ועדת הכלכלה, כנסת 23, פרוטוקול מספר 104, 2020-11-02 12:00

יעקב מרגי: שלום לכולם, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת הכלכלה של הכנסת.

יעקב מרגי: היום ה-2 לנובמבר, 2020.

יעקב מרגי: ט"ו בחשוון התשפ"א.

יעקב מרגי: דיון מהיר בנושא: "יצירת מתווה לפתיחת השווקים בזמן משבר הקורונה", של חברות הכנסת - מיכל שיר סגמן, היבה יזבק.

יעקב מרגי: כמנהגנו בקודש, אנחנו נותנים לחברי הכנסת המציעים לפתוח את הדיון, לנמק, להסביר.

יעקב מרגי: לאחר מכן, נשמע את האורחים בזום.

יעקב מרגי: בבקשה.

היבה יזבק: תודה רבה.

היבה יזבק: אנחנו בעצם מדברים על הסגירה הממושכת של השווקים הפתוחים, ועל הבעיה המתמשכת של בעלי החנויות בתוך השווקים.

היבה יזבק: אנחנו רואים שהמחלקות הממשלתיות לא לוקחות את הדיפרנציאציה, והמרכיבים המיוחדים של הענפים השונים בתוך השוק ובענף הכלכלה.

היבה יזבק: ועל כן, אנחנו רואים שיש זעקה ברורה, חזקה וגדולה, של בעלי החנויות בתוך השווקים הפתוחים, שנמצאים במרחבים הפתוחים, במיוחד כשאנחנו מדברים על עסקים קטנים, שבעצם, הפגיעה בעסקים האלה, היא פגיעה באנשים שעומדים מאחוריהם.

היבה יזבק: למשל, אנחנו לא מדברים על רשויות, אנחנו לא מדברים על כלכלה חזקה שעומדת מאחורי בעלי החנויות האלה, אלא, אנחנו מדברים על חנויות שדרכן מתפרנסים בעלי החנויות האלה.

היבה יזבק: אנחנו מדברים על עסקים קטנים שנפגעים קשות, ואין להם שום גב כלכלי.

היבה יזבק: שמעתי הרבה מהאנשים, ומבעלי החנויות שגם הבנקים לא מלווים להם.

היבה יזבק: יש בעיה עם הבנקים, הרבה אנשים, לצערנו, הולכים לשוק השחור, בעקבות המצב הזה, ולשוק האפור, כדי להלוות את הסכומים, למרות שהם נשמעים כסכומים קטנים, אבל אלה סכומים שהם חשובים לאנשים האלה, ולעסקים האלה כדי לשרוד.

היבה יזבק: בעצם, זה נשמע ונראה אבסורדי, ומאוד לא ברור – למה לסגור לאנשים האלה את החנויות כאשר מדברים על חנויות שנמצאות באוויר הצח?

היבה יזבק: ראינו גם את זה אחרי הפתיחה של הסגר הראשון, שהאנשים האלה גם היו מחויבים.

היבה יזבק: אפשר לפתוח, אפשר לאכוף, אפשר לפקח שהכול יתנהל כראוי.

היבה יזבק: אנחנו מדברים על חנויות שנמצאות בתוך האוויר הצח – האנשים נכנסים ויוצאים, אפשר לפקח על זה.

היבה יזבק: אבל עצם ההמשכיות הזאת של הסגירה ההרמטית הזאת - לא לאפשר להזרים, כדי שיהיה להם תזרימים, וכדי שתהיה להם אפשרות לתחזק.

היבה יזבק: אנחנו מדברים עכשיו על תחזוקת המקומות האלה, בכדי להמשיך ולהתפרנס בכבוד, ובלי כל גב כלכלי מהממשלה - זה נשמע הזוי.

היבה יזבק: הדיון בא לבקש, לדרוש, ולבחון את פתיחת החנויות האלה שנמצאות באוויר הצח, שנמצאות בשווקים הפתוחים.

היבה יזבק: וכפי שראינו בשבוע האחרון - הרבה חנויות ייפתחו, אבל השווקים לא נמצאים בתוך המתווה והשאלה היא למה?

היבה יזבק: למה מפקירים את האנשים האלה?

היבה יזבק: אנחנו מדברים על עשרות שווקים כאלה, ועל מאות אלפים עד מיליוני שקלים של הפסדים יומיומיים בתוך השווקים האלה, בלי כל שיפוי, בלי כל פיצוי לבעלי העסקים הקטנים הללו.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אנחנו מודעים לגבי המתווה ותחנות היציאה.

יעקב מרגי: הרציונל הוא של מאסה מסוימת שהחליטו הגורמים המקצועיים לשחרר בתחנות הפתיחה והיציאה, אבל עדיין נשאלת השאלה, ויש קושי.

יעקב מרגי: לגבי השווקים הפתוחים - כשזה מקום פתוח, סכנת ההדבקה היא נמוכה יותר.

יעקב מרגי: כולם שואלים את השאלה הזאת למה?

יעקב מרגי: אני כבר לא נכנס לוויכוח של חנויות הרחוב, זה יוכרע בימים הקרובים.

יעקב מרגי: אבל השווקים הפתוחים, ולפי כל כללי שמירת מרחק – השאלה נשאלת.

יעקב מרגי: אבל אם הוא מקורה, סגור - הדין הוא אחר.

יעקב מרגי: לכן, גם נתנו מקום לדיון מהיר בסוגיה הזאת.

יעקב מרגי: הייתי רוצה לשמוע את משרד הבריאות.

יעקב מרגי: בבקשה, נשמע את משרד הבריאות.

יעקב מרגי: אשמח אם תאמרי לנו, השווקים הפתוחים, באיזו תחנה הם נמצאים?

ענת צוראל פרבר: הם נמצאים בתחנה הבאה יחד עם כל החנויות, מבחינת משרד הבריאות.

יעקב מרגי: שזו השלישית.

ענת צוראל פרבר: כמו שאמרתם קודם.

ענת צוראל פרבר: המסקנות שלנו מהגל הראשון, מההתנסות הלא טובה מהפתיחה מהגל הראשון, הייתה שפתיחה בבת אחת, או פתיחה שהיא לא באמת מדורגת, כי כל יום, יומיים, נפתח משהו אחר, היא לא טובה.

ענת צוראל פרבר: היא לא מאפשרת לנו לראות מה קורה.

ענת צוראל פרבר: היא לא מאפשרת לנו להיות עם יד על הדופק על ההדבקה, ולכן, היא גם לא מאפשרת לנו לעצור את ההדבקה.

ענת צוראל פרבר: ולכן, הוחלט בדיוק כפי שאמרתם קודם, על תכנית של כמה שלבים, וכל החנויות אמורות להיות בשלב הבא, בשלב השלישי, שייכנס לתוקף, אם התנאים יהיו נכונים, אם ההדבקה לא תעלה.

ענת צוראל פרבר: השלב הבא אמור להיות שלב של חנויות, שיש להן כמות גדולה ומתחלפת של אנשים, ולכן, זה נדחה לשלב השלישי.

יעקב מרגי: אבל את מכירה את הקושי של כל בעלי החנויות והשווקים הפתוחים, על החריגה שנתתם.

יעקב מרגי: יש חריג למה שקבעתם.

יעקב מרגי: השאלה, האם יש שווקים שהם הוחרגו?

יעקב מרגי: דבר שני, איך אנחנו אמורים לקבל בשוויון נפש שרשתות שקיבלו את ההיתר, את ההחרגה בגלל מוצרים חיוניים, והן משווקות כמעט כל דבר שזז - מה עם ההחרגה?

יעקב מרגי: יש שווקים שהם מוחרגים?

ענת צוראל פרבר: עוד פעם.

ענת צוראל פרבר: יש מוצרים חיוניים כמו מזון, כמו תרופות, שברור לכולנו שצריכים להיות מוחרגים.

ענת צוראל פרבר: אם לחנויות האלה יש דברים אחרים, מן הסתם אנחנו לא נסגור אותם, המטרה העיקרית – לספק מזון ותרופות ומוצרים חיוניים שאנשים לא יכולים להסתדר בלעדיהם.

ענת צוראל פרבר: לכן, ההיגיון אמר, שהן צריכות להמשיך ולהיפתח.

ענת צוראל פרבר: יחד עם זאת, לפתוח עכשיו את הכול ביחד, זה אומר שאנחנו חוזרים בדיוק למה שעשינו אחרי הגל הראשון.

ענת צוראל פרבר: וזה אומר שאנחנו תיכף נחזור עוד פעם לסגר שלישי וחבל.

יעקב מרגי: שאלתי בחלק הראשון של השאלה, אם יש שווקים שהוחרגו?

ענת צוראל פרבר: אנחנו לא ממליצים על החרגה של שום שווקים.

ענת צוראל פרבר: מבחינתנו, כל השווקים וכל החנויות, למעט, החנויות שהגדרנו לפני רגע, צריכים להיפתח בשלב השלישי.

יעקב מרגי: יש אורחים בזום שרוצים לדבר?

הגר יהב: שלום, אדוני היושב-ראש, תודה על הדיון, אני רוצה להתחבר לשאלתך הקודמת, ולעדכן כי כאשר הוחלט הסגר הקודם, ואושרו התקנות בוועדת החוקה, כן החריגו חנויות בשוק.

הגר יהב: למשל, בשוק מחנה יהודה, כן מאפשרים לחנויות שיש להן קיר מאחורה כן לעבוד, אבל לדוכן פתוח לא מאפשרים.

הגר יהב: למשל, בשוק באשקלון, כל השוק לא אפשרו לו לעבוד.

הגר יהב: אני גם בפוזיציה מטעם המגזר העסקי פה, וגם בשם החקלאות, כי הרי בסוף, ברגע שייצרו מצב שהסופרים מפוצצים באנשים, במקום סגור, וסגרו את האופציה של ללכת לקנות בשווקים הפתוחים, שבדרך כלל - - -

יעקב מרגי: הגר, נעלמת לנו.

לילי בן שלום: אני לילי, בעלת עסק בשוק הכרמל.

לילי בן שלום: פתחתי את העסק שלי לפני שנה, בשוק הכי תוסס ונוצץ כמעט של העולם.

לילי בן שלום: אני רק רוצה לשאול שאלה.

יעקב מרגי: סליחה, מה את מוכרת?

לילי בן שלום: אני, יש לי בית מאפיה, מעדנייה גיאורגית, נמצאת בלב שוק הכרמל.

לילי בן שלום: אני לא מצליחה להבין.

לילי בן שלום: אני עסק קטן.

לילי בן שלום: הסוחרים מסביבי, הם עסקים קטנים שלקחו את החנות מאנשים בדמי מפתח, שאפילו לא יכולים לאפשר להם להוריד את השכירות.

יעקב מרגי: לילי, בואי ונעשה סדר.

יעקב מרגי: את משווקת מוצרי מאפה.

לילי בן שלום: נכון.

יעקב מרגי: וזה נכנס לקטגוריה של מוצרי מזון.

לילי בן שלום: זה נכנס לקטגוריה של מסעדה.

לילי בן שלום: כשפתחו אותי למשלוחים לפני חודש, אחרי כל האקורדיון שאני כבר מתנהלת איתו שמונה חודשים, אני ורעיי אותו דבר.

לילי בן שלום: אבל בוא ותראה רגע.

לילי בן שלום: שוק הכרמל – פתחו אותי למשלוחים, כשאני משלמת 30% ל"וולט", ו"תן ביס" על המשלוח, ואז פתחו ל"טייק האוואי" לפני שבועיים.

לילי בן שלום: אתה יודע שאני יושבת עכשיו בבית ולא במסעדה, ואני סגורה – אתם יודעים למה?

לילי בן שלום: כי כל הסוחרים סוגרים.

לילי בן שלום: למה, אנשים באים לשוק הכרמל לאכול חצ'פורי?

לילי בן שלום: אנשים באים בגלל שהם הפכו להיות חוויה.

לילי בן שלום: הסוחרים לא נותנים להם לפתוח – אין פה שום היגיון שהם לא נותנים להם לפתוח – למה?

לילי בן שלום: בגלל שהם לא קונצרן?

לילי בן שלום: הם לא ויזל, הם לא שופרסל, הם לא רמי לוי, הם לא חברים באיגוד לשכות המסחר – בגלל זה סוגרים אותם.

לילי בן שלום: מישהי אמרה פה שלוקחים הלוואות בשוק השחור, אתם יודעים?

לילי בן שלום: איך היא אמרה?

לילי בן שלום: בקטנה, זה לא בשביל להציל את העסק, זה כבר במה להאכיל את הילדים שלהם.

לילי בן שלום: לקחו להם את הגאווה, את הפרנסה.

לילי בן שלום: אני רואה פה סוחרים, תאמין לי, יכאב לך הלב, אני מזמינה אתכם לבוא.

לילי בן שלום: הם עומדים ליד הדוכנים הריקים שלהם ושומרים עליהם, כי זה מה שהם יודעים לעשות כבר 50 ו-60 שנה.

לילי בן שלום: יש פה סוחרים של 60 שנה.

לילי בן שלום: איפה ההיגיון כשאני הולכת לסופר-פארם באלנבי, מתחת למגדל שלום – ערמות של אנשים בתור לקופה, קונים אקמול בדרך, קונים משחקים, בדרך קונים שתייה, בדרך קונים כל מה שרוצים.

לילי בן שלום: אבל הסוחר הפשוט, לעזאזל באוויר הפתוח לא יכול.

לילי בן שלום: תקשיבו, בתי-כנסת חזרו.

לילי בן שלום: אתה יודע, האבסורד – אני נמצאת במקום, הילדה שלי, יש לה תמונות כשהייתה בת שנתיים, פתחנו וידאו.

לילי בן שלום: ילדים בני שנתיים, יודעים לעשות סדר עדיפות, מה גדול, מה קטן, מי ראשון, מי שני.

לילי בן שלום: מי מזיק יותר, מי מזיק פחות.

לילי בן שלום: ההחלטות הפוליטיות הדוחות האלה, על הגב של העסק הקטן, הן החלטות דוחות, והן החלטות ברוטליות.

לילי בן שלום: החלטות שרומסות כל עסק קטן במדינת ישראל.

לילי בן שלום: תקשיבו, אתם אמנם תחזירו מתי שתחזירו – אם לא נצא לסגר שלישי, אני לא יודעת מה יקרה, אבל כבר אין לאן לחזור.

לילי בן שלום: בואו תראו בשוק הכרמל, השוק הכי תוסס.

לילי בן שלום: עזבו שהתיירים עוד שנה לא יחזרו, הם בסך הכול רוצים להתפרנס ב-500 שקלים ליום, היומית שלהם.

לילי בן שלום: באים לקוחות כדי לקחת אוכל ב"טייק האוואי", ופקחים מחכים משני הכיוונים, לראות את מי הם יתפסו.

לילי בן שלום: עומד על בר בחוץ ותופס ביס מהפה – תגידו, זו לא בושה.

לילי בן שלום: אתם לא מרחמים על כל אלה - - - את כל הכלכלה במדינה הזאת עד מתי?

לילי בן שלום: בואו, אתם רוצים שנתאגד?

לילי בן שלום: אין להם גם כסף להתאגד.

לילי בן שלום: אף אחד לא מסתכל עלינו.

יעקב מרגי: לילי, הזעקה שלך נשמעה ברור.

יעקב מרגי: הקושי הזה שלך, גם אנחנו שואלים.

לילי בן שלום: זה לא רק שלי, זה לא היגיון.

לילי בן שלום: אני רוצה שמישהו יענה לי למה?

לילי בן שלום: למה עכשיו בית-כנסת - כן.

לילי בן שלום: סופר עם רמי לוי - כן.

לילי בן שלום: ואני רוצה להבין, למה ההוא שמספק לי עופות או גבינה, לא יכול לפתוח – למה?

לילי בן שלום: אני רוצה לשמוע למה.

לילי בן שלום: הרי בן-אדם גם אין לו מקום לעמוד בתור, זה דוכן – למה?

לילי בן שלום: אני רוצה תשובה.

יעקב מרגי: את צודקת.

יעקב מרגי: את רוצה שיענו לך, תמתיני בסבלנות.

לילי בן שלום: אני באמת אשמח לשמוע למה?

יעקב מרגי: יש קושי להבין את ההיגיון – אין היגיון.

לילי בן שלום: אמרתי, אין היגיון.

יעקב מרגי: אמרתי, אין היגיון.

יעקב מרגי: כי אם היו מחליטים שאת יוצאת בשנייה, וההוא יוצא בשלישי, היו שואלים את אותה שאלה, כי בסוף צריך לשחרר כמות כל שבועיים.

יעקב מרגי: אבל לא אני קיבלתי החלטה.

יעקב מרגי: אני מקווה שמשרד הבריאות ואחרים יענו לך בהמשך.

לילי בן שלום: משרד הבריאות אין להם תשובה.

לילי בן שלום: היא לא יודעת לענות.

לילי בן שלום: מסכנה, היא גם לא אשמה.

יעקב מרגי: סבלנות, בבקשה.

יעקב מרגי: הגר, בעיות הקליטה שלך הסתיימו?

הגר יהב: סליחה.

הגר יהב: פשוט התנתק לי, אדוני היושב-ראש, אני מתנצלת.

הגר יהב: בהקשר של החקלאות.

הגר יהב: הרי החקלאים בישראל, מוכרים את התוצרת שלהם גם לרשתות השיווק וגם לשווקים.

הגר יהב: ברגע שהמדינה מייצרת את הסגירה הזאת - חקלאים הולכים ופשוט משמידים תוצרת.

הגר יהב: זה דבר אבסורדי.

הגר יהב: זה חלמאות, זה פשוט בושה.

הגר יהב: בהקשר הזה, ככל שיש יותר אפשרויות ללכת לקנות גם בשווקים, וגם בסופרים, ויש פריסה רחבה של כל המנעד של הדרך שבה ניתן לקנות מוצרים שהם הוגדרו חיוניים על-ידי המדינה, מוצרי מזון, אז ככה יש פחות עומס בסופרים.

הגר יהב: מה החכמה ששוק פתוח באשקלון סגור, אבל הסופר שנמצא כמה מטרים משם, מפוצץ באנשים שעומדים בתור, ונמצאים בצפיפות כזו, שבסופו של דבר יותר מסוכנת להידבקות מאשר בשוק פתוח.

הגר יהב: לכן, אנחנו מבקשים בהקשר הזה, וגם נלחמנו על זה בוועדת חוקה, ולצערנו, לא התקבלה עמדתנו, לפתוח באופן מידי את כל השווקים, ולא לייצר אפליה – לא במובן של עסקים פתוחים למול סגורים, ובטח, לא להביא למצב שתהיה פה השמדת תוצרת.

יעקב מרגי: תודה.

מירה סלומון: אני ממרכז השלטון המקומי.

מירה סלומון: אנחנו, בשלטון המקומי, ביקשנו לא אחת ולא שתיים, את משרד הבריאות, לאשר פתיחה של השווקים.

מירה סלומון: השווקים הם מקום שבו אפשר לרכוש מזון, דווקא האוכלוסיות החלשות ביותר, הן אלה שבדרך כלל, גם נמצאים בצד של מכירת המזון, גם נמצאים בצד של רכישת המזון, והכל נעשה במקום פתוח.

מירה סלומון: היה בעבר מתווה, שלאחר טיוב שלו, ראינו שהוא נכון, ואפשר להפעיל את השווקים באמצעותו.

מירה סלומון: אנחנו חושבים שצריך לחזור ולהפעיל את השווקים, וקוראים לממשלה לעשות זאת כמה שיותר מהר.

מירה סלומון: תודה, אדוני.

יאיר לוי: אני משוק הכרמל.

יאיר לוי: גם אני יש לי את אותה שאלה.

יאיר לוי: מדוע כל הרשתות – בתי כנסת, גני ילדים, להם מאשרים.

יאיר לוי: ולנו, בשוק הכרמל, ששוק הכרמל הוא כמו כל יתר השווקים בארץ, הם מפרנסים מאות אלפי משפחות, אם באופן ישיר, ואם באופן עקיף.

יאיר לוי: זה לא ייתכן שיאשרו לכל המקומות הסגורים שהשכם והערב עבדו - - -

יעקב מרגי: יאיר, מה אתה מוכר בשוק הכרמל?

יעקב מרגי: כל השוק סגור?

יאיר לוי: כן.

יאיר לוי: כל השוק סגור, למעט ירקות שעושים משלוחים, וגם זה בקושי.

יעקב מרגי: מה אתה מוכר?

יאיר לוי: פיתה דרוזית.

יעקב מרגי: ולך, אסור למכור את זה.

יאיר לוי: עד לפני יומיים היה אסור למכור את זה.

יעקב מרגי: ועכשיו?

יאיר לוי: השוק סגור.

לילי בן שלום: עכשיו מותר, אבל אין אנשים.

יעקב מרגי: הבנתי.

יעקב מרגי: חשוב שייאמר.

יאיר לוי: הכול פוליטי.

יאיר לוי: זה הכול פה פוליטיקה, זה לא יעזור כלום.

יאיר לוי: הם כבר קבעו - ביבי, ביבי, והמפלגות הדתיות, קבעו מה כן ומה לא.

יאיר לוי: זה לא יעזור כלום.

יאיר לוי: כל הוועדה הזאת, לדעתי, זה סתם.

יעקב מרגי: לא הכול פוליטי.

יעקב מרגי: אנחנו נקרא לממשלה בסיכום דברים ברורים.

לילי בן שלום: בבקשה, באמת.

לילי בן שלום: אני באמת חייבת שנייה להבין, זו פעם ראשונה בזום בוועדת הכלכלה.

לילי בן שלום: אני באמת רוצה להבין.

יעקב מרגי: נראה לי שאת מרגישה בבית.

יעקב מרגי: פעם ראשונה השתלטת על הדיון.

יעקב מרגי: אמרתי, תרגישי בנוח, בתור פעם ראשונה.

לילי בן שלום: ביבי, צועק למצלמה, רגע, חכו לי עוד קצת – למה נחכה?

לילי בן שלום: שהוא ימשיך להעשיר את ויזל, את רמי לוי, את כולם על חשבוננו?

לילי בן שלום: הוא גם משנה הרגלי צריכה של לקוחות.

לילי בן שלום: אתה יודע, אני רואה פה חנויות באלנבי, שבחיים לא היו מוכרות דברים.

לילי בן שלום: עוד מעט ימכרו ירקות בחנות של פלאפונים, כי פלאפון זה חיוני.

לילי בן שלום: תקשיבו, החוסר נורמליות הזאת.

לילי בן שלום: אני מבקשת שתזמינו אותי כל פעם לוועדה.

יעקב מרגי: נאמר את הדברים בסוף הדיון.

יאיר לוי: עוד משפט בבקשה.

יאיר לוי: ביבי, מעניין אותו כל יום בתקשורת, בטלוויזיה להופיע.

יאיר לוי: התקשרו אליו מאמריקה, מדנמרק, מאפריקה - זה מה שהוא יודע.

יאיר לוי: אבל בשוק הכרמל, וביתר השווקים, אנשים פה קורסים, הולכים לשוק האפור.

יאיר לוי: עושים הלוואות מפה, ולהחזיר לשם - זה לא מעניין אותו.

יאיר לוי: מתקשרים אליו מאפריקה, מצרפת, מהולנד - - -

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: מחית אמרת, נתנו לך את זכות המחאה.

לילי בן שלום: משפט עתידי.

לילי בן שלום: תקשיבו, גם מחר בבוקר, כשהסגר יחזור, מהסגר הראשון, לקח לאנשים חודש וחצי להגיע לשוק.

לילי בן שלום: השוק הזה הוא 50% תיירים, שהם מן הסתם יבקרו פה עוד שנה וחצי, שנה.

לילי בן שלום: תקשיבו, כל יום שהעסק הזעיר, הקטן הזה, שמפרנס נכדים וילדים, כבר שושלת, מהבסטה, מהדוכן הקטן הזה – כל יום שהוא לא עובד, זה מוות נפשי, רוחני וכלכלי בשבילו.

לילי בן שלום: אני אומרת לכם, אני אעשה הכול, לא משנה מה.

לילי בן שלום: אין יותר, נגמר.

לילי בן שלום: מאז שפתחו את בתי הכנסת ביום ראשון, את הספר, ואת הקוסמטיקה, זה יותר חשוב – מאז, לא שזה לא חשוב, חלילה, הם גם סובלים, כולם סובלים.

לילי בן שלום: אבל חוסר ההיגיון נגמר.

לילי בן שלום: אין יותר.

לילי בן שלום: אין יותר אהדה וסגידה לממשלה - - - הזויות.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: בבקשה, היבה.

היבה יזבק: אני רוצה להגיד לסיכום, רואים שגם מהזעקה שאנחנו שומעים מבעלי החנויות, עד כמה ההחלטה היא גם לא הגיונית, וגם לא פר, ואין בה שום צדק לאנשים שמחזיקים את החנויות האלה כדי להתפרנס בכבוד.

היבה יזבק: אנחנו חוזרים ודורשים, שהשווקים הפתוחים, ייפתחו מיד.

היבה יזבק: זו הדרישה הארגונית.

היבה יזבק: זה המצב הארגוני.

היבה יזבק: אפשר להפעיל אכיפה.

היבה יזבק: אפשר להפעיל גם פיקוח מתמשך, יש הרבה דרכים לפקח שם.

היבה יזבק: אבל להשאיר אותם במצב של סגירה - זה פשוט להגביר את המצוקה.

היבה יזבק: פשוט מאוד לעשות עוד עוול לאנשים האלה, ולעסקים האלה שפחות הם שורדים.

היבה יזבק: תודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אני מסכם את הדיון.

יעקב מרגי: הוועדה מודה לחברות הכנסת המציעות שהביעו את מצוקת השווקים הפתוחים במשבר הזה.

יעקב מרגי: אנחנו אמנם שמענו מנציגי משרד הבריאות שהשווקים מיועדים לתחנה השלישית, זאת אומרת, בעוד שבוע ויותר.

יעקב מרגי: אני קורא לממשלה לבחון בהחלטה הקרובה - אני שומע שיש רצון לקבל החלטה על סוגיות חנויות הרחוב, להכניס ולהכליל במידה ותתקבל החלטה, גם את השווקים הפתוחים.

יעקב מרגי: אני חושב כלקח מתחנות יציאה הראשונה והשנייה, צריך לתת איזה היגיון.

יעקב מרגי: נכון שההיגיון של הכמות, זה היגיון בריא ונכון.

יעקב מרגי: אבל צריך להשתדל כמה שאפשר שיהיה עם אופי דומה, עם מאפיינים דומים.

יעקב מרגי: כפי שאמרו גם הסוחרים - זה שפתחת לי עכשיו, וכל השוק סגור, זה לא נותן לי שום מענה.

יעקב מרגי: וקשה, קשה להסביר לציבור פתיחה של מקומות אחרים בחלל הפתוח, או רשתות שיווק גדולות לעומת חנויות רחוב ושווקים פתוחים, שאנחנו יודעים שבשטח פתוח מקדם הדבקה נמוך.

יעקב מרגי: אנחנו קוראים כאן בוועדה, את זעקתם של הסוחרים, ומבקשים לאשר זאת בהקדם, עוד לפני התחנה השלישית, לייצר תחנת ביניים בתחילת השבוע הקרוב, שיהיה אפשר לפתוח את חנויות הרחוב ואת השווקים.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: הישיבה נעולה.