערה שהביאה בפנינו את הדברים הנוגעים.

אורלי פרומן: באמת חדרו עמוק ללב ומצערים לשמוע.

אורלי פרומן: תודה, רוני.

אורלי פרומן: קבוצה נוספת של בני נוער ששוהים בפנימיות הם ילדי נעל"ה.

אורלי פרומן: ישעיהו יחיאלי, מנהל נעל"ה, בבקשה.

ישעיהו יחיאלי: תודה רבה שאפשרת לי להיכנס לדיון הזה.

ישעיהו יחיאלי: אני רוצה לומר קודם כל שאנחנו בשיא הרכבת האווירית לישראל.

ישעיהו יחיאלי: ב-48 שעות שאנחנו כרגע בתוכם, מאות ילדי נעל"ה חדשים עושים את דרכם לארץ מכל העולם בתקופת קורונה, נכנסים ישר לבידוד.

ישעיהו יחיאלי: אני רוצה מכאן לשלוח ברכה של תודה והצלחה לכל הפנימיות הקולטות ולמינהל לחינוך התיישבותי שאחראי על כל התהליך הזה.

ישעיהו יחיאלי: אני רוצה להוסיף כמה משפטים על פן מיוחד של ילדי נעל"ה בתוך הסוגיה שאתם עוסקים בה.

ישעיהו יחיאלי: אחד, תלמידי נעל"ה לומדים לא רק בכפרי נוער, אלא גם בפנימיות שאינם כפרי נוער.

ישעיהו יחיאלי: בכל המקומות האלה אין מודרכות והתקציב מלכתחילה הוא תקציב חסר כפי שתיארה מאוד יפה שיינא את חבריה מנעל"ה שבעצם הפנימייה זה הבית שלהם.

ישעיהו יחיאלי: אין להם בית אחר בישראל.

ישעיהו יחיאלי: בתקופת הקיץ רוב ילדי נעל"ה נשארו בפנימיות שלהם.

ישעיהו יחיאלי: כך גם בסוכות וכך גם בפסח כשרוב הישראלים באותה עת היו בבית.

ישעיהו יחיאלי: נכון שהמינהל הוסיף תקציב לטובת העניין הזה כדי לאפשר להם להחזיק יותר טוב, אבל בשגרה זה בוודאי לא עונה על כל הצרכים.

ישעיהו יחיאלי: אני רוצה להדגים את זה ממה שקרה בתנועה הקיבוצית.

ישעיהו יחיאלי: עד לפני 15 שנה, 50% מילדי נעל"ה נקלטו בתנועה הקיבוצית והיו בתוך ישראל הראשונה.

ישעיהו יחיאלי: התנועה הקיבוצית, אחד אחד ובאין רואה, נעלמו מהקליטה של ילדי נעל"ה כי זה לא כלכלי.

ישעיהו יחיאלי: אי אפשר להחזיק את ילדי נעל"ה אפילו ב-100% לאור כפי שהוזכר לוועדה לא פעם.

ישעיהו יחיאלי: פשוט לא ניתן ולכן הם נעלמו מהמפה.

ישעיהו יחיאלי: נשארו שני מקומות בכל התנועה הקיבוצית בארץ שעדיין קולטים תלמידי נעל"ה, וגם הם, להערכתי זה ייקח עוד שנים ספורות והם יהיו בחוץ.

ישעיהו יחיאלי: להפיל את כל העול הזה על כפרי הנוער ששם נמצאת ישראל השנייה, עם כל הכבוד וההערכה, זה פגיעה בהון האנושי - - -

אורלי פרומן: סליחה שאני מעירה אבל לא רלוונטי ישראל הראשונה.

אורלי פרומן: אלה ילדי מדינת ישראל.

אורלי פרומן: כולם נמצאים שם.

אורלי פרומן: כל אחד עם הצרכים הייחודיים שלו.

אורלי פרומן: בוא לא נעשה את ההפרדות האלה.

אורלי פרומן: אנחנו לא דיון פוליטי כרגע.

ישעיהו יחיאלי: מגיע לילדי נעל"ה להתחנך במדינת ישראל ולא רק במגזר מסוים.

ישעיהו יחיאלי: התנועה הקיבוצית עשתה נפלאות בעניין הזה והיה נהדר אם היינו יכולים להשיב עטרה ליושנה, אבל כאמור, זה חדל להיות.

אורלי פרומן: תודה רבה.

אורלי פרומן: חברת הכנסת קארין אלהרר.

קארין אלהרר: קודם כל, גבירתי, אני חושבת שהעדויות של שתי הנערות, של שיינא והעדות שהוקראה, היו צריכות לעשות בראש ובראשונה דבר אחד, לגרום למשרד החינוך להתכווץ בכיסא שלו, והדבר השני שזה היה צריך לעשות, זה על הודעה עוד היום על הקמתה של הוועדה.

קארין אלהרר: אני חוזרת ואומרת, לא ביקשתי הודעה בסכום, לא ביקשתי שהוועדה תמונה על ידי אנשים שאני אורה להם.

קארין אלהרר: לא ביקשתי שהמסקנות יאומצו.

קארין אלהרר: ביקשתי דבר אחד שאני חושבת שהוא אינטרס של משרד החינוך, לעשות סדר בבלגאן.

קארין אלהרר: גם מהדברים שנאמרו כאן על ידי דודי, שאני מאוד מעריכה את יכולותיו, את כישוריו ואת המעשים שלו גם במשרד החינוך.

קארין אלהרר: הוא אומר את הדבר הבא: יש את סל לאור ויש כל מיני רכיבים ואנחנו יודעים מה אנחנו צריכים לבקש.

קארין אלהרר: הידיעה הזאת, הוא אומר, עשרות מיליונים.

קארין אלהרר: אני, אגב, לא בטוחה שזה עשרות מיליונים.

קארין אלהרר: ההסתמכות של משרד החינוך על פילנתרופיה הפכה להיות באמת דבר שאני במקומם הייתי מתביישת בו.

קארין אלהרר: פילנתרופיה אמורה לתת את האקסטרות.

קארין אלהרר: היא לא אמורה לתת אוכל בריא, היא לא אמורה לתת ביגוד, היא לא אמורה לתת חינוך.

קארין אלהרר: היא אמורה לתת טיול שנתי, הצגה.

קארין אלהרר: אני קוראת כאן לשר החינוך, יש לך בעצם שתי חלופות.

קארין אלהרר: שאתה תבחר בחלופה או שתבוא ותגיד, הנושא הזה לא בסדר העדיפויות שלי ואז נדע כולנו שזה לא בסדר העדיפויות של משרד החינוך.

קארין אלהרר: או שתבוא ותגיד, זה בסדר עדיפויות ואפילו די גבוה ולכן אני אעשה בדיקה מעמיקה בוועדה בלתי תלויה שאני אמנה, אני, שר החינוך, וסוף סוף נבין מה הם החוסרים.

קארין אלהרר: אגב, שר החינוך עשוי לגלות אולי שאין חוסרים ולבוא ולהגיד, גבירתי, את מבלבלת לי את המוח.

קארין אלהרר: אני, אגב, אשמח להודות שטעיתי, אבל אם אין חשש כזה כפי שאני חושבת, ראוי שייבדק.

קארין אלהרר: מקסימום יבוא ויגיד, טעית.

אורלי פרומן: תודה רבה.

אורלי פרומן: חבר הכנסת גולן, בבקשה.

יאיר גולן: קודם כל אני רוצה לומר מילה על הסיפור של נעל"ה.

יאיר גולן: יצא לי לבקר בעין שמר.

יאיר גולן: זה אחד המוסדות שכן מקבלים תלמידי נעל"ה בתנועה הקיבוצית, מה שנותר.

יאיר גולן: זה פשוט מרשים.

יאיר גולן: המוסד, מכיוון שהוא מוסד ותיק עם מדשאות, עם מתקנים, עם איכות יוצאת דופן, אני חושב שזה עניין של באמת רמת הקליטה.

יאיר גולן: זה לא עניין של ישראל הראשונה וישראל השנייה.

יאיר גולן: במקום לעודד את זה, במקום לקחת את המוסדות הכי טובים ולעשות אותם כשער לעולים, אז אנחנו מדכאים את התנועה הקיבוצית מקליטה?

יאיר גולן: זה נראה לי פשוט מטורף וזה חלק מהבעיה, ולכן גם בזה צריך לטפל.

יאיר גולן: אנחנו צריכים לראות שלעולים, לנוער הנהדר הזה שמגיע בנעל"ה, אנחנו נותנים לו את החלופות הכי טובות שאפשר כדי שהוא ייקלט פה הכי טוב.

יאיר גולן: זה נראה לי כל כך מתבקש מאליו שזה כמעט מיותר לדבר על זה.

אורלי פרומן: בהחלט.

יאיר גולן: הדבר השני, יש לי במקרה חבר טוב שהוא היושב-ראש של כפר הנוער גלים.

יאיר גולן: למה אנשים שמתפעלים את המוסדות האלה צריכים לקושש כספים, צריכים לקושש תרומות?

יאיר גולן: אני יודע להגיד שחלק מהתרומות האלה זה לא רק לשיפור המתקנים ולבנות מבנים חדשים.

יאיר גולן: חלק מזה בסופו של דבר גולש, וזה לא טוב, לתוך התקציב התפעולי.

יאיר גולן: אסור שזה יקרה.

יאיר גולן: כל מה שקשור בנושא התפעולי צריך לבוא מתוך משרדי הממשלה, מתוך תקציב המדינה, בדיוק כמו לכל ילד אחר.

אורלי פרומן: תודה רבה.

אורלי פרומן: אילנה נולמן, את איתנו?

אילנה נולמן: כן, תודה רבה.

אילנה נולמן: קודם כל אני רוצה לומר לך, שיינא, שאכן ריגשת מאוד.

אילנה נולמן: ילדה מדהימה.

אילנה נולמן: חברים, כפר נוער זה לא רק פנימייה.

אילנה נולמן: כפר נוער זה בעצם תעתיק של קהילה, כי בכפר נוער יש גם בית ספר וגם פנימייה וגם משק חקלאי או ימי וגם מרכז טיפולי גדול, ובזה כפרי הנוער כל כך שונים מהפנימיות של משרד הרווחה.

אילנה נולמן: אני מכירה אישית את כל 46 הכפרים שלנו.

אילנה נולמן: ביקרתי בכולם, מכירה את כולם היטב.

אילנה נולמן: בסיום כל ביקור אני מקפידה לפגוש תלמידים, בייחוד תלמידים בוגרים, תלמידי י"ב כדי לשאול אותם בסופו של דבר שאלה אחת אחרי שאנחנו שומעים סיפורים, כי אנחנו מצילים ילדים, אין ספק.

אילנה נולמן: הכפרים האלה מצילים ילדים.

אילנה נולמן: אין מילה אחרת.

אילנה נולמן: אני מבקשת מהם במעגל לתאר במילה אחת מה נתן להם הכפר, והם אומרים מילים כמו "עתיד" ו"תקווה" ו"אמון" ו"הכרה בערך עצמי" ו"הצלחה בחיים".

אילנה נולמן: ילדים שמספרים שהם הגיעו אבודים לכפרים.

אילנה נולמן: חברים, אין בכפרים ילדים רעבים.

אילנה נולמן: בואו לא נתבלבל.

אילנה נולמן: המדינה נותנת תקציבי עתק לכפרים.

אילנה נולמן: נכון, לא את כל 100% התקציבים.

אילנה נולמן: בעיה.

אילנה נולמן: צריך לתקן אותה, אתם צודקים.

אילנה נולמן: ניכרת עלייה דרמטית בהישגי הלימודים של התלמידים בכפרים בחמש השנים האחרונות וזה בשל השקעה משמעותית שלנו גם בתחום הלימודי אחר הצוהריים.

אילנה נולמן: בכלל, שינינו את המושג.

אילנה נולמן: אמרנו, אנחנו לא מוכנים יותר לשמוע את המילה חניכים.

אילנה נולמן: חניכים יש בתנועת נוער.

אילנה נולמן: אלה תלמידים, ולכן האחריות של אנשי הפנימייה היא גם להישגים הלימודיים של הילדים האלה, כי הם חינוכאים בסופו של דבר.

אילנה נולמן: המבט הוא באמת 24/7.

אילנה נולמן: תראו מה קרה בקורונה.

אילנה נולמן: בקורונה חלק גדול מהילדים נשארו בבתים.

אילנה נולמן: התעקשנו ואמרנו, ילדים חסרי עורף באמת, חייבים להישאר בפנימייה.

אילנה נולמן: פנינו לאוצר ואמרנו, אנחנו לא רוצים שיקרה מצב שאנחנו נמצא את מערכת החינוך הפנימייתית המפוארת שלנו במשרד החינוך, מרוסקת אחרי הקורונה, ולכן דאגנו להשאיר תקצוב מלא.

אילנה נולמן: זאת ועוד, תקצוב נוסף עבור הכפרים שמחזיקים תלמידים.

אילנה נולמן: בגל הראשון היו כ-3,000 תלמידים.

אילנה נולמן: עכשיו יש כ-7,000 תלמידים.

קארין אלהרר: בסדר, כי אין להם לאן ללכת.

אילנה נולמן: תבינו, סל לאור זה בסיס התקציב.

אילנה נולמן: עליו יש תוספות רבות מאוד של תקציבים נוספים.

אילנה נולמן: אני רק אזכיר אותם בשורה, ואני אבקש עוד משפט לשרי שתדבר אחריי, מנהלת אגף התקציבים שלנו.

אורלי פרומן: לא, לא, את אחרונה כי עוד רגע מנתקים לנו את השידור.

אילנה נולמן: דקה, תנו לי.

אילנה נולמן: ישבתי בשקט והקשבתי.

אילנה נולמן: אני מעורבת בכפרים.

אילנה נולמן: אני נשארת בתפקיד שלי בשל הכפרים, והחברים הרבים שיושבים פה היום בדיון ומכירים אותי אישית, יודעים מה אנחנו עושים למענם ולמען ילדי הכפרים, אז יש תקציב מודרכות, יש תקציב טיפולי, יש סל שירותים, יש תקציב לתגבור לימודי, יש תקציב למשקים חקלאיים או ימיים, יש את יחידת הבוגרים שלנו.

אילנה נולמן: אנחנו לוקחים אחריות על הבוגרים שלנו עד גיל 26, ועוד ועוד ועוד, אז להציג את הכול כסל לאור, חבר'ה, לא מאוזן.

אילנה נולמן: זה דבר ראשון.

אילנה נולמן: דבר שני, נכון, יש פה תלאי על תלאי וצריך לפרק את התלאים האלה וצריך לעשות תקציב אחד ברור ושקוף, וזה בדיוק מה שאנחנו מתכוונים לעשות עכשיו ואנחנו בעיצומה של העבודה הזאת, ולכן אנחנו מול משרד האוצר בדיוק על הנושא הזה.

אילנה נולמן: אני מבקשת באמת מילה לשרי, מנהלת אגף התקציבים שלנו שעושה עבודה נהדרת בעניין הזה.

אורלי פרומן: אילנה, אני מצטערת כי עוד רגע סוגרים לנו את השידור ואנחנו צריכים לסכם.

שרי שלזינגר: אפשר רק בשני משפטים למען הפרוטוקול?

שרי שלזינגר: כי נאמרו פה דברים מאוד לא מדויקים בנוגע למימון.

שרי שלזינגר: חשוב לציין שחוץ מסל לאור, קיים סל שירותים שניתן לכל תלמיד, וכולל עלויות לביגוד, לרשתות ביגוד מהגדולות בארץ.

שרי שלזינגר: זה כולל עלויות לדמי כיס, לנסיעות, להוצאות שוטפות גם לתלמידים נזקקים וגם לפי שיקולי הכפר.

שרי שלזינגר: הנושאים האלה מתוקצבים בבסיס.

אורלי פרומן: לפעמים צריך רגע לעצור.

אורלי פרומן: אתם מפספסים את העניין.

אורלי פרומן: קודם כל אנחנו לגמרי מסכימים, אילנה, עם מה שאמרת.

אורלי פרומן: הכפרים מצילים ילדים ולכן אנחנו פה.

אורלי פרומן: אנחנו מכירים אותם, האמיני לנו.

אורלי פרומן: כל אחד מאיתנו ביקר באי-אילו כפרים.

אורלי פרומן: יש שם צוותי ניהול וחינוך מאוד מחויבים, מאוד מסורים, אנשי מקצוע.

אורלי פרומן: יחד עם זאת, אנחנו לא יכולים להתעלם מהפערים בין המציאות שפוגש מנהל כפר שצריך לנהל כפר עם חיים שלמים, לבין התקצוב שהמדינה מעמידה לו.

אורלי פרומן: גם אם זה תלאי על תלאי ולא יודעים איך להסתדר עם זה, זה גם לא בסדר, אז בואו ניישר קו.

אורלי פרומן: אתם אומרים שיש מספיק אבל מצד שני מדברים גם על הפערים, על הכמה עשרות מיליונים שיודעים חסרים.

אורלי פרומן: מה שאנחנו דורשים, הוועדה קוראת לשר החינוך להקים ועדה בלתי תלויה לבחינת סל לאור, כי זה הסל שעומד כרגע ומתקצב פר תלמיד.

אורלי פרומן: זה מנגנון שאנחנו מכירים שמשרד החינוך קבע, רק שהוא נקבע ב-1975, לא עודכן לא מבחינת התייקרויות ולא מבחינת הצרכים האמיתיים של כפר נוער, תלמידים לשנת 2020.

אורלי פרומן: אנחנו מבקשים וקוראים לשר החינוך להקים ועדה כזו.

אורלי פרומן: אני מבקשת להודיע לוועדה תוך שבועיים על הקמת הוועדה.

אורלי פרומן: אני מבקשת דיון מעקב לאחר קשר עם משרד החינוך.

אורלי פרומן: אילנה, את הנציגה הבכירה של המשרד פה.

אורלי פרומן: אני מבקשת ברוח הדברים האלו.

אורלי פרומן: למה אנחנו אומרים ועדה בלתי תלויה?

אורלי פרומן: חברת הכנסת אלהרר הסבירה את זה כמה פעמים.

אורלי פרומן: תבדקו את כל ההיבטים ואחר כך תגיעו למסקנה שאוקיי, אז שבו עם מנהלי הכפרים, תבחנו כפר-כפר ותגיעו למסקנה שהילדים מקבלים את המרב, אבל יכול להיות שכן יתגלו פערים.

אורלי פרומן: יכול להיות שיש אי התאמות.

אורלי פרומן: אנחנו כמוכם רוצים שהילדים האלה ירגישו בבית חם, אוהב, טוב ומתוקצב כמו שצריך כדי שהם ירגישו טוב גם עם הביגוד שהם לובשים, גם עם האוכל שהם אוכלים, גם עם התנאים הסביבתיים, גם עם המתקנים, חוגים, העשרות, כל מה שילד שאיננו נמצא בפנימייה ורוצה להיות פעיל בבית מקדם, מקבל.

אילנה נולמן: אורלי, את כל הדברים האלה ילדי הכפרים מקבלים.

אורלי פרומן: אילנה, יכול להיות שזאת הכוונה ויש רצון טוב והפילנתרופיה מכסה פה ושם, אבל גם היא נגמרת ברגעים מסוימים ואי אפשר לחיות רק על הפילנתרופיה.

אורלי פרומן: פילנתרופיה צריכה לתת את האקסטרות אחרי שהמדינה נתנה בסיס גבוה.

יאיר גולן: אי אפשר בכלל להתעלם מהעובדה שבשיח עם מנהלי כפרי נוער הם אומרים, הסל מכסה בערך 70% מהעלות של התלמיד והשאר אנחנו מכסים ממשק חקלאי, מתרומות ומהשכרת מבנים.

יאיר גולן: צריך להבין את העניין הזה.

אורלי פרומן: אילנה, יכול להיות שגם את חושבת שחסר, אבל את עובדת משרד החינוך.

אורלי פרומן: אני כבר לא.

אורלי פרומן: אני כבר היום יכולה לשבת פה ולומר את מה שלא יכולתי לומר.

אורלי פרומן: גם את כנראה חושבת שחסר, כי היית רוצה לתת לילדים יותר.

אורלי פרומן: אנחנו פה ביחד אתכם, אנחנו לא מנגד, ואנחנו יכולים לומר שאת נותנת את המקסימום עם הצוות שלך.

אורלי פרומן: אתם מסורים לעבודה, הכול טוב ויפה.

אורלי פרומן: אנחנו חושבים שמדינת ישראל צריכה לתת יותר לילדים האלו שחיים בפנימיות.

אורלי פרומן: הן לילדים הישראלים ובוודאי גם לילדי נעל"ה, כי אנחנו רוצים אותם משתקעים אחר כך בארץ, ומגיע להם יותר, אז אנחנו ביחד אתכם בתוך המהלך הזה.

אורלי פרומן: אני סומכת עלייך שתובילי את זה בתוך המשרד ביד רמה ותגיעו לסל לאור, איך שתקראו לו, נכון, הגיוני שמתאים לתקופה הזו ולא נחסוך מהילדים היקרים האלה דבר.

אורלי פרומן: אני מודה לכל מי שהשתתף בדיון בזום.

אורלי פרומן: תודה לחברי הכנסת היוזמים.

אורלי פרומן: הישיבה נעולה.