ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 23, פרוטוקול מספר 83, 2020-10-28 09:15

חיים כץ: בוקר טוב, היום יום רביעי בשבוע, ה-28 באוקטובר 2020, י' בחשוון התשפ"א.

חיים כץ: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות בנושא הצעת חוק התכנית לסיוע כלכלי (נגיף הקורונה החדש) (הוראת שעה) התשפ"א–2020.

חיים כץ: לפני זה אני מדבר לאוצר.

חיים כץ: היינו אמורים לדון היום בבוקר במענקים שאתם רוצים לתת למובטלים שהם מובטלים מהיום.

חיים כץ: אני לא יודע למה לא הבאתם את זה ולמה זה לא עלה, אבל אני רוצה להבהיר לך חד משמעית: לא יעלה לפה לוועדה דיון בנושא המענקים למובטלים אם לא תשלמו למתנדבי שירות לאומי, שעובדים ואתם לא נותנים להם חל"ת.

חיים כץ: לא יעלה דיון כזה.

חיים כץ: אני מדבר אתכם כבר יותר מדי זמן ואתם לא מתייחסים.

חיים כץ: כמו כן, לחיילים בעלי משפחות עם רישיון עבודה שלא יכולים לעבוד.

חיים כץ: כמו כן יש מקבלי הבטחת הכנסה.

חיים כץ: זה סכומים קטנים.

חיים כץ: רציתם לתת 2,000 שקל, אמרתם: זה 10 מיליון, אמרתי: תורידו מה-2,000 שקל 20 שקל.

חיים כץ: ל-450,000 איש אתם רוצים לתת, זה נותן לכם את ה-10 מיליון, ותיתנו במקום 2,000 – 1,980, 110 פעמים חי.

חיים כץ: לא קרה כלום אם אין לכם את הכסף.

חיים כץ: אבל חיילים שאין להם לחיות, עם רישיונות עבודה, ומתנדבי שירות לאומי שפוטרו ואחרי השירות לא נותנים להם לעבוד, ומקבלי הבטחת הכנסה – אל תביאו בכלל את המענק אם לא תכניסו לחבילה הזאת גם את האוכלוסיות האלה.

חיים כץ: נגמר.

חיים כץ: בסדר?

חיים כץ: אז אחד גמרנו.

חיים כץ: לא הגשתם עד היום, יש לי זמן, יכול לחכות, הכול בסדר.

חיים כץ: זה סיימנו.

חיים כץ: אנחנו נעבור עכשיו להצעת החוק.

חיים כץ: המתכונת תהיה כזאת: אני אפתח דברי פתיחה, יעלה כל מיני סוגיות.

חיים כץ: הרצנו, עוד לא התחלתי לדבר אתה רוצה לדבר?

יוראי להב-הרצנו: לא, שתרשום אותי לדבר.

חיים כץ: חכה.

חיים כץ: אני אעלה כל מיני סוגיות, שאני חושב שיש בעיה בחוק הזה.

חיים כץ: האוצר ישמע את הבעיות, הוא יכול לעשות חושבים, הוא יכול לעצור את הדיון, הוא יכול להגיד שהוא מושך את החוק, הוא יכול לצאת להתייעץ, הוא יכול לשמוע אחר כך חלק מהח"כים, מאחר שיש פה הרבה ח"כים שירצו לדבר, אחד כנראה ידבר בוועדת כספים – אתה תקבל רשות דיבור, אל תדאג, אני צוחק.

חיים כץ: אם לא נצחק נשתגע.

מיקי לוי: לא חשבתי אחרת.

מיקי לוי: ולא יכולים לעצור אותי.

חיים כץ: אפשר, אפשר.

חיים כץ: שלא תופתע.

חיים כץ: ונעשה אחד-אחד – אחד תעשיינים, אחד או שני ח"כים, ננסה למצוא את האיזון.

חיים כץ: מה שאני מבקש, אין שיחות, ולא מדברים ולא הערות ביניים תוך כדי דיון.

חיים כץ: אין.

חיים כץ: מי שרוצה שירשום, יקבל את רשות הדיבור, יגיד מה שהוא רוצה.

חיים כץ: גם אם זה לא מוצא חן פה בעיני אנשים, הוא יגיד את מה שהוא רוצה ואף אחד לא יפריע לו.

חיים כץ: אז אני אתן כמה מילות רקע.

חיים כץ: מאחר שכל הח"כים ביקשו לדבר, אז לא צריך להצביע אני אתן לכולם – אחד מפה, אחד מפה, אחד מפה, בסדר כזה, כולם ידברו, לא צריך להצביע.

חיים כץ: אחד שיגיד: כבר אמרו את מה שאמרתי, יוכל לוותר.

חיים כץ: ב-14 באוקטובר פורסם להערות הציבור תזכיר חוק התוכנית לסיוע כלכלי (נגיף הקורונה החדש) (הוראת שעה), התשפ"א–2020.

חיים כץ: תזכיר החוק הינו בהמשך לפסק דינו של בית המשפט העליון, בג"ץ 1633, "סל" שירותי סיעוד נגד מדינת ישראל, מיום ה-27 ביולי 2020, בו פסק בית המשפט העליון שתקופת בידוד לא תיחשב מחלה כהגדרתה בחוק דמי מחלה – תרשמו לכם:

חיים כץ: לא תיחשב מחלה כהגדרתה בחוק דמי מחלה – ובהתאם פסל את תעודות המחלה הגורפות שהוציא משרד הבריאות ביום ה-4 בפברואר 2020, לכל עובד שנדרש לשהות בבידוד בגין נגיף הקורונה.

חיים כץ: תזכיר חוק ימי הבידוד קובע, שעובד שנעדר מעבודה בשל הוראות צו בריאות העם יהיה זכאי לעשות שימוש בימי המחלה שצבורים לו במסגרת עבודתו, ויקבל עליהם תגמול בהתאם לתגמול הקבוע בחוק דמי מחלה, קרי אפס מהשכר מהיום הראשון, 50% מהיום השני והשלישי ו-100% מהשכר ביום הרביעי ואילך.

חיים כץ: עוד נקבע בתזכיר החוק, שהמדינה תישא באופן שווה עם המעסיק בעלויות ימי הבידוד החל מהיום הרביעי, וזאת למעט בגופים ציבוריים כהגדרתם בתזכיר החוק.

חיים כץ: עוד נקבע שהמדינה תממן את היעדרותם של העובדים שאין ברשותם ימי מחלה בשיעור הבא: אפס על היום הראשון, 50% מהשכר על היום השני והשלישי, ו-70% מהשכר מהיום הרביעי ואילך.

חיים כץ: תזכיר החוק פורסם בהתאם להסכמות אליהם הגיעו המדינה, התאחדות התעשיינים והסתדרות העובדים הכללית החדשה.

חיים כץ: יש לי כמה הערות.

חיים כץ: בתזכיר החוק יש גוף מתוקצב.

חיים כץ: מה זה גוף מתוקצב?

חיים כץ: עיריות, חברות ממשלתיות, עסקיות, לא עסקיות?

חיים כץ: למה המדינה משפה חברה עסקית פרטית, קרי אלביט, ולא משפה את רפא"ל?

חיים כץ: לא יודע.

חיים כץ: למה בעירייה, שיש הסכם קיבוצי, במקומות שיש הסכמים קיבוציים מיטיבים עם העובדים, דמי המחלה מהיום הראשון, למה לקחו להם שלושה ימים?

חיים כץ: למה המדינה מחייבת את העובדים ב-12 או ב-14 ימי מחלה – אני לא מדבר על הכסף של היום הראשון – וגומרת להם את ימי המחלה השנתיים?

חיים כץ: ומה יקרה אם חלילה הבן-אדם יהיה חולה?

חיים כץ: מאיפה הוא ייקח ימי מחלה?

חיים כץ: ואם הוא יהיה בבידוד שלוש פעמים, אז יהיו לו 36 ימי מחלה שאין לו, מה בדיוק הוא יעשה?

חיים כץ: הייתם באים ברמה שכלית והייתם אומרים: תראה, הימים שהמדינה משלמת למעסיקים לא יחושבו לעובדים כימי מחלה.

חיים כץ: כי מה קורה?

חיים כץ: אותו מעסיק עם ה-1,000 עובדים, שהוא משלם 50%, והמדינה משלמת בגין העובד הזה 50%, כשאני מנטל את הימים התחיליים, אותו מעסיק מקבל את כל מלוא התמורה, כי הוא קיבל מהמדינה חצי, ויורד לו מהחוב 14 ימי מחלה או 12 ימי מחלה.

חיים כץ: זאת אומרת הוא עשה דחיית תשלומים.

חיים כץ: אחר כך קראתי פוש, ששר האוצר אומר, שעד עשרה עובדים, בסיכום עם קרן ברק, הוא הגיע להטבה שהמדינה תעלה את האחוזים.

חיים כץ: מה זה תעלה את האחוזים?

חיים כץ: לכמה אחוזים היא תעלה את האחוזים?

חיים כץ: קרן, אם את מסכמת תגדירי – עד עשרה עובדים המעסיק לא ישלם שקל.

קרן ברק: בשביל זה אנחנו פה עכשיו.

חיים כץ: ולא העובד ישלם.

חיים כץ: והמדינה תישא בכל ההוצאות – לא עד עשרה עובדים, אנחנו עובדים לפי ח"י וחמסות, אז יהיה אחד ח"י, אחד חמסה – עד 23 עובדים, לא העובד ישלם אגורה, המדינה תישא בכל ההוצאות, ולא יורידו לעובד יום בידוד אחד.

חיים כץ: אחד.

קריאה: נגמר הדיון.

קריאה: יום מחלה, לא יום בידוד.

חיים כץ: יום מחלה.

חיים כץ: אם אתם רוצים לעשות הגדרה של ימי בידוד - - -

יוליה מלינובסקי: אפשר ללכת?

חיים כץ: יוליה, את מפריעה.

יוליה מלינובסקי: לא, אני בעדך.

אוסאמה סעדי: ואנחנו לא בעדו?

אוסאמה סעדי: את בעדו ואנחנו לא? מה זה?

חיים כץ: אוסאמה, אתה מפריע בכוונה?

אוסאמה סעדי: לא, היא אומרת "אנחנו בעדך".

חיים כץ: גם אתה, גם אתה.

אוסאמה סעדי: גם אני, בטח.

חיים כץ: אם אתם רוצים לעשות הגדרה של ימי בידוד ולהתייחס לימי בידוד, תתייחסו לימי בידוד.

חיים כץ: לא יכול להיות שבחקיקה מזורזת כזאת תהרסו הסכמים קיבוציים, הסדרים קיבוציים, חוזים אישיים – כלום, ככה בהינף יד סוגרים, נגמר העסק.

חיים כץ: נראה לכם שזה רציני?

חיים כץ: באמת נראה לכם שזה רציני?

חיים כץ: לא יודע, לי זה לא נראה.

חיים כץ: בכל אופן, בשביל להדגיש: עסקים קטנים שלא שופו ולא ניתן להם – עד 23 עובדים לא ישלמו שקל, לא העובדים ולא המעסיקים.

חיים כץ: המדינה תישא בכל העלויות.

חיים כץ: ככה זה צריך להיות.

חיים כץ: לאן אתה הולך, מיקי?

חיים כץ: בוא שב.

חיים כץ: עד שיש לי זכות שתהיה בוועדה.

חיים כץ: שב.

מיקי לוי: חיים, רגע.

מיקי לוי: יש לי בעיות בכספים.

מיקי לוי: כמעט לקחת לי את כל מה שרציתי להגיד.

מיקי לוי: אם אני אשאר, תיקח לי גם את ה-5% הנותרים.

מיקי לוי: אם הדיון יסתיים בסיכום הזה שלך, פעם ראשונה בוועדה אין לי מה להגיד.

חיים כץ: בפעם שעברה גם לא היה לך מה להגיד.

מיקי לוי: לא, הייתה לי הארה קטנטנה, הארה עם א'.

חיים כץ: ככה יהיה.

חיים כץ: שמעת?

חיים כץ: ככה יהיה.

חיים כץ: אם לא, לא יהיה.

חיים כץ: שמעת?

מיקי לוי: אני מיותר בדיון הזה, אדוני היושב-ראש.

מיקי לוי: תודה רבה.

קרן ברק: מיקי גם חתום על החוק שלי, דרך אגב.

חיים כץ: אה, לא צרפנו.

קרן ברק: חיים, אתה צריך לאחד את החוקים באמת.

חיים כץ: אתם רואים?

חיים כץ: זו פעם ראשונה שאני מתכונן לדיון.

חיים כץ: אני בא ככה, קורא בבוקר, שומע, התכוננתי.

חיים כץ: הינה רשמתי: מפעלים קטנים עד 23 עובדים.

יוראי להב-הרצנו: חיים, אבל זה ככה כל פעם בוועדה – אתה בא בבוקר, רואה את החומרים.

חיים כץ: עכשיו, יש לי שאלה למדינה.

יוליה מלינובסקי: אוי, כמה שאלות יש על המדינה.

חיים כץ: אם אתם כבר הולכים להשית על העובד ימי מחלה שהם ימי בידוד, ואתם הולכים לחייב אותו ביומיים, למה אתם לא טובי לב ואומרים לו: אנחנו מאפשרים לך במסגרת החוק לבחור מה שאתה רוצה – או שביומיים האלה תחייב ימי חופש או מחלה.

חיים כץ: בשביל להיות נדיבים קצת.

חיים כץ: אתה אומר: וואלה, במקום להוריד לך יומיים, קח ימי חופש.

חיים כץ: יש לך צבירה של ימי חופש, לפחות בעיריות, במוסדות, אתה גומר את המכסה, בין כה וכה מקזזים לך, יאללה הרווחת יומיים מחלה.

חיים כץ: אדוני ממשרד האוצר, אני מבין עכשיו למה אולי רציתם להעביר את זה לוועדת הכספים.

חיים כץ: אולי.

חיים כץ: אולי שם זה היה יותר נוח.

חיים כץ: פה יש יו"ר ועדה, אולי הוא קצת אגרסיבי, אולי הוא מבין קצת בדיני עבודה.

חיים כץ: אולי, לא יודע.

חיים כץ: אבל אני חושב שזה לא הוגן ולא הגון לנסות להעביר ליבה של ועדה לוועדה אחרת – ליבה – גם עיסוק בביטוח לאומי, גם בדיני עבודה, גם בבריאות, קרי מחלה.

חיים כץ: או שאתם יודעים שבידוד זה לא מחלה?

חיים כץ: אם אתם יודעים שבידוד זה לא מחלה, אתם יכולים להגיד: מאה אחוז, אנחנו רוצים להעביר את זה, כי אנחנו לא דנים בבריאות.

חיים כץ: אבל זה מאחורינו.

חיים כץ: לא היה לי ספק שזה יבוא לפה.

חיים כץ: ושמעת את מה שאני מבקש.

חיים כץ: אתה רוצה לעצור את הדיון, ללכת הביתה, לעשות חושבים, אתה רוצה לשמוע את החברים – מה שאתה רוצה.

חיים כץ: תחליט עכשיו.

חיים כץ: החלטה שלך.

איציק דניאל: אני יכול להתייחס?

חיים כץ: תתייחס.

איציק דניאל: אז קודם כול אני מאגף התקציבים, משרד האוצר.

איציק דניאל: אנחנו שמחים על הדיון הזה, ונעלמה נקודה אחת שחשוב לציין.

איציק דניאל: יושב-ראש הוועדה ציין נכון, באמת הסוגיה וההתכנסות שלנו פה היא בעקבות פסיקה של בג"ץ, שקבע שהמנגנון הקודם – תעודת המחלה הגורפת – ייפסק בסוף ספטמבר.

איציק דניאל: בעקבות הפסיקה של בג"ץ נכנסנו לדיון אינטנסיבי ביחד עם המעסיקים וארגוני העובדים, כמו שיו"ר הוועדה ציין, וההסדר שלפניכם נעשה בתיאום והסכמה איתם.

רועי כהן: איזה תיאום?

רועי כהן: עם מי דיברתם?

חיים כץ: פה יש אחד.

חיים כץ: אני לא עובד לא אצל העסקים הקטנים ולא אצל התעשיינים ולא אצל ההסתדרות.

חיים כץ: אני פה יושב בתור רגולטור של הכנסת על החלטות הממשלה, ולא מעניין אותי עם מי סיכמת, לא מעניין עם מי לא סיכמת.

חיים כץ: לא מעניין.

חיים כץ: פה בוועדה לא יעבור כזה דבר.

חיים כץ: זאת אומרת, גם לא תהיה הצבעה, זה לא יגיע למליאה, לא ניתן לך אפשרות.

חיים כץ: מאחר שאני לא חדש בכנסת ואני מכיר את הכללים, אז אני לא אתן לך אפשרות להפיל אותי במליאה.

חיים כץ: לא אתן לך.

חיים כץ: בבקשה.

חיים כץ: ואני מבקש להפריע לו.

חיים כץ: שמעת, רועי?

חיים כץ: תן לו מה שהוא רוצה.

חיים כץ: גם כשאתה תדבר וזה לא יתאים לו, הוא לא יפריע לך.

איציק דניאל: אז כמו שאמרתי, בעצם בסוף ספטמבר בג"ץ החליט שהמנגנון הקודם נפסק.

איציק דניאל: אנחנו ביקשנו אורכה מבג"ץ עד ה-28 בחודש הזה, זה בעצם ביום הנוכחי.

איציק דניאל: הצעת החוק שלפני

איציק דניאל: כם הוגשה על ידי הממשלה ביום שני שעבר ולצערנו התעכבה.

איציק דניאל: חשוב לדעת פה את לוחות הזמנים.

איציק דניאל: המצב המשפטי – אולי יועצים משפטיים של המשרד או של הוועדה יכולים להגיד מה קורה מכאן והלאה, אבל בעצם פסיקת בג"ץ נכנסת ממחר לתוקף וצריך לתת עליה גם את הדעת מבחינת לוחות הזמנים.

איציק דניאל: זאת נקודה אחת.

אוסאמה סעדי: ואז מה?

אוסאמה סעדי: אני רוצה לשאול את היועצים המשפטיים: נגיד שאין חוק והיום מסתיים, מה קורה מבחינה משפטית?

חיים כץ: אנרכיה.

אוסאמה סעדי: אז אני שואל את היועצים המשפטיים.

חיים כץ: אבל הוא עוד לא גמר לדבר, אוסאמה.

אוסאמה סעדי: אבל הוא רוצה לעבור לנקודה השנייה.

חיים כץ: אנרכיה.

חיים כץ: אין בידוד.

חיים כץ: כל אחד יעשה מה שהוא רוצה, כי בן אדם לא יפקיר את המשפחה שלו בגלל הודעה כזאת או אחרת.

אוסאמה סעדי: מי שנמצא בבידוד מה יעשה?

קריאה: לא יקבל.

חיים כץ: אנרכיה תהיה.

אוסאמה סעדי: אבל מי שנפגע מזה זה העובד.

חיים כץ: לא.

אוסאמה סעדי: מה לא?

חיים כץ: המדינה, המדינה.

חיים כץ: העובד לא יישאר בבידוד.

אוסאמה סעדי: אז הוא יפר את החוק?

חיים כץ: נכון.

חוה אתי עטייה: הוא לא ידווח על הבידוד.

קריאה: ונחזור לסגר שלישי.

חיים כץ: אוסאמה, אתה יודע מה יקרה?

חיים כץ: נחזור לבג"ץ ונודיע לו, שההסכם הזה שעושק את העובדים ופוגע במעסיקים הקטנים שנפגעו לאורך הדרך - -

אוסאמה סעדי: בטל ומבוטל.

חיים כץ: - - לא מקובל על כנסת ישראל.

חיים כץ: שהמדינה בינתיים תשפה את העובדים והמעסיקים ותדון על הסכם חדש.

חיים כץ: אבל כנראה שנציג האוצר פה לא יוכל לקבל פה החלטות מבלי להתייעץ עם הממונים עליו.

חיים כץ: אני מבין.

אוסאמה סעדי: שיבוא השר.

חיים כץ: לא יודע.

חיים כץ: אני לא מכתיב להם.

חיים כץ: הם לא מכתיבים לי ואני לא מכתיב להם.

חיים כץ: אני הרגולטור של הכנסת על הממשלה.

חיים כץ: הפרדת רשויות.

חיים כץ: ולכן תן לו לדבר.

אוסאמה סעדי: שאלתי, אני נותן לו לדבר.

חיים כץ: תן לו, אתה מפריע לו.

אוסאמה סעדי: סליחה.

חיים כץ: בבקשה.

איציק דניאל: דבר אחרון, דיברת על ההסכמות שהיו בעצם עם ארגוני המעסיקים וארגוני העובדים.

איציק דניאל: נגיד שההסכם הזה הוא עסקת חבילה אחת.

איציק דניאל: בראייה שלנו יש פה מנגנון מאוזן בין העובדים ובין המעסיקים, כל גורם בהסדר הזה נותן משהו ומקבל משהו.

איציק דניאל: וגם אתה, יו"ר הוועדה, ציינת באמת שההסדר הזה מתייחס לשני הצדדים, כל אחד מהם נותן משהו ומקבל משהו, גם העובד וגם המעסיק.

איציק דניאל: בעינינו ההסדר הזה ראוי.

איציק דניאל: אני מניח שנצלול לסוגיות כשנתחיל להקריא את החוק, ואז נוכל להתייחס נקודה נקודה.

חיים כץ: לא נקריא את החוק.

חיים כץ: אתה חי בסרט.

חיים כץ: החוק לא עובר להקראה עד שאתה לא מביא לי פתרון לכל מה שאמרתי.

חיים כץ: לא עובר להקראה.

חיים כץ: לא נקריא ולא נצביע ולא יהיו הסתייגויות ולא יהיו דיבורים.

חיים כץ: אתה תוכל לשמוע, אחר כך ללכת הביתה, לשבת עם הצוות שלך, ולבוא להתדיין על מה אתה נותן, על מה אתה לא נותן.

חיים כץ: קווים אדומים: 23 עובדים, קרי הוא לא עובד, המעסיק לא משלם שעה, המדינה משפה מלא.

חיים כץ: טוב לך – טוב; לא טוב – סע.

יוליה מלינובסקי: יש לנו עוד דברים חשובים, חוץ ממה שאמר היושב-ראש.

חיים כץ: בבקשה.

אתי גבאי-מורלי: אפשר להתייחס מהאוצר?

חיים כץ: תקבלי רשות דיבור.

חיים כץ: כולם ידברו.

אוסאמה סעדי: לא, אבל יש הצעות חוק פרטיות שהוצמדו.

חיים כץ: הן יוצמדו.

חיים כץ: אתה רוצה להצמיד אותן עכשיו?

חיים כץ: מאה אחוז.

אוסאמה סעדי: קודם שנציג את זה.

אתי גבאי-מורלי: אפשר לסיים את ההתייחסות מהאוצר בבקשה, ברשותך?

חיים כץ: סיימה.

חיים כץ: מי גברתי?

אתי גבאי-מורלי: אני גם מהאוצר.

חיים כץ: אני לא זוכר שביקשת רשות דיבור.

אתי גבאי-מורלי: לא, שאלתי.

חיים כץ: אז הינה, אני אומר לך לא.

אתי גבאי-מורלי: אוקיי, תודה.

קרן ברק: מאיפה את, מהאוצר?

אתי גבאי-מורלי: אני מהאוצר.

קרן ברק: מאיזה אגף?

אתי גבאי-מורלי: מאגף הממונה על השכר, שכן מבין ביחסי עבודה ובהסכמים.

חיים כץ: מאה אחוז.

חיים כץ: רוצה לדבר, תרימי את היד, אני אראה, ארשום, ומתי שאני אחליט שאת תדברי – תדברי.

אתי גבאי-מורלי: תודה רבה.

יוליה מלינובסקי: אפשר להתייחס?

חיים כץ: לא.

נעה בן שבת: יש כאן שלוש הצעות חוק פרטיות, שאפשר למזג אותן עם הצעת החוק הממשלתית, באישור ועדת הכנסת.

נעה בן שבת: זה טעון אישור ועדת הכנסת לפי סעיף 84 לתקנון הכנסת.

נעה בן שבת: אז אתם מבקשים להצביע על המיזוג?

חיים כץ: כן.

נעה בן שבת: אז ממזגים פשוט את שלוש ההצעות.

חיים כץ: שלוש הצעות חוק של מי?

קרן ברק: אנחנו נציג אותן גם?

נעה בן שבת: אחת של חברת הכנסת קרן ברק, אחת של חבר הכנסת אוסאמה סעדי ואחת של חבר הכנסת משה ארבל.

חיים כץ: ואתם מעוניינים למזג אותן?

קרן ברק: כן.

אוסאמה סעדי: כן.

חיים כץ: מי בעד המיזוג?

חיים כץ: ירים את ידו.

חיים כץ: תודה רבה.

חיים כץ: לא, אלה שאין להם זכות הצבעה פה לא מרימים את היד.

קרן ברק: אני במקום קטי.

חיים כץ: היא יודעת שאת במקומה?

חיים כץ: טוב, אני אדבר איתה.

חיים כץ: המיזוג אושר.

חיים כץ: אז כל חברי הכנסת שנמצאים פה ויש להם זכות הצבעה תמכו במיזוג.

נעה בן שבת: לפי סעיף 84(ד), על בסיס הנוסח שעבר קריאה ראשונה.

חיים כץ: לפי סעיף 84, על בסיס הנוסח הממשלתי שעבר קריאה ראשונה.

חיים כץ: וזה צריך לעבור לוועדת הכנסת?

נעה בן שבת: כן.

חיים כץ: וזה יעבור לוועדת הכנסת לאישור.

חיים כץ: תודה רבה.

חיים כץ: יוליה, בבקשה.

חיים כץ: ראיתי את כולם.

אוסאמה סעדי: אבל מציגים את החוק קודם, חיים.

קרן ברק: מי שהגיש את החוק.

יוליה מלינובסקי: נו, אוסאמה, תוותר לי, תהיה ג'נטלמן.

קרן ברק: אבל, יוליה, זה חוקים שלנו, תני לנו קודם להציג אותם.

נעה בן שבת: כיוון שהצעות החוק ממוזגות לקריאה הראשונה, גם זו הייתה התחייבות של חבר הכנסת, להסכים להצעת החוק הממשלתית, אז אני לא חושבת שיש טעם כרגע להצגות של הצעות החוק האלה.

חיים כץ: את לא צריכה להציג אותן, את תוכלי לדבר פה מה שאת רוצה במסגרת הדיבור.

חיים כץ: הכול בסדר.

חיים כץ: יוליה.

יוליה מלינובסקי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יוליה מלינובסקי: אני רוצה להתייחס לכמה נקודות.

יוליה מלינובסקי: קודם כול בעיניי ימי בידוד זה כמו מילואים.

יוליה מלינובסקי: המדינה החליטה שאנשים צריכים להיכנס לבידוד מסיבות כאלה ואחרות.

יוליה מלינובסקי: זה לא שבן אדם בא ומתנדב, ימי הבידוד זה כמו מילואים מהיום הראשון.

יוליה מלינובסקי: אני לא רואה שום סיבה שהעובדים יישאו בנטל הזה גם על חשבון ימי החופשה או על חשבון ימי מחלה.

יוליה מלינובסקי: זה לא מקובל עלינו.

יוליה מלינובסקי: כל הנטל חייב להיות על המדינה, כי זו החלטה של המדינה.

יוליה מלינובסקי: וכמה נקודות נוספות.

יוליה מלינובסקי: היום ימי הבידוד במדינת ישראל הם 14 יום.

יוליה מלינובסקי: וכולנו יודעים שזה סתם.

יוליה מלינובסקי: זאת אומרת, יש יסוד סביר להניח שאפשר לקצר את זה לפחות לעשרה ימים, וזה בסדר מבחינה רפואית, שמענו את משרד הבריאות, זה כפוף לבדיקות.

יוליה מלינובסקי: זה כבר מוריד את העלויות.

יוליה מלינובסקי: פשוט זה נושא של החלטה.

חיים כץ: יוליה, את מרוויחה סך הכול 50,000 שקל ברוטו.

חיים כץ: פה מדובר במיליארדים.

חיים כץ: אל תיכנסי לכסף, זה לא מעניין.

יוליה מלינובסקי: לא, זה מעניין אותי, כי אנשים שיושבים בבידוד סופרים דקות.

יוליה מלינובסקי: אני אגיד לך למה, אדוני היושב-ראש.

יוליה מלינובסקי: אם המדינה הייתה נושאת בנטל הזה ב-100%, תאמין לי, כבר אתמול היו מקצרים את ימי הבידוד לעשרה או לשבעה, וכבר אתמול היו מבטלים את איכוני השב"כ, שכולנו יודעים שהם חסרי טעם.

יוליה מלינובסקי: אז מה שאנחנו דורשים, ואני חושבת שיש בזה כמעט הסכמה מלאה: ימי הבידוד על חשבון המדינה מהיום הראשון, קיצור ימי הבידוד, ביטול איכוני שב"כ, ואז נתחיל לדבר מה החלקים.

יוליה מלינובסקי: אבל העובדים לא צריכים לשאת בנטל, וכמובן המעסיקים שכבר שבעה חודשים זה על חשבונם ללא עוול בכפם.

חיים כץ: תודה רבה.

חיים כץ: אופיר.

אופיר סופר: אדוני היושב-ראש, קודם כול נגעת בנקודות מאוד חשובות.

אופיר סופר: להבנתי אנחנו מדברים על זה שכל החודשים שמאחורינו כבר הוטלו על המעסיקים והמעסיקים נשאו בנטל, ואם אני מבין טוב מדובר על סכום של כ-4 מיליארד, מישהו יכול לתקן.

אופיר סופר: אני רוצה להדגיש שאנחנו מדברים פה על שחיקת ימי מחלה של העובדים.

אופיר סופר: לגבי חולים כרוניים, קשים, חולי סרטן, זה בכלל שם אותם במקום אחר לגמרי.

אופיר סופר: עכשיו, נקודה אחרונה, והייתי רוצה לשמוע את ההתייחסות לעניין: איפה עומדים מוסדות החינוך שמתוקצבים על ידי מדינת ישראל?

חיים כץ: עיריות, יחידות סמך.

אופיר סופר: אני רוצה לדבר על המקומות הכואבים.

אופיר סופר: לגבי עמותות, מלכ"רים שמתעסקים ברווחה ובריאות – איפה הם נמצאים בסיפור הזה?

אופיר סופר: איפה הם נכנסים לעניין הזה?

חיים כץ: רועי כהן.

חיים כץ: עכשיו אתה יכול לדבר מה שבא לך.

רועי כהן: קודם כול, תודה לאדוני היושב-ראש, ואנחנו כמובן תומכים במה שאמרת, כי אני חושב שזה מבטא את רחשי הלב של כל הציבור.

רועי כהן: אבל אני רוצה קודם כול לפתוח ולומר: אמר איציק דניאל מהאוצר שהיה פה איזה שיח עם מעסיקים בצורה כזאת או אחרת – לא היה שום דבר, לא דיברו לא עם העסקים הקטנים, דיברו רק עם התעשיינים שלא מייצגים בטח ובטח לא את המוסך, לא את המדביר, לא את המסעדה הקטנה, לא את האנשים שמחר בבוקר יצטרכו לשאת לפי המתווה הזה בכל עלויות ימי הבידוד.

רועי כהן: וגם, אדוני היושב-ראש, אנחנו ברבור שחור?

רועי כהן: מה עם העצמאים?

רועי כהן: איפה העצמאים בכל העניין הזה?

רועי כהן: שכחו פה עכשיו 300 ומשהו אלף איש לבד?

רועי כהן: איפה הם?

רועי כהן: איפה ההתייחסות אליהם?

רועי כהן: אנחנו מחוץ למדינה הזאת?

חיים כץ: תוריד את הטון, כי אני שומע.

חיים כץ: קצת בשקט.

רועי כהן: אני אומר, אדוני היושב-ראש:

רועי כהן: אנחנו כל פעם מרגישים שכל הזמן מתדיינים הכול ושמים אותנו בחוץ, כאילו עכשיו אותו מסכן ייכנס לתוך מספרה או מדביר שייכנס לבית, בצורה כזאת או אחרת הוא יצטרך להיכנס לבידוד 14 יום ואף אחד לא משפה אותו.

רועי כהן: אני הגעתי לפה כדי לזעוק את זעקתם של העסקים הקטנים והעצמאים, ולבקש מכל חברי הכנסת, תבינו, בעת הזאת, כשעדיין 54,000 חנויות סגורות, כשהעצמאים לא עובדים, כשיש סגר, באה ממשלת ישראל בשיא חוצפתה ומטילה עליהם עלויות.

רועי כהן: איפה נשמע דבר כזה?

רועי כהן: איפה הסולידריות שלכם?

רועי כהן: איפה נשמע דבר כזה, שאנשים כרגע אין להם מה לאכול.

חיים כץ: רועי, שמעת את הרוח של חברי הכנסת?

הילה שי וזאן: רועי, גם הגשתי הסתייגות בעניין.

רועי כהן: לא, הממשלה.

חיים כץ: הממשלה לא פה.

קרן ברק: הוא צועק על האוצר.

רועי כהן: היא פה.

חיים כץ: זה נציגים.

חיים כץ: תצעק בממשלה.

חיים כץ: פה דבר רגוע.

אוסאמה סעדי: דבר למיקי זוהר.

רועי כהן: אני אומר את זה.

רועי כהן: פעם ראשונה כל הזמן משרד האוצר הציג שהוא נותן מענקים, תוכניות של 100 מיליארד, גרפים, מצגות.

רועי כהן: עכשיו כשהוא בא במחשכים לגרום לכך שהמעסיקים והעסקים הקטנים יצטרכו לשאת בתשלום, פתאום אתה רואה בלילה מוציאים הודעות כאלה ואחרות – רוצים לעזור לעסקים קטנים.

רועי כהן: חברים, צריך להגיד את האמת, בדיוק כמו שאמרת:

רועי כהן: עד מספר עובדים – אני חושב שיותר מ-23, אבל בסדר.

יוליה מלינובסקי: לא, לא בסדר.

רועי כהן: מי קובע את ימי הבידוד?

רועי כהן: הממשלה.

רועי כהן: מי קובע את משך ימי הבידוד?

רועי כהן: הממשלה.

רועי כהן: מי קובע מי ייכנס, מי לא? הממשלה.

רועי כהן: מי עושה את האיכונים, ש-30% מהם בצורה כזו או אחרת לא נכונים?

רועי כהן: הממשלה.

רועי כהן: אז למה שהמעסיקים ישלמו את זה?

רועי כהן: בוא תסביר לי.

רועי כהן: הכול הם קובעים, זה לא המעסיק קובע.

רועי כהן: כל כך עלית על זה, אדוני היושב-ראש.

חיים כץ: התכוננתי לדיון, לא ישנתי בלילה.

רועי כהן: אדוני היושב-ראש, מה קורה עם עובדים שלא יהיה להם ימי מחלה?

רועי כהן: אתה יודע, הבאנו מחקרים, יש אנשים שנכנסו במהלך השמונה חודשים האלה ארבע פעמים לבידוד.

רועי כהן: זה אומר שלשנתיים הקרובות לא יהיה להם ימי מחלה.

רועי כהן: איפה נשמע דבר כזה?

רועי כהן: אם מחר בבוקר הוא יהיה חס וחלילה חולה בדלקת ריאות, הוא לא יהיה זכאי לקבל?

קריאה: יש גם את השפעת בדרך.

רועי כהן: נכון.

רועי כהן: אז אני קורא לך, אדוני, אנחנו עומדים מאחוריך, כל מי שבאמת מביא את ההיגיון והשכל הישר לשולחן הזה, ושהממשלה תחזור בה מהאמירה שהמעסיקים יישאו בנטל.

חיים כץ: למה אתה מודאג?

חיים כץ: תחזור בה.

חיים כץ: או שילכו לבג"ץ חזרה.

רועי כהן: בסדר גמור.

רועי כהן: תודה רבה.

חיים כץ: הסמכת אותי לדון בעניין, נכון?

רועי כהן: אבל גם תפתור את הבעיה של העצמאים, כי הם שמים באמת את הזרקור - - -

חיים כץ: חבר הכנסת הרצנו.

חיים כץ: אחריו נציגת האוצר, אחר כך קרן ברק.

יוראי להב-הרצנו: אדוני היושב-ראש, אני קודם כול רוצה לחזק אותך בדבריך.

יוראי להב-הרצנו: אני לא מצליח להבין את האוצר בהקשר הזה במשא ובמתן.

יוראי להב-הרצנו: זאת אומרת, אני מבין אותם, אני לא מבין את הצד השני.

יוראי להב-הרצנו: עד עכשיו בשמונה חודשים האחרונים מי שנשא בעלות ימי הבידוד זה המעסיקים.

יוראי להב-הרצנו: לפני שמתחילים לדבר על הסדר חדש, בוא נעשה break even, ננקה שולחן, שבשמונה חודשים הקרובים האוצר ישלם על כל ימי הבידוד כדי לצאת break even עם המעסיקים.

יוראי להב-הרצנו: זה הדבר הראשון.

קרן ברק: פיצוי על ההתחלה, הוא אומר.

יוראי להב-הרצנו: זה מה שעושים אם רוצים להיות הוגנים.

יוראי להב-הרצנו: המעסיקים שילמו שמונה חודשים, לפני שמדברים על מה בהמשך, שיהיה ניקוי שולחן, שמונה חודשים שהמדינה תשלם.

יוראי להב-הרצנו: זה דבר ראשון.

יוליה מלינובסקי: נכון.

יוליה מלינובסקי: לא יהיה שב"כ.

יוראי להב-הרצנו: דבר שני, אוטוטו יש חורף.

יוראי להב-הרצנו: מה יעשו העובדים אם באמת הם יצטרכו ימי מחלה שנדרשים לצורך מחלה אמיתית ולא ימי בידוד?

יוראי להב-הרצנו: מה זה יתמרץ, אדוני?

יוראי להב-הרצנו: זה יתמרץ עובדים שלא מרגישים טוב להגיע למקום העבודה שלהם למרות שהם חולים.

חיים כץ: זה לא.

חיים כץ: בוא, אני אתקן לך עוד משהו, אם אתה כבר נכנס לזה.

חיים כץ: בחוקים יש לך גם ימי מחלה בגין מחלת בן משפחה.

חיים כץ: פתאום הילד שלך גם חולה.

חיים כץ: זאת אומרת, זה לא רק אתה.

חיים כץ: אתה גמרת את ימי המחלה שלך כשיש במשפחה שלך אנשים שאתה צריך לסעוד אותם, ואין לך ימי מחלה, כי מימשת את זה בגלל החלטה שגויה שמישהו אחר לא עובד.

חיים כץ: אסט ארבעט נישט, אומרים ביידיש.

יוראי להב-הרצנו: אדוני, אתה צודק מאוד, אבל המסקנה, שורה תחתונה נשארת אותה שורה תחתונה.

יוראי להב-הרצנו: זה מתמרץ עובדים חולים, שהילדים שלהם גם חולים, להגיע למקום העבודה, כי הם ניצלו את ימי המחלה.

יוראי להב-הרצנו: והדבר האחרון, אדוני היושב-ראש, אתה דיברת על האפליה של רפא"ל ושל התעשייה האווירית.

חיים כץ: לא אמרתי תעשייה אווירית.

חיים כץ: אל תכניס מילים לפי.

חיים כץ: אמרתי אלביט מול רפא"ל, מתחרים – אלה משופים, אלה לא משופים.

חיים כץ: למה?

יוראי להב-הרצנו: אז אני מסכים.

יוראי להב-הרצנו: יש עוד חברות שמופלות.

חיים כץ: זו דוגמה.

חיים כץ: דיברתי במיקרו, שהם מבינים במקרו.

יוראי להב-הרצנו: אדוני, אני מבין מה שאתה אומר.

יוראי להב-הרצנו: אני רוצה להוסיף על מה שאתה אומר, וגם החוק מחריג ענפים שנשענים על העסקת מסתננים, כמו בתי מלון, כמו מסעדות.

יוראי להב-הרצנו: רגע, האוצר לא מקשיב לי.

חיים כץ: כי מה שאתה אומר כנראה לא חושב.

יוראי להב-הרצנו: הבנתי.

אתי גבאי-מורלי: האוצר מקשיב גם.

אתי גבאי-מורלי: יש עוד נציגים ואנחנו ביחד.

יוראי להב-הרצנו: מאה אחוז.

יוראי להב-הרצנו: אז הינה, אני אדבר אלייך, כי גם את מבינה - - -

חיים כץ: הרצנו, הם שמעו את מה שאמרתי.

חיים כץ: אתה עד עכשיו לא חידשת כלום.

חיים כץ: הם דנים במה הם צריכים לתת.

יוראי להב-הרצנו: אנחנו ערוכים עם הסתייגויות כדי לוודא שהכוונה שלך תמומש, גם - - -

חיים כץ: מאחר שאתה חבר כנסת חדש - - -

יוראי להב-הרצנו: אני לא חדש, אני קדנציה שלישית.

חיים כץ: אני אסביר לך למה אתה לא מבין עדיין.

חיים כץ: קדנציה שלישית ועוד לא למדת.

חיים כץ: הסתייגויות יש רק כשמכירים את החוק.

חיים כץ: אנחנו לא שם.

יוראי להב-הרצנו: נכון.

יוראי להב-הרצנו: אני מחזק אותך, אדוני.

חיים כץ: עוד לא שם, עוד לא הגענו לשם.

חיים כץ: אני מקווה שהאוצר ייתן לנו כאלה דברים, שאפילו אתה לא תרצה הסתייגויות.

יוראי להב-הרצנו: אמן ואמן.

חיים כץ: נכון שאמרתי שזה סדר הדוברים, אבל בא יו"ר הקואליציה ואמר שהוא צריך לנהל את הכנסת.

חיים כץ: והוא ביקש רשות דיבור.

חיים כץ: קרן, לנו יש הרבה זמן.

חיים כץ: הזמן שלו בדולרים, שלנו זה בשקלים.

יוראי להב-הרצנו: אדוני, תודה רבה על זכות הדיבור.

מכלוף מיקי זוהר: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מכלוף מיקי זוהר: אז קודם כול, הגעתי לכאן כדי לחזק אותך.

מכלוף מיקי זוהר: שוחחנו על החוק הזה בימים האחרונים, ונאבקנו שהוא יגיע לוועדה שלך, משום שידענו שכשהוא יהיה בידיים שלך אנחנו נהיה בידיים טובות, ואנחנו נדע שהוא יגיע למקום שטוב לאזרחי ישראל, ולא בהכרח מה שמנסים לפעמים אחרים לעשות, אני מדבר כמובן בעיקר על כל מיני גופים שכל הזמן מנסים לתקוף אותנו על לא עוול בכפנו, משום שאנחנו גם כממשלה וגם ככנסת באמת עושים עבודה למען אזרחי ישראל.

מכלוף מיקי זוהר: וברגע שהוא יגיע לכאן ידעתי שאתה תדע להראות לכולם כמה אנחנו נלחמים בעבור הציבור וכמה אנחנו נלחמים בעבור בעלי העסקים.

מכלוף מיקי זוהר: אז לכן אני שמח שהחוק הזה קודם כול נמצא אצלך בוועדה.

מכלוף מיקי זוהר: והדבר השני שאני רוצה לומר לחברנו באוצר: הכנסת לא תוכל לשאת מצב בו בעצם הם יעמיסו את כל הנטל הזה על העצמאים.

מכלוף מיקי זוהר: זה לא יקרה.

מכלוף מיקי זוהר: זה לא אפשרי, משום שזו גם לא העת.

מכלוף מיקי זוהר: אנחנו נמצאים כרגע בתקופה מאוד מאוד קשה מבחינה כלכלית לבעלי העסקים.

מכלוף מיקי זוהר: אני חושב שהדבר הנכון שתוכלו לעשות בעניין הזה זה להשוות את התנאים שאנחנו מדברים עליהם בכל מה שקשור לימי בידוד לימי מחלה.

מכלוף מיקי זוהר: כפי שעובד נמצא היום במצב בו נניח הוא רוצה ללכת לימי מחלה, אז יש את היום הראשון, את היום השני ואת היום השלישי, ולאחר מכן הכול חייב להיות מוחל אך ורק על המדינה.

מכלוף מיקי זוהר: אי-אפשר להטיל את זה על העצמאים, בטח לא בעת הזו כשאנחנו רואים כיצד הם קורסים תחת הנטל.

יוליה מלינובסקי: רגע, מה עם העובדים?

מכלוף מיקי זוהר: רגע, גם לגבי העובדים, כמובן שאני אדבר גם על זה.

יוליה מלינובסקי: מה הבן-אדם אשם שאת שלחת אותו לבידוד?

יוליה מלינובסקי: זו שאלה עקרונית.

חיים כץ: יוליה, הוא אחר כי הוא היה עסוק, הוא לא שמע את הפתיח וזה בסדר.

חיים כץ: וב' הוא לא צריך לחזור על הדברים שלך.

חיים כץ: הוא בא עם רעיונות חדשים, וזה גם בסדר.

מכלוף מיקי זוהר: אני מדבר כרגע בעיקר על המעסיקים.

מכלוף מיקי זוהר: גם על העובדים אנחנו נדבר.

מכלוף מיקי זוהר: אני רוצה להזכיר שהעובדים היום, חלק גדול מהם גם מקבלים את השיפוי הנדרש באמצעות חל"ת שהמדינה משלמת.

מכלוף מיקי זוהר: גם בזה המדינה טיפלה.

חיים כץ: אלה אין להם בעיה.

חיים כץ: זה אני מוכן שלא יקבלו ימי בידוד.

קריאה: זה לא קשור, אתה מדבר על עובדים.

מכלוף מיקי זוהר: ולכן אני אומר:

מכלוף מיקי זוהר: מקור הבעיה שאותה אני מזהה, ולכן אני גם פונה עם העניין הזה לאוצר, זה בעיקר בכל מה שקשור לבעלי העסקים.

מכלוף מיקי זוהר: בעלי העסקים הם אלו שלא יכולים לשאת בנטל.

מכלוף מיקי זוהר: ולכן אני פה מבקש מהאוצר ומפציר באוצר: אנא מכם, טפלו בסוגיה, כי הכנסת לא תוכל להעביר חקיקה בה מוטל על בעל עסק כזה או אחר בעת הזו אפילו לא אגורה שחוקה.

מכלוף מיקי זוהר: אני אומר את זה בצורה ברורה: הכנסת לא תוכל לשאת את זה.

מכלוף מיקי זוהר: ואני מאוד מקווה שתקבלו את זה ותיישמו את זה.

מכלוף מיקי זוהר: ותודה לך, אדוני היושב-ראש, על הגישה הנכונה.

חיים כץ: תודה.

חיים כץ: קרן ברק – אה, לא, אמרתי האוצר לפני זה.

חיים כץ: לפרוטוקול שם ותפקיד.

אתי גבאי-מורלי: שלום, אני סגנית הממונה על השכר במשרד האוצר.

אתי גבאי-מורלי: ולפני שאנחנו ניכנס, ברשותכם, אני מבינה שמאוד כועסים על האוצר.

חיים כץ: לא.

חיים כץ: למה?

קרן ברק: איך הרגשת את זה?

חיים כץ: לא, אנחנו לא כועסים.

אתי גבאי-מורלי: לפני שאני פקיד באוצר, אני אמא לילדים, גם אמא לילדה שהייתה חולה בקורונה, אני עובדת במשרד ממשלתי שכפופים לו עובדים, נשואה לאדם עצמאי שגם מכירה ורואה, ולא רק יושבת לי במגדל השן.

חיים כץ: מה זה נגע עד עכשיו לעניין?

חיים כץ: מה זה נגע לעניין?

חיים כץ: את לא מגישה קורות חיים.

אתי גבאי-מורלי: אני לא מגישה קורות חיים, אבל יש איזושהי תחושה פה, שישבו ועשו מחטף, עשו איזה משהו ממקום קר ומנוכר שלא התחשב.

אתי גבאי-מורלי: אדוני היושב-ראש, שעות העבודה - - -

חיים כץ: שמעת מה שאני אמרתי?

חיים כץ: תעני לי דבר-דבר, אם זה נראה לך סביר.

אתי גבאי-מורלי: הבטחת לי שלא תפריע גם אם ייראה לך שטויות מה שאנחנו אומרים.

חיים כץ: אוקיי.

אתי גבאי-מורלי: אז אני בגלל זה דיברתי.

אתי גבאי-מורלי: אם לא רוצים, אין בעיה.

אתי גבאי-מורלי: מה שתחליט, אדוני.

חיים כץ: איך שאת רוצה.

חיים כץ: אם את לא רוצה לדבר, את לא חייבת.

אתי גבאי-מורלי: אני רוצה לדבר, אני אשמח שתיתן לי.

חיים כץ: אז דברי.

אתי גבאי-מורלי: אני אומרת, שישבו פה שעות אנשים עם אינטרסים מאוד חזקים של עובדים, עם אינטרסים מאוד חזקים של מדינה ואינטרסים מאוד חזקים של עסקים.

אתי גבאי-מורלי: נכון שהפילו על העובדים האלה את הימים, אבל זו לא המדינה שהפילה, זה פורס מז'ור, זאת פנדמיה.

אתי גבאי-מורלי: אף אחד לא החליט שהגברת הזה או הגבר הזה מחר לא יגיעו לעבודה, כי יש מילואים או כי החלטנו שאדם לא יגיע.

אתי גבאי-מורלי: נקלענו לסיטואציה שיש בה משאבים מוגבלים, מוגבלים גם למדינה, גם לעסקים וגם לעובדים.

אתי גבאי-מורלי: ולכן הבאנו לשולחן מתיש, שלא היה כמעט לחצי מאיתנו לא חג סוכות ולא ימי שבת בערב ולא שישי עד כניסת השבת, לשבת ולשים את כל האינטרסים המשותפים האלה על שולחן, כשכל אחד משך ונלחם כמו אריה על הסקטור אותו הוא מייצג, כולל עובדים.

קרן ברק: לא הבנתי.

קרן ברק: אבל העסקים הקטנים לא היו.

קרן ברק: זה העניין.

אתי גבאי-מורלי: רגע, אבל על זה דיברת עם כץ, ואני מבינה - - -

חיים כץ: קרן, תני לה לדבר.

אתי גבאי-מורלי: העניין הזה שעובד מוצא את עצמו ללא ימים עלה על השולחן; הנושא הזה של למה אתה לוקח ימים אם אתה משפה את המעסיק עלה על השולחן; העניין הזה שהמדינה תשלם את הכול, ואולי הכול יהיה רק 50% מערך יום מחלה, כי גם לנו אין כסף לשלם, עלה על השולחן; העניין הזה שביום-יום עסקים משלמים ימי מחלה, אבל הם משלמים לא כל הימים, כמו שעכשיו צריך לנטרל - - -

יוליה מלינובסקי: תקצרי ימי בידוד מ-14 ל-10, תבטלי את השב"כ ואז נתחיל לדבר.

יוליה מלינובסקי: כשאתם תישאו בנטל תדעו להסתדר.

אתי גבאי-מורלי: אבל אני בסוף מייצגת את האוצר ולא את משרד - - -

חיים כץ: יוליה, בואי נתנהל לא כשכונה.

חיים כץ: תני לה לדבר.

חיים כץ: תני לה לדבר.

חיים כץ: עד עכשיו היא לא אמרה כלום.

חיים כץ: עד עכשיו לא אמרת כלום.

חיים כץ: דברי, תתחילי לדבר.

אתי גבאי-מורלי: אז אני מתחילה לדבר.

חיים כץ: דברי.

אתי גבאי-מורלי: קודם כול לגבי העיריות, אדוני, ההסכם לגבי הסקטור הפרטי שישבו לגביו עוד לא נסגר.

אתי גבאי-מורלי: בסקטור של העיריות, הרשויות, הגופים המתוקצבים, הנתמכים, לא יהיה שם אפס ו-50 ו-50 בהכרח, כי אם יש מקום שיש בו הסדר מיטיב, וזה כתוב גם בחוק, והמעסיק - - -

חיים כץ: איפה זה כתוב?

אתי גבאי-מורלי: בחוק.

חיים כץ: איפה?

חיים כץ: תלכי לסעיף, איפה זה כתוב.

אתי גבאי-מורלי: אני לא - - - אבל הסדרים מיטיבים יכולים יהיו להמשיך.

חיים כץ: איפה?

חיים כץ: מה זה "יכולים יהיו"?

קריאה: זה למרוח, זה למרוח.

אתי גבאי-מורלי: לא, זה לא למרוח.

חיים כץ: מאחר שאני מכיר אתכם, כל אפשרות לגנוב אתם פוגעים וגונבים.

חיים כץ: אני מכיר אתכם.

חיים כץ: תקשיבי, אני ישבתי עם הבוס שלך.

חיים כץ: ישבתי עם הבוס שלך.

חיים כץ: "יכולים יהיו" – תגדירי.

חיים כץ: מה זה יכולים?

אתי גבאי-מורלי: יכולים יהיו זה אם אינטל לא קורסת מחר בבוקר - - -

חיים כץ: אתי, כשאת מחוקקת חוק ואת באה בידיים נקיות, אז את לא משאירה אופציות.

אתי גבאי-מורלי: אדוני, אין מי שבא - - - בידיים נקיות - - - ממני.

חיים כץ: כל הסכם מיטיב או הסדר מיטיב יחול.

חיים כץ: לא "יכול יהיה" – יחול.

חיים כץ: זה מה שהיה צריך להיות כתוב, אם מישהו בא בידיים נקיות.

אתי גבאי-מורלי: - - - מסכימה, אדוני.

חיים כץ: לא יושב על השולחן ולא עולה על השולחן.

אתי גבאי-מורלי: מה קורה עם עסק שקורס?

אתי גבאי-מורלי: שמחר בבוקר לא יהיה לעובד מקום עבודה, והוא בהסכמה עם הוועד מסביר לו, שאם הוא ייתן את ההסדר המיטיב ולא ילך להסדר של האפס, 50, 50, כשתיגמר הקורונה לא יישאר עסק.

אתי גבאי-מורלי: יכול להיות, אדוני, שאתה צודק - - -

חיים כץ: אה, יסגרו את העיריות?

חיים כץ: החברות הממשלתיות ייסגרו?

חיים כץ: הבנתי.

אתי גבאי-מורלי: לא דיברתי על העיריות.

אתי גבאי-מורלי: דיברתי על עסק פרטי.

אתי גבאי-מורלי: הסקטור הציבורי עדיין לא חתם על הסכם, אדוני, ויכול מאוד להיות שאתה צודק.

אופיר סופר: איפה המגזר השלישי בעניין הזה?

אופיר סופר: איפה המגזר השלישי?

אופיר סופר: זרקתם אותו מתחילת הקורונה עד עכשיו.

אופיר סופר: אני רוצה שתתייחסי למגזר השלישי.

אתי גבאי-מורלי: אני רק אסיים.

אופיר סופר: לא, לא, לא.

חיים כץ: עזוב, תן לה לסיים.

אתי גבאי-מורלי: אני רק אסיים.

אתי גבאי-מורלי: התוצאה הזאת שרואים בה כאיזה מחטף לילי, היא תוצאה של שעות עבודה שאני מוכנה להציג אותן בדוחות נוכחות של עובדים שלנו; היא תוצאה של הבנה קשה, שגם כשבאו ואמרו בהסתדרות: אבל למה אתה מנקה לי את הימים, הרי המעסיק מקבל גם חלק מהכסף?

אתי גבאי-מורלי: באו ואמרו: אם אנחנו רוצים שכולם ניקח חלק של שליש, שליש, שליש באירוע הזה, ושננסה להירתם תחת אלונקה שכולנו – כולנו, כולל המדינה, המדינה זה כסף שלנו בסוף – כדי שכולנו נוכל לשרוד את האירוע הזה.

אתי גבאי-מורלי: כל צד באחריות רבה, אני חייבת להגיד, מרשים ביותר, אני לא מעט שנים באוצר, ואני התרשמתי מהאחריות של כל הצדדים, שאמרו: אנחנו מבינים.

אתי גבאי-מורלי: ואז באה אותה שאלה שאמרה: אבל רגע, גם אם העובד מבין ומוכן לשים את חלקו, כי כשהמעסיק משפה הוא לא רוצה גם לשפות וגם שיישארו לעובד מניין הימים המלאים.

אתי גבאי-מורלי: וגם כשהמעסיק אמר:

אתי גבאי-מורלי: אני אשלם, אני לא יכול for ever, אני מוכן 50%, כי זה בדרך כלל מה שאני משלם ביום-יום של ימי מחלה, בין 40% ל-50% יוצאים גם ככה למחלה, אז אם אני לא אשלם את מלוא ימי המחלה והמדינה תיתן לי חצי - - -

חיים כץ: קודם כול, אני רואה למה ישבתם שעות, כי עכשיו את מדברת רבע שעה ולא דיברת לעניין.

אתי גבאי-מורלי: זה לעניין - - -

חיים כץ: סליחה שנייה.

חיים כץ: והרגישות שלכם ידועה, אני הייתי השר הממונה על העובדים סוציאליים, ראיתי שם עובדים שעובדים 30 שנה ואתם לא מקדמים בשקל, כי לא מעניין אתכם.

אתי גבאי-מורלי: תשאל את ענבל חרמוני מי זאת אתי גבאי, היא תגיד לך שהיא האחרונה שלא אכפת לה מעובדים.

יוראי להב-הרצנו: מי זאת אתי גבאי?

אתי גבאי-מורלי: אני אתי גבאי, וענבל חרמוני מייצגת את העובדים הסוציאליים, היא בקשר יום-יומי איתי.

חיים כץ: דברתי אליי, תסתכלי לפה.

אתי גבאי-מורלי: אני לא פקיד קר ומנוכר, ממש לא.

חיים כץ: את מייצגת משרד - - -

אתי גבאי-מורלי: אבל אני גם מייצגת עובדים.

חיים כץ: את רוצה להקשיב?

חיים כץ: את מייצגת משרד שאני עבדתי מולו.

חיים כץ: אין בו רגישות חברתית.

אתי גבאי-מורלי: אי אפשר להכליל ככה.

חיים כץ: קצר רואי.

חיים כץ: קצר רואי.

אתי גבאי-מורלי: אי-אפשר להכליל ככה.

חיים כץ: שמעת?

חיים כץ: זה מה שאני אומר, אחרי ארבע שנים שישבתי אתכם.

חיים כץ: עשקתם אנשים, לא כיבדתם הסכמים, לא כיבדתם הסכמים כתובים.

חיים כץ: הבוס שלך לא כיבד הסכם כתוב איתי, היה צריך להגיע לבית משפט, כי הכוונות שלכם לא טהורות.

חיים כץ: בשביל זה את אומרת "יכול יהיה", בשביל לא לשלם ולשטות בציבור.

חיים כץ: ואם היית עובדת במגזר הפרטי, לא היית יושבת שעות על הסכם, כי את מבינה שהנצילות שואפת לאפס.

חיים כץ: היית מביאה תוצאות.

חיים כץ: ואתם יכולים לשבת שעות, כי זה לא מעניין, כי יש לכם זמן, ואתם באים להתיש.

חיים כץ: ולא הבאתם פה תוצאה.

חיים כץ: עשיתם הסדר רע לכולם.

קריאה: אני מסכים.

חיים כץ: הסדר רע, לא חכם ולא מיטיב.

חיים כץ: תודה רבה לך.

חיים כץ: קרן ברק.

אתי גבאי-מורלי: - - - של המינוס?

חיים כץ: קרן ברק, סליחה.

אתי גבאי-מורלי: משלמים על מינוסים.

קרן ברק: טוב, בואו נוריד קצת את הלהבות.

קרן ברק: שום דבר פה לא אישי, חברים, ובואו נתייחס למצב שבו אנחנו נמצאים.

קרן ברק: אנחנו נמצאים במצב בלתי אפשרי, באמצע מגפה עולמית, שבה כל יום עסקים נסגרים.

קרן ברק: אתה נוסע ברחובות ואתה רואה חנויות להשכרה.

קרן ברק: בתקופה הזאת כולם נדרשים להיות הרבה יותר רגישים, הרבה יותר חמלתיים, הרבה יותר יצירתיים במחשבות שלהם.

קרן ברק: ומה שקורה כאן באירוע הזה זה שבעלי העסקים הקטנים, שאני מייצגת אותם כאן על השולחן, פשוט לא היו חלק מההסדרים האלה.

קרן ברק: בעלי העסקים הקטנים הם בסוף עמוד השדרה של הכלכלה שלנו, הם משלמי המיסים.

קרן ברק: בזכות המיסים שהם משלמים אחרי זה אנחנו כמדינה יכולים להתקיים.

קרן ברק: אנחנו צריכים אותם חיים ונושמים.

קרן ברק: מה קורה לבעל עסק קטן – חמישה עובדים, עשרה עובדים – שעובד אחד נכנס לבידוד, או חלילה לקוח שנכנס לחנות או למספרה הוא חולה קורונה, והעסק נסגר כולו, העסק סגור כי מישהו הכניס אותם לבידוד.

קרן ברק: אז גם העסק סגור כי עובד אחד נכנס לבידוד, וגם באותה העת בעל העסק צריך לשלם על אותם ימי בידוד.

קרן ברק: השאלה היא מאיפה.

קרן ברק: המחשבה שיש לעסק סגור מאיפה להוציא מהכיס אחרי כל כך הרבה חודשים שהעסק סגור, והוא נאלץ לסגור אותו כי עובד נכנס לימי בידוד, והוא צריך לסגור אותו כמה פעמים, כי אולי כל פעם עובד אחר נכנס לימי בידוד, והוא צריך עוד לשלם על הימים האלה, זה משהו שהוא בלתי נתפס לכל בר דעת הגיוני שחושב על זה.

קרן ברק: ויש פער גדול בין מפעלים גדולים שבהם אולי לא כל המפעל נסגר לבין עסקים קטנים שכל העסק נשאר סגור.

קרן ברק: יש עשרות ומאות אלפי עסקים כאלה במדינת ישראל, ולכן הם היו צריכים לשבת על השולחן הזה ולייצג את עצמם באירוע הזה, שבו זה לא מחלקה אחת נסגרת, זה כל העסק סגור, ומאותו רגע הוא גם צריך להוציא out of pocket כסף לשלם על ימי הבידוד האלה.

קרן ברק: ולכן זה בלתי אפשרי.

קרן ברק: לכן אני חושבת שבהקשר הזה הבינו משרד האוצר.

קרן ברק: אני קיימתי על דיון בוועדה שלי, בוועדה לעסקים קטנים ובינוניים.

קרן ברק: ישבנו, דיברנו, הם הבינו את ההבדל בין העסקים.

קרן ברק: ובאמת הם באו אליי עם תשובה, שאנחנו צריכים לשפר אותה פה, כי הם באו עם תשובה שאם ישפרו את המתווה אנחנו צריכים שישפרו לרמת 100%, כי לעסק אין מאיפה לשלם.

קרן ברק: גם אם הוא רוצה, פשוט אין לו.

קרן ברק: כשעושים כאלה החלטות צריך לשים עליהן תג מחיר, להבין כמה זה עולה באמת – כמה זה עולה למדינה וכמה זה עולה לעסק, ולהבין האם העסק יכול להיכנס בנעלי המדינה.

קרן ברק: העסק הקטן לא יכול להיכנס בנעלי המדינה באחריות הזאת, הוא לא יכול טכנית ,אין לו את היכולות האלה.

קרן ברק: ואנחנו כמדינה צריכים לשמור אותו חי.

קרן ברק: אנחנו לא עושים להם טובה, אנחנו עושים לנו כמדינה טובה, כי אנחנו צריכים את העסקים האלה כל הזמן פתוחים, כי הם משלמי המיסים וככה הקופה שלנו מתמלאת.

קרן ברק: ולכן אף אחד לא עושה פה לאף אחד טובה, כולנו צריכים ביחד לשמור עליהם חיים.

קרן ברק: ולבקש מהם להביא כסף שאין להם בעסק שהוא סגור ממילא זה לא לחשוב עליהם.

קרן ברק: וכאן גם הגשנו את הצעת החוק שלנו כמה וכה אנשים, שבעצם אומרת לשפות לגמרי.

קרן ברק: גם ביטוח לאומי, כשהיינו בדיונים שלי, אמרו: אנחנו מסוגלים, רק תגידו לנו איך, את הטכניקה אנחנו יודעים לעשות – יושב פה מנכ"ל ביטוח לאומי – את הטכניקה אנחנו יודעים לעשות, אנחנו פשוט לא מקבלי ההחלטות, אתם תחליטו ואנחנו נבצע.

קרן ברק: יש לנו שיתוף פעולה מביטוח לאומי בהקשרים האלה, ויש גם שיתוף פעולה חלקי אצלכם.

קרן ברק: אתם צריכים ללכת עוד צעד קדימה, אין מה לעשות.

חיים כץ: תודה רבה.

חיים כץ: רון תומר, נשיא התאחדות התעשיינים.

רון תומר: תודה רבה, כבוד היושב-ראש.

רון תומר: אני אנסה לעשות קצת סדר בעניינים, כי אני אולי הבן-אדם שלאורך כל הדרך אתם יושבים פה היום.

רון תומר: קודם כול כשתעבור שהצעת החוק הזו, בכל דרך שהיא תהיה – אנחנו כמובן תומכים במתווה שהוסכם – אני חושב שהיא הישג גדול למעסיקים, כי בפעם הראשונה - - -

חיים כץ: חזור שנית?

חיים כץ: מה המשפט האחרון שאמרת?

רון תומר: שאני תומך במתווה שהוגש.

חיים כץ: לא, אמרת: הישג גדול לתעשיינים.

רון תומר: למעסיקים.

חיים כץ: הישג גדול – אוקיי.

רון תומר: אני כבר אסביר.

חיים כץ: מסכים איתך.

רון תומר: כי בפעם הראשונה אנחנו מורידים מעלינו לפחות שני שליש מהעול הזה של ימי הבידוד.

חיים כץ: הכול, אתה מוריד הכול.

רון תומר: הלוואי.

חיים כץ: בוא, יצא לנו לדבר, במחשבון ארבע פעולות, אתה משלם חצי, מקבל מלא.

חיים כץ: העובד משתתף, לא עולה לך שקל.

חיים כץ: אתה פורס תשלומים.

חיים כץ: אתה יצאת תותח.

חיים כץ: לא יעזור כלום, אתה עשית הסדר של תותח, על חשבון זה קצת, על חשבון זה קצת.

חיים כץ: אבל תדאג שגם זה לא יחסר וזה לא יחסר.

רון תומר: אדוני, תודה על המחמאות, אבל אני אסביר.

חיים כץ: כל הכבוד.

חיים כץ: שאפו לך.

רון תומר: תודה על השאפו.

רון תומר: באתי לפה באמת מאחריות חברתית למעסיקים ולעובדים.

אופיר סופר: לי אמרו שהמס הזה נקרא מס מעסיקים.

אופיר סופר: מס ימי הבידוד, מס חדש על המעסיקים.

רון תומר: חברים, אני כבר אסביר הכול.

חיים כץ: תן לו, די.

חיים כץ: לא הפרענו לאף אחד, לא נפריע לו, ולא נפריע לדובי אמיתי שידבר אחריו.

רון תומר: קודם כול בחודש מרץ אנחנו, התאחדות התעשיינים, היינו אלה שהגשנו את הבג"ץ.

רון תומר: רק חשוב לעשות סדר, פנינו ל-15 ארגונים עסקיים וביקשנו להצטרף אלינו לבג"ץ, כי הבנו שהדבר לא ראוי.

רון תומר: חלק מהארגונים אמרו לנו: עזוב, אין סיכוי, לא מעניין; חלקם לא חזרו אלינו; שניים הסכימו לתת את השם שלהם, אחד מר אלקובי מהתאחדות המלאכה שיושב פה, והשני מהתאחדות חברות הניקיון.

רון תומר: אנחנו היינו היחידים שמימנו אותו, דאגנו לאסטרטגיה, טיפלנו, וכן זכינו בו.

רון תומר: אבל בוא נסביר רגע בפורום הזה מה הייתה הזכייה בבג"ץ, כי זה חשוב, כי מפה מתחיל כל העניין.

רון תומר: בג"ץ קיבל את עמדתנו, פסל את תעודת המחלה הגורפת.

רון תומר: בג"ץ לא קיבל את עמדתנו בשני נושאים: הוא לא הסכים לפסול אותה רטרואקטיבית למרות שביקשנו; והחלטתו לצערי לא הייתה שמדינה תממן, אלא בג"ץ קבע שהמחוקק יקבע את האיזון הראוי בין המעסיקים, עובדים והמדינה.

חיים כץ: אל תדאג, זה יהיה.

חיים כץ: תהיה רגע, זה יהיה.

רון תומר: מאה אחוז.

רון תומר: אדוני, זו מטרתנו.

רון תומר: עכשיו, אני כן חושב שההסדר הזה הוא הסדר מאוזן.

רון תומר: כן, הייתי רוצה יותר, זה נכון.

רון תומר: ואתי אמרה בצדק, בהסדר הזה ישבנו שעות, ונלחמנו קרבות בשוחות ובגבעות.

חיים כץ: איך ניצחת אותה ככה?

רון תומר: לא יודע, לא חושב שניצחתי.

חיים כץ: איך?

חיים כץ: בוא תספר לי.

חיים כץ: תלמד אותנו שיטות של משא ומתן, איך הבאת כזה ניצחון.

רון תומר: לא חושב שניצחתי, אבל הצוות שלנו באמת עבד - - -

אוסאמה סעדי: כי הוא מכר את העסקים הקטנים והבינוניים, ולכן - - -

חיים כץ: אוסאמה.

אוסאמה סעדי: למה לא ערבת אותם?

אוסאמה סעדי: למה לא ערבת את העסקים הקטנים והבינוניים?

אוסאמה סעדי: למה?

רון תומר: אתה רוצה לשמוע או לדבר?

אופיר כץ: התפקיד שלו לא לערב את העסקים הקטנים.

אופיר כץ: זה לא התפקיד שלו.

רון תומר: רגע, אני גם אענה לזה.

חיים כץ: אופיר, אתה ביקשת רשות דיבור, אז אתה מדבר אחרי אמיתי, ואחריך אתי.

רון תומר: חברים, אני מבטיח לענות על הכול.

רון תומר: ישבנו למשא ומתן הזה כתוצאה מהנחיית הבג"ץ, ואני אומר, היו פה דיונים ארוכים.

רון תומר: חלק מהגופים שישבו איתנו גם מייצגים את זה, אבל, אדוני, אני אומנם לא מייצג עסקים קטנים, אבל אתה תראה בהמשך שנלחמנו גם את מלחמתם, אני כבר מגיע לזה.

רון תומר: ובמלחמה הזאת, כבוד היושב-ראש, כן היה חשוב לנו לשמור גם על העובדים שלנו, כי המשמעות של אי-הסדר הייתה בסופו של יום שהכול על חשבון העובדים וייווצר פה בלגן.

רון תומר: עכשיו, אני אגיד דבר אחד לחברי הכנסת הנכבדים, ואני מעריך את מלחמתכם, כולל חברת הכנסת ברק, אופיר כץ, כבוד היושב-ראש ואחרים.

רון תומר: לא היינו צריכים את בג"ץ הזה.

רון תומר: אני עוד בכנסת הקודמת ממרץ באתי לכנסת ואמרתי: חבר'ה, זה לא הגיוני.

רון תומר: בואו, כנסת נכבדה, איתנו ביחד ונשנה את החוק.

רון תומר: לא היינו צריכים ללכת לבג"ץ.

רון תומר: למה הייתי צריך לשלם מאות אלפי שקלים, לחכות את כל התקופה הזו?

רון תומר: הכנסת הייתה יכולה את הדיון החשוב שאדוני עושה לעשות – אדוני לא ידע, אז לא הייתה ועדת העבודה לדעתי, כי זו הייתה כנסת בין הכנסות מה שנקרא, אבל היו יכולות ועדות כלשהן לדון ולפתור.

רון תומר: זה לא היה.

רון תומר: ולכן כשבאנו, ישבנו עם האוצר, והוצאנו הסדר, שאדוני, אני חושב שאף צד לא ניצח בו, ואולי זה מה שטוב בו, הוא הסדר מאוזן.

רון תומר: כן, אני גם רוצה יותר, אבל אני שם את ידיי עליו.

רון תומר: אני רוצה גם להגיד דבר אחד: בהסדר הזה זה לא רק התעשיינים.

רון תומר: נציגות המעסיקים, ואני חייב להגיד תודה לחבריי שתמכו בו, מתוך אותה אחריות חברתית שהלכנו בה.

רון תומר: עכשיו, חשוב לי להגיד לגבי הקטנים: כן, אנחנו לאורך כל המשא ומתן דרשנו להחריג את העסקים הקטנים.

רון תומר: ודבר אחד, ואני אומר אותו, היה איזה ריב אפילו על ההודעה לעיתונות אחרי ההסכם, אם תקרא את ההודעה לעיתונות למוחרת - - -

אוסאמה סעדי: - - - להחריג את זה.

אוסאמה סעדי: למה המשא והמתן לא איתם?

חיים כץ: אוסאמה.

רון תומר: אתה לא מכיר את העובדות, ואני לא רוצה לדבר בשום גופים אחרים.

אוסאמה סעדי: מפיך אני שומע.

חיים כץ: רון, אל תענה לו.

חיים כץ: דבר אליי, אל תענה לו.

חיים כץ: הוא סתם מפריע.

רון תומר: לא עונה לו.

רון תומר: אני רק יכול להגיד שבשלב מסוים אני זה שפוצצתי את המשא ומתן, וגוף אחר שמייצג גם את הקטנים בא ופישר בינינו כדי שהנושא ימשיך.

רון תומר: אבל אני לא רוצה להתייחס לגופים אחרים.

רון תומר: עכשיו אני אגיד דבר אחד: כן נלחמנו בשביל העסקים הקטנים.

רון תומר: בהודעה לעיתונות, חרף דרישת האוצר, אם תיגשו להודעה לעיתונות שלי, אני אומר שנמשיך להילחם בשביל להחריג.

רון תומר: ולכן, כבוד היושב-ראש, חברת הכנסת קרן ברק ואחרים, אנחנו אתכם, ואני מברך את שר האוצר ומשרד האוצר שהחליט להחריג אותם, אני מקווה שהדבר הזה יעלה ויעבור באמת בנושא הזה.

חיים כץ: ומשפט המחץ, משפט אחרון.

רון תומר: משפט אחרון אני אגיד.

רון תומר: ההסדר מאוזן, אני חושב שאפשר לתמוך בו.

רון תומר: יש לזכור שממחר לא יהיה הסדר, וזה מצב הרבה יותר גרוע.

רון תומר: וכן, כבוד היושב-ראש, העובדים חשובים לי.

רון תומר: ואת כל האנרגיות האלה, כדי לעזור למעסיקים שבאמת נמצאים במצב קשה, בואו, כנסת נכבדה, ניקח למלחמה על רכש מקומי מתוצרת הארץ, לעזור לעסקים לרכש מעסקים ישראלים במקום מאתרי אינטרנט בחו"ל, לחל"ת גמיש כדי לעזור לעובדים ולהחזיר אותם לעבודה ולקיום ההכשרות.

רון תומר: בואו ניקח את כל האנרגיות האלה לדברים שחשובים הרבה יותר.

רון תומר: חברים, ההסדר מאוזן, אני שם בתור מעסיק את ידיי עליו, ואני קורא לכם לבוא, שממחר תהיה ודאות - - -

חיים כץ: תודה רבה, שמענו את דבריך בקשב.

חיים כץ: דובי אמיתי, לפרוטוקול תואר תפקיד.

דובי אמיתי: יושב-ראש נשיאות המגזר העסקי, ובזה אני רוצה לפתוח.

דובי אמיתי: שאלו אותי הרבה מחברי הכנסת, גם אלה שנמצאים פה, נשיאות המגזר העסקי מאחדת בתוכה את התאחדות הקבלנים, לה"ב, התאחדות המלאכה והתעשייה, הבנקים, הביטוח, הניקיון, השמירה, האבטחה, משאבי אנוש, בתי ההשקעות – כל העסקים במדינת ישראל, למעט התעשיינים, ולשכות המסחר תל אביב בלבד.

דובי אמיתי: בלבד.

רון תומר: לא נכון, גם חיפה וגם - - -

דובי אמיתי: אל תפריע לי.

חיים כץ: הלו.

רון תומר: אתה צודק, אני מתנצל.

רון תומר: הוא רק לא אומר אמת.

דובי אמיתי: מספיק.

חיים כץ: דובי, אתה לא צריך לצעוק פה על אף אחד, דבר אליי ורגוע.

חיים כץ: דבר, אני אשמור על הסדר, לא אתה.

דובי אמיתי: ולכן אני בשם נשיאות המגזר העסקי חתום על כל ההסכמים הקיבוציים במשק שאתה דיברת עליהם, אדוני היושב-ראש.

דובי אמיתי: ואני מאוד שמח, אדוני היושב-ראש, שהדיון הזה הגיע – לא פשוט – לדיון בוועדת העבודה בראשותך, יחד עם חברי הכנסת, חברי הוועדה המכובדים, כי זה המקום.

דובי אמיתי: הניסיון שלך, אדוני, הידע שלך.

דובי אמיתי: לכן הקשבתי לכל הדיון מתחילת הדרך.

דובי אמיתי: חשוב לי מאוד הדיון הזה.

דובי אמיתי: הייתי מעדיף לא להגיע לכאן בעסקה מהסוג הזה, ואני לוקח את כל הדברים שאמרת – עסקה גרועה למשק, לעובדים ולמעסיקים.

דובי אמיתי: ואני בטוח ואני משוכנע, ומאחל לך גם את היכולת לקבל את ההחלטות הנכונות.

דובי אמיתי: ואני אומר לך מראש שאני סומך עליכם, כי אני שומע את הצלילים.

דובי אמיתי: הדבר השני, אני רוצה לחזק את מה שנאמר, להקריא מתוך החלטת בג"ץ: סעיף 2(א) לחוק דמי מחלה מקנה זכאות לדמי מחלה רק לעובד "שנעדר מעבודתו עקב מחלה", כמשמעותה בסעיף 1.

דובי אמיתי: לפיכך, "חולה סטטיסטי" גרידא – אדם שבגופו שלו, להבדיל מזה של אדם אחר, לא התהוותה שום מחלה ואף אין הוא נושא את הנגיף – איננו זכאי לקבל דמי מחלה מכוח החוק.

דובי אמיתי: נקודה, סוף ציטוט.

דובי אמיתי: אמרת את זה בדבריך, שימי הבידוד, אדוני היושב-ראש, הם אינם ימי מחלה.

דובי אמיתי: ואני חושב שהולך להיות פה נזק אחרי עבודה של שנים רבות, עוד של קודמיי בתפקיד, של קודמך בתפקיד, של הבית הזה במדינת ישראל יחד עם ההסתדרות, בהסכמים קיבוציים.

דובי אמיתי: החיבור הזה הוא חבלה והונאה, לצערי, של משרד האוצר, בניסיון לקעקע את כל ההסכמים שהגענו אליהם אחרי הרבה שנים.

דובי אמיתי: צריך להפריד.

דובי אמיתי: אם יש לנו בעיה עם ימי הבידוד נקרא להם בשם האמיתי – ימי בידוד.

דובי אמיתי: אתם רוצים שאני אכנס תחת האלונקה?

דובי אמיתי: אני אגלה לכם סוג: גם שר האוצר יודע, גם שר האוצר הקודם כחלון וגם ישראל כץ, אני נכנסתי מתחת לאלונקה.

דובי אמיתי: אני עושה שירות צבאי עד היום, אני הראשון שנכנס יחד עם הממשלה תחת האלונקה.

דובי אמיתי: אני מוכן לכול.

דובי אמיתי: אבל אני לא יכול לקחת, מי שמכיר את האלונקה, את שתי הידיות מקדימה רק על הגב שלי, אני רוצה לחלק את זה בין כולם.

דובי אמיתי: עד היום שילמנו 4 מיליארד.

דובי אמיתי: ואני הגעתי למשא ומתן באוצר, רק לא היה להם נוח לשמוע את עמדתי, ולכן חיפשו דרך להגיע להסכם עם התעשיינים.

דובי אמיתי: אני מייצג את כל העסקים, 85% מהעסקים במדינת ישראל.

דובי אמיתי: האחריות היא שלי.

דובי אמיתי: ואמרתי: אני לוקח ומוכן להיכנס עם המדינה לכל מקום, בצורה שוויונית שכולם נושאים בנטל.

דובי אמיתי: מה יש בתזכיר הזה?

דובי אמיתי: מעבר ליומיים שההסתדרות נתנה, כל השאר אני והמדינה צריכים לשלם.

דובי אמיתי: זה לא מספר מוחלט, זה מה שיהיה.

דובי אמיתי: אני לא יכול לקחת את המגזר העסקי למקום של אי-ודאות.

דובי אמיתי: אולי למשרד האוצר יש נתונים כלכליים שונים ממה שאני מכיר.

דובי אמיתי: הנתונים שאני מכיר, שאנחנו הולכים לצמיחה שלילית, מתקרבים ליעד דו-ספרתי.

דובי אמיתי: הצריכה הפרטית יורדת בצורה דרמטית, היצוא ירד בצורה דרמטית, 100,000 עסקים לא יחזרו לאיפה שהם היו.

דובי אמיתי: חסר כסף?

דובי אמיתי: לא חסר.

דובי אמיתי: אני אמרתי להם גם, בין היתר, שנותנים לנו מענק לעידוד תעסוקה של 5 מיליארד, משכנו משם בקושי אולי מיליארד.

דובי אמיתי: יש כסף.

דובי אמיתי: זה לא הבעיה, אדוני היושב-ראש.

דובי אמיתי: זה עניין של תפיסה, זה עניין של אחריות, זה עניין של דרך לקבל החלטות.

דובי אמיתי: הפרד ומשול זה ב-DNA של האוצר.

דובי אמיתי: ואני לא אוותר, כמי שמייצג 85% מהמגזר העסקי.

דובי אמיתי: לא אף אחד אחר.

דובי אמיתי: השורה התחתונה, להיות אופרטיבי: אחד, מכניסים לכל הסכמה את מה ששילמנו עד היום.

דובי אמיתי: לא יכול להיות שהכושי עשה את שלו ואת זה שכחנו.

דובי אמיתי: זה אחד.

דובי אמיתי: שתיים, אם אתם רוצים שנהיה מתחת לאלונקה, ההסתדרות נתנה יומיים – אני חושב שהיא פגעה בעובדים, אני חושב שזה לא צריך להיות על חשבון העובדים, אני חושב שהמדינה צריכה לשלם את הכול.

דובי אמיתי: לא יקרה למדינה שום דבר אם היא תיקח את האחריות על הכול.

דובי אמיתי: על הכול.

דובי אמיתי: זה אחריות של מדינה.

דובי אמיתי: אגב, ל-benchmark שעשיתי, אין מדינה שלא לקחה על עצמה את הנטל, לפחות ב-85%–90% מימי הבידוד.

דובי אמיתי: אבל אני אומר בשורה התחתונה: אני מוכן להיכנס מתחת לאלונקה, בשותפות מלאה.

חיים כץ: כמה לקחו המדינות?

דובי אמיתי: למעלה מ-85%.

חיים כץ: וכמה זמן דיונים היה להם?

חיים כץ: לא, חשוב לי זמן הדיון.

דובי אמיתי: לא היו דיונים.

חיים כץ: אה, לא היו דיונים?

חיים כץ: למה?

חיים כץ: זאת אומרת, הם לא רציניים.

דובי אמיתי: הם רציניים מאוד.

חיים כץ: כמה שהדיון יותר ארוך אז אתה פחות רציני.

דובי אמיתי: לא, דיונים קצרים מאוד.

דובי אמיתי: לא דיונים של יומיים-שלושה ולא חודש-חודשיים ולא סיפורים.

דובי אמיתי: כשאתה בא כמגזר עסקי ואומר: אתה מוכן להיכנס תחת האלונקה עם ממשלת ישראל, ואני מוכן להיכנס תחת האלונקה – אני לא אוהב את זה, אני חושב שזה לא נכון, אבל אם אין ברירה אני הראשון שאכנס מתחת לאלונקה, ומי שמכיר את העבר הצבאי שלי יודע מה זה אלונקה בשבילי.

דובי אמיתי: ולכן אני אומר לך: אחד, עושים חשבון מתחילת המגפה, מביאים לידי ביטוי כל מה ששילמנו בדרך כזו או אחרת; ושתיים, אני לא יכול ללכת על ממוצע, אני יודע לעבוד על מספרים מוחלטים, אם בכלל.

דובי אמיתי: אני מודה לכם, אני סומך עליכם.

חיים כץ: תודה רבה.

חיים כץ: אופיר.

אופיר כץ: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

אופיר כץ: אני אשתדל לא לחזור על דברים שנאמרו ולהיות קצר.

אופיר כץ: אני קודם כול מברך, שהגענו למקום הזה שיש פה חלוקה שווה.

אופיר כץ: ואני חושב שלא משנה לאיזה הסכם נגיע בסוף, מבחינת האמירה יש פה אמירה חדשה.

אופיר כץ: ובאמת פה אני רוצה לברך את שר האוצר על זה, שמה שהיה מובן מאליו תמיד, שהעסקים הקטנים נושאים בנטל כל הוצאה שיש העסקים הקטנים צריכים לשאת בנטל, אז יש פה אמירה חדשה שתלווה אותנו אני חושב עוד שנים קדימה, שזהו, אין יותר מובן מאליו שהעסקים הקטנים הם משלמים, יש פה משהו חדש שנוצר, ששנים קדימה יסתכלו על זה אחרת.

אופיר כץ: שצריך לשבת איתם, לקרוא להם – תעשיינים, עסקים קטנים – ולראות איך מחלקים את הנטל שווה בשווה.

אופיר כץ: ואני חושב שזה דבר חשוב, שילווה אותנו גם אחרי ימי הקורונה.

יוליה מלינובסקי: למה הם צריכים לשלם?

אופיר כץ: אדוני היושב-ראש, אני באמת שמח על הפתיחה שלך בעניין העסקים הקטנים יותר, שצריך לעזור להם יותר ולהחריג אותם בעניין ההשתתפות שלהם, ובאמת הפעם להוציא אותם לגמרי מחוץ לתמונה של התשלום על ימי הבידוד.

אופיר כץ: זה צעד חשוב וצעד מבורך.

אופיר כץ: אני רוצה לברך גם את חברתי קרן ברק, שדוחפת את הנושא הזה המון זמן, מלווה אותם, בקשר איתם.

אופיר כץ: ועל הצעת החוק שלך, באמת כל הכבוד.

אוסאמה סעדי: על הצעות החוק שלי אתה לא מברך?

אופיר כץ: לא ידעתי שיש גם שלך.

אוסאמה סעדי: - - -

אופיר כץ: אה, לא ידעתי.

אופיר כץ: אם יש לך הצעת חוק, גם אותך אני מברך, אוסאמה.

אוסאמה סעדי: בטח שיש.

אופיר כץ: ברור, כל מי שהגיש הצעת חוק והיא מוצמדת פה, אני מברך על היוזמות האלה.

אופיר כץ: ברור.

אופיר כץ: אני חושב שצריך רק להחריג עובד שאמור לקבל כסף על בידוד, אם הוא חולה קורונה או אם הוא נמצא בבידוד - זה יותר רלוונטי בעצם לבידוד – והוא הפר את הבידוד, אז לשלול ממנו את הזכות לקבל את - - -

חיים כץ: לא לשלול, לקרוע אותו.

אופיר כץ: למה?

חיים כץ: אם הוא הפר את הבידוד, הוא סיכן אחרים.

אופיר כץ: נכון.

חיים כץ: אז צריך לקרוע אותו.

אופיר כץ: זה מה שאני אומר.

אופיר כץ: לא לשלם לו.

אוסאמה סעדי: הוא מחזק אותך.

חיים כץ: דרך אגב, רון, בחוק יש גם עובדים שהמפעלים שולחים אותם לשווק, והם חוזרים וקונסים אותם על זה שהם חוזרים.

חיים כץ: לוקחים להם את ימי המחלה.

חיים כץ: אל תענה לי.

חיים כץ: יש פה המון מחשבה ותמיכה לעובד, שהמפעל שלח אותו להביא - - -

נעה בן שבת: לא מציעים לקחת לו את ימי המחלה.

חיים כץ: לא מציעים, אבל לוקחים לו.

חיים כץ: חברת הכנסת חוה עטייה.

רון תומר: כבוד היושב-ראש, יש מתווה שאמור לקצר משמעותית את הדבר לעובדים שייסעו בנסיעות עסקים, זה אמור לעבור בימים הקרובים.

חיים כץ: משפט אחרון, אופיר.

אופיר כץ: משפט אחרון.

אופיר כץ: אז אני אומר:

אופיר כץ: מי שמפר את הבידוד – לשלול ממנו את הזכות לקבל את המענק.

אופיר כץ: ודבר אחרון, האוצר, שמעתם מה שנאמר פה, אתם צריכים לדבר עם הממונים עליכם ולראות איך אנחנו עושים את זה הכי מהר שאפשר, בהתאם למה שהעלה פה היושב-ראש וחברי הכנסת, כי אנחנו צריכים להעביר את זה כמה שיותר מהר.

חיים כץ: תודה.

חיים כץ: חברת הכנסת אתי חוה עטייה.

חוה אתי עטייה: ראשית, אני רוצה להודות לך שמינית אותי ליו"ר ועדה לעידוד תעסוקה ולהכשרות מקצועיות.

חוה אתי עטייה: תודה רבה.

חיים כץ: אני מקווה שהוועדה תעבוד.

חוה אתי עטייה: בעזרת השם היא תעבוד.

חוה אתי עטייה: ובעזרת החברים פה, אני מאמינה שהם יעזרו לנו להוביל את הוועדה.

קריאה: אנחנו נסייע בכל דבר.

חוה אתי עטייה: עכשיו, לפני שאני אגע במתווה, אתה טענת באחד הדיונים אצל פרופ' גמזו, שצריך להוריד את ימי הבידוד לעשרה ימים.

חיים כץ: ופרופ' גמזו אמר שתוך יומיים זה ירד ל-12 יום.

חיים כץ: בשביל זה אולי הוא התפטר, כי זה עוד לא ירד.

חוה אתי עטייה: אני חושבת שזה יתרום רבות.

רון תומר: מחר הדיון המכריע.

חוה אתי עטייה: ורציתי כאן להגיד: למה להטיל על המעסיקים מס בידוד?

חוה אתי עטייה: ברוב המדינות ב-OECD הנטל לא נופל על המעסיקים.

חיים כץ: נופל על המדינה.

חוה אתי עטייה: על המדינה, נכון.

חוה אתי עטייה: יש פה לשפות את העסקים הקטנים.

חוה אתי עטייה: אני רוצה לספר סיפור.

חוה אתי עטייה: אתמול ביקרתי בשומרון, נפגשתי עם גברת שמעסיקה 20 עובדים מיקב טורא.

קרן ברק: אה, הוא הכי טוב בארץ.

חוה אתי עטייה: היא אמרה לנו שגם את ביקרת.

חיים כץ: היין טעים.

חיים כץ: הרבה פרסים.

חוה אתי עטייה: היא סיפרה סיפור מה זה נוגע ללב.

חוה אתי עטייה: היא מעסיקה 20 עובדים.

חוה אתי עטייה: כבר כמה חודשים שהעובדים לא מגיעים.

חוה אתי עטייה: היא לבד, היא קורסת.

חוה אתי עטייה: היא אומרת: למה שהעובדים יגיעו?

חוה אתי עטייה: הם טוענים: יש לנו את החל"ת, יש לנו גם קצת עבודה בשחור.

חוה אתי עטייה: למה שנגיע?

חוה אתי עטייה: אז היא אומרת שהיא לא יודעת את מי להעסיק.

חוה אתי עטייה: וכפי שציינת, יש לה עובדים שמגיעים מחופשה מחו"ל.

חוה אתי עטייה: למה היא צריכה לממן את ימי החופשה שלהם?

חוה אתי עטייה: דבר נוסף, המתווה לא נוגע לגבי העובדים שמועסקים במשרות חלקיות, לגבי אלה שבמשמרות.

חוה אתי עטייה: בנוסף לך, אני אתן דוגמה על עצמי ועל עוד הרבה עובדים.

חוה אתי עטייה: אני נמצאת בחל"ת מהמגזר העסקי.

חוה אתי עטייה: צברתי יתרת שעות גבוהה מאוד של ימי מחלה.

חוה אתי עטייה: גם אם אני אחזור או שלא אחזור, היתרה תלך לי.

חוה אתי עטייה: למה לא ניתן להכניס את העובדים ליתרת ימי מחלה שלילית, או מנגד, כמו שבהרבה מפעלים עם ועדים יש הסכמים קיבוציים, מאפשרים לעובדים להקים קרן, ומי שיש לו שתהיה ערבות הדדית ויתרמו ימי מחלה לקרן.

יוליה מלינובסקי: למה העובדים בכלל צריכים לשאת בנטל הזה?

חוה אתי עטייה: אני לא מדברת.

חוה אתי עטייה: אני אומרת: זה גם מודל שיעזור הרבה מאוד בעתיד.

יוליה מלינובסקי: לא.

חיים כץ: טוב, זה היה משפט יפה לסיום.

חיים כץ: אלקובי יוסי.

יוסי אלקובי: אדוני היושב-ראש, תודה על הישיבה.

יוסי אלקובי: אז אני אומר לך, כבוד היושב-ראש, גם אנחנו בין העותרים לבג"ץ, נכון, עם התעשיינים וחברות הניקיון.

יוסי אלקובי: אני חושב שכאשר ניגשים התעשיינים הגדולים, של 1,500 מפעלים, וההסתדרות לאוצר, ומכינים מתווה, אני חושב שאנחנו לא עיזים, אנחנו גם צריכים להיות שותפים.

יוסי אלקובי: היינו בין העותרים, היו צריכים לקחת אותנו איתם, היו צריכים לדון, והיינו מגיעים להבנות כלשהם.

יוסי אלקובי: ואולי הם יבינו את הצעקה של הקטן.

יוסי אלקובי: הם הלכו לבד, הם הציעו את מה שהציעו.

חיים כץ: הביאו תוצאה יפה.

חיים כץ: תקשיב, למפעלים הגדולים התוצאה יפה.

יוסי אלקובי: התוצאה יפה.

יוסי אלקובי: תראה, אם גם בתנובה לא יגיעו 50, ישבו בבידוד, הקוטג' ייסע במסלול - - -

חיים כץ: לא, גם המדינה תשפה אותם.

יוסי אלקובי: לא רק שהם קיבלו את רוב המענקים, אלא גם עלו ברווחיות ב-30%, אדוני היושב-ראש.

יוסי אלקובי: ויושבים פה חברי כנסת, שכולם ביקרו בעסקים הקטנים והבינוניים, אחד-אחד, וראו את זעקתם, את מצוקתם, את המצב הגרוע שנמצאים בו.

יוסי אלקובי: אין לנו כסף לשלם משכורות, אין לנו כסף לשלם שכירויות, אין לנו כסף לשלם את הארנונה.

יוסי אלקובי: אנחנו נחנקים ומחזקים את העובדים שלנו, להשאיר אותם במערכת, כי ביום שנשחרר אותם לא יהיו עובדים.

יוסי אלקובי: אין בתי ספר טכנולוגיים, אין קידום תעשייה, אין שום דבר וכלום.

חיים כץ: הקמנו היום תת-ועדה להכשרה מקצועית.

חיים כץ: תביאו סילבוס, תגידו מה אתם צריכים, נלמד בדיוק לפי הסילבוס, שלא נלמד ונשחית זמן.

חיים כץ: נעשה מתווה, אבל תגידו מה אתם צריכים.

יוסי אלקובי: בואו נעבור את המגפה הארורה הזאת, כי אנחנו קיימים מ-1908, אנחנו אלה שבנינו את האלונקה – הנגרים את המוטות והמסגרים את המתכת והטקסטיל את הברזנט – ואנחנו מרימים את האלונקה הזאת, שעליה יושבים כל התעשייה הגדולה ונהנים, ואנחנו נאנקים, אדוני היושב-ראש.

יוסי אלקובי: אני חושב שימי בידוד זה בדומה לימי מילואים, זה הכול.

יוסי אלקובי: לא צריכים להיות יפי נפש ולחפש - - -

חיים כץ: כולם צועקים פה "מילואים".

יוסי אלקובי: המדינה צריכה לשאת בזה.

חיים כץ: אדוני מנכ"ל הביטוח הלאומי, במילואים כמה ימים לא משולמים?

יוסי אלקובי: מהיום הראשון.

חיים כץ: לא חושב.

חיים כץ: מהיום הראשון?

יוסי אלקובי: כן.

חיים כץ: ואיך עושים את הממוצעים של התשלום?

מאיר שפיגלר: לפי השכר שהיה לו לפני שהוא יצא למילואים.

חיים כץ: בכמה זמן?

דובי אמיתי: שלושה חודשים.

חיים כץ: יש התחשבות בשאר התוספות שם?

קריאה: לא, בסיס.

מאיר שפיגלר: אני לא בטוח, אני חושב שעל כל מרכיבי השכר.

יוליה מלינובסקי: כל מרכיבי השכר.

יוליה מלינובסקי: הכול.

חיים כץ: אוקיי.

חיים כץ: תודה רבה.

חיים כץ: אוסאמה.

אוסאמה סעדי: בוקר טוב לכולם, ליושב-ראש.

אוסאמה סעדי: אני חושב שהיה אפשר לסכם את הדיון, היושב-ראש, בפתיחה שלך עם ההצעה שלך.

אוסאמה סעדי: לפי הצעת החוק שהגשתי עם חבריי מהרשימה המשותפת, זה בדיוק מה שאמרת בפתיחה שלך.

אוסאמה סעדי: לא צריך לחייב את העובדים ולהטיל עליהם סנקציה, וגם לא את העסקים הקטנים והבינוניים.

אוסאמה סעדי: זו בדיוק הצעת החוק שלנו.

חיים כץ: אני קלעתי לדעת גדולים.

אוסאמה סעדי: תמיד אני קולע לדעת גדולים.

אוסאמה סעדי: זה שהמדינה עכשיו אומרת: וואלה, עכשיו אנחנו עושים חצי-חצי, אבל איפה היא הייתה במשך כל החודשים הקודמים?

אוסאמה סעדי: מי נשא בנטל עד היום?

אוסאמה סעדי: העובדים והמעסיקים.

אוסאמה סעדי: והעובדים שניצלו את כל ימי המחלה שלהם, מה נשאר להם?

אוסאמה סעדי: ועוד עכשיו אומרים: ההסתדרות נתנה יומיים על חשבון העובדים – סחתין.

אוסאמה סעדי: אני חושב, כבוד היושב-ראש, הפתרון הוא שלא צריך לחייב את העובדים.

אוסאמה סעדי: הכיס הגדול הוא המדינה.

אוסאמה סעדי: המדינה עכשיו אומרת:

אוסאמה סעדי: אני משתתפת ב-50% – וואלה, תודה רבה, סחתין.

אוסאמה סעדי: תודה רבה, אחרי שמונה חודשים עכשיו היא מוכנה לתת ולפתוח את הכיס?

אוסאמה סעדי: אבל אני חושב, אם הכאוס הזה, אחרי היום הזה, עוד פעם ייפול על העובד, אז זה חמור מאוד.

אוסאמה סעדי: ולכן אני מזהיר.

קרן ברק: לא, על העובד זה לא ייפול.

אוסאמה סעדי: למה לא ייפול?

יוליה מלינובסקי: היומיים הראשונים על חשבון העובד.

קרן ברק: לא על העובד ולא על המעסיק.

אוסאמה סעדי: אם לא נחוקק את החוק הזה, ואין הארכה של בג"ץ, אז מה יעשה עובד שנמצא בבידוד?

יוליה מלינובסקי: הכול נופל על המדינה.

אוסאמה סעדי: מי ישלם לו קרן?

יוליה מלינובסקי: המדינה.

קרן ברק: בשביל זה אנחנו פה.

אוסאמה סעדי: בשביל זה אנחנו פה.

אוסאמה סעדי: לכן אני אומר: אנחנו לא ניתן.

אוסאמה סעדי: ושהאוצר ילך ויחזור ויעשה שיעורי בית ויחזור היום, כבוד היושב-ראש, כמו שאמרת.

אוסאמה סעדי: בלי זה לא נאשר את החוק הזה.

יוליה מלינובסקי: לא, אם זה לא קורה היום, המדינה תישא בנטל.

יוליה מלינובסקי: ושיקצרו ימי בידוד, אוסאמה, ושיבטלו את השב"כ, ואז נראה אותם.

אוסאמה סעדי: זה בסדר, אבל בינתיים לא מקצרים את ימי הבידוד.

חיים כץ: אוסאמה, תודה.

חיים כץ: הילה.

דובי אמיתי: רק לשאלתך, ביטוח לאומי מגלם לפי מפתח 1.4.

חיים כץ: מי אדוני?

חיים כץ: לא זוכר שקיבלת רשות דיבור.

דובי אמיתי: רק רצית לדעת לפי ביטוח לאומי.

קרן ברק: אין פה פרוטקציות, דובי.

חיים כץ: לא רציתי לדעת כלום.

חיים כץ: מה שהיה היה, נגמר.

חיים כץ: עברנו.

חיים כץ: הילה.

הילה שי וזאן: טוב, אז נאמרו רוב הדברים, ובאמת הדבר הכי חשוב על ידיך, היושב-ראש, בתחילת הדברים, אז אני באמת אשתדל ולא אחזור.

הילה שי וזאן: אני רוצה להגיד כמה דברים קודם כול באופן כללי, נקודות קצרות וחשובות.

הילה שי וזאן: עד עכשיו דיבר פה היושב-ראש קודם על הכשרות, הממשלה לא יישמה את התוכנית להכשרות בכלל ככלי להילחם עם התופעה הזו של אבטלה בכלל, לפני שאנחנו מדברים - - -

חיים כץ: כי יש תזמורת שמנגנת מצוין של השרים.

חיים כץ: המנצח רק שכח להביא את השרביט של הניצוח, אז התזמורת נתקעה.

הילה שי וזאן: אתה צודק.

הילה שי וזאן: ועדיין אני רוצה להזכיר, שהייתה ועדת מנכ"לים שכינסה המנכ"לית הקודמת, קרן טרנר, עם הצעה ברורה, להחיל מיד תוכנית להעסקה של מעל 100,000 עובדים.

הילה שי וזאן: אנחנו לא רואים את היישום של זה.

הילה שי וזאן: אני רוצה להזכיר, שגם עד עכשיו אין לנו בכלל תוכנית סדורה לגל הבא של הקורונה.

הילה שי וזאן: ראש הממשלה מדבר מעל כל במה, ומכין את דעת הקהל לכך שהולך להגיע גל שלישי, על מנת שדברים יתקבלו בצורה רגועה יותר, ועדיין אין שום תוכנית – אני יושבת גם בוועדת הכלכלה, גם בוועדת הכספים, גם פה בוועדה המכובדת הזאת – שום תוכנית לקראת הגל הבא, ולצערי הדיונים האלה ימשיכו ויתקיימו.

הילה שי וזאן: אני רוצה לציין שלמעלה מ-15% מהעסקים, לפי הלמ"ס, שהתפרסם רק לפני כמה ימים, כבר עכשיו ייסגרו, עוד לפני הגל הבא.

הילה שי וזאן: מעבר לנקודות החשובות שאמרו פה חבריי, האוצר, אתם מביאים פה בעצם הצעת חוק שעד לרגע האחרון, אם לא היוזמה פה של כמה חברים וחברתי קרן ברק, לא הייתה התייחסות לאותם עסקים קטנים ובינוניים, לא הייתה דיפרנציאציה ברורה, שבעצם מכירה בעול הגדול שנופל עליהם.

הילה שי וזאן: בסופו של דבר ההתמודדות גדולה יותר מדי, הם לא יכולים להתמודד עם זה.

הילה שי וזאן: אני כן חושבת שמה שחסר עוד בהצעת החוק זה כן אולי – אני אגיד פה את זה באמת גם לטובת המדינה, גם לטובת המעסיקים, זה חשוב שזה ייאמר – שהעובד יהיה חייב בהגשה של מסמך, שאכן הוא נכנס לבידוד, כדי לא ליצור מצב.

קריאה: יש את זה.

חיים כץ: הילה, יש את זה.

הילה שי וזאן: זה נכנס?

הילה שי וזאן: אוקיי, בסדר גמור.

הילה שי וזאן: ודבר אחרון, לגבי מה שנאמר פה על הבידוד לעצמאים, גם אנשים בעצמם שסגרו את העסק שלהם ונכנסו לבידוד, המדינה שהורתה להם לעשות את זה וקבעה את הכללים לעשות את זה חייבת לסייע להם.

הילה שי וזאן: העליתי את הנושא הזה כבר לפני חודש בוועדת הכספים, לצערי האוצר התעלמו מזה, עכשיו אנחנו נדרשים לזה.

הילה שי וזאן: חייבת להיות התייחסות גם להם ולא רק לעובדים.

חיים כץ: יתייחסו בוועדת הכספים, אם העלית בוועדת הכספים.

הילה שי וזאן: לא, פה, בהצעת החוק הזו.

הילה שי וזאן: לא יכול להיות שאנחנו מדברים רק על עובדים.

חיים כץ: הם יתייחסו בוועדת הכספים, לא פה.

הילה שי וזאן: לא, לא יכול להיות שאנחנו מתייחסים רק לעובדים.

הילה שי וזאן: בעלי העסקים עצמם.

חיים כץ: תודה רבה.

חיים כץ: חברת הכנסת אימאן, בבקשה.

אימאן ח'טיב יאסין: צוהריים טובים לכולם, אני מברכת על דיון חשוב זה.

אימאן ח'טיב יאסין: אין ספק שהנושא של ימי בידוד מעסיק את כולנו, ואני חושבת שזאת זכות בסיסית לכל עובד שעבד במשך כל ימות השנה ולא משנה מה, והוא נכנס לבידוד, זכותו לקבל פיצוי, ולא על חשבון ימי המחלה.

אימאן ח'טיב יאסין: המדינה צריכה לקחת אחריות במקום הזה מקל וחומר.

אימאן ח'טיב יאסין: לתת את זה ולהשאיר עול על כתפי העסקים הקטנים זה בל יאומן.

אימאן ח'טיב יאסין: עסקים קטנים נסגרים, אין להם יכולת אפילו לעמוד על הרגליים.

אימאן ח'טיב יאסין: במקום לתת להם קצת נשימה, קצת נשימה כדי לעבור את התקופה הזאת, אנחנו שוב מעמיסים עליהם עוד דבר שהוא לא באשמתם.

אימאן ח'טיב יאסין: ולכן אני רוצה לחזק את ידי כל מי שחושב שנכון שזה צריך לא להיות על הכתפיים של העובד, וגם לא על הכתפיים של המעסיקים, לא הקטנים ולא הגדולים, ובמיוחד לא הקטנים.

אימאן ח'טיב יאסין: תודה.

חיים כץ: רועי, אני רואה שאתה יושב רגוע, בטוח.

חיים כץ: 80% מהדיון היית בחוץ, לא היית פה.

חיים כץ: כל הכבוד.

רועי כהן: פשוט מגיב למה שאתה אומר.

אימאן ח'טיב יאסין: כבודו, חשוב לי רק משפט אחד: אני חייבת לציין שרוב העסקים בחברה הערבית הם עסקים קטנים.

אימאן ח'טיב יאסין: ואנחנו לא יכולים להתעלם מהמצב הכלכלי הגרוע, לא רק הרעוע בתוך החברה, ועכשיו עוד יותר בעקבות הנגיף.

חיים כץ: חבר הכנסת עידן רול.

עידן רול: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

עידן רול: אני קודם כול רוצה לומר, אפילו יותר ממה שבעלי העסקים הקטנים דורשים, אין ספק שהמדינה צריכה לשאת במלוא התשלום של ימי הבידוד, נקודה.

עידן רול: העסקים והעובדים ספגו מספיק.

עידן רול: עכשיו, יש פה שני נתונים מאוד חשובים שצריך להסתכל עליהם: בחודש ספטמבר נרשמו 150,000 בידודי שווא – 150,000 בידודי שווא – אנחנו יודעים עד היום שהנתונים מראים על כ-60% ערעורים על בידודי שווא שמתקבלים.

עידן רול: מה זה אומר?

חיים כץ: שאמרו לבן אדם להיכנס לבידוד בטעות.

חיים כץ: להיכנס לבידוד סתם.

עידן רול: זה אומר שהממשלה, שכשלה בהקמת מערך חקירות יעיל, ושהיא משתמשת בכלי לא אפקטיבי של איכוני שב"כ, תשתה את כל ימי המחלה של העובדים המסכנים, שאלוהים יודע אם חס וחלילה הם יצטרכו בהמשך השנה ימי מחלה מה הם יעשו.

חיים כץ: העובדים לא מסכנים.

חיים כץ: תמחק את המילה "מסכנים".

עידן רול: לא מסכנים כי הם מסכנים.

חיים כץ: לא מסכנים.

חיים כץ: תשתה את ימי המחלה של העובדים – זה משפט יפה.

עידן רול: חיים, למה אתה לא נותן לי אף פעם להשלים משפט?

הילה שי וזאן: זה לכולם, אל תיקח אישית.

חיים כץ: עידן, אני מעצב אותך עכשיו.

חיים כץ: אתה חבר בוועדה הזאת, אתה תצא משובח מפה, עם הרבה ניסיון, הרבה מעבר למה שנכנסת.

עידן רול: אתה חותם על זה?

יוליה מלינובסקי: השבחת נכס.

יוליה מלינובסקי: עוד תשלם על זה מיסים.

עידן רול: בדיוק.

עידן רול: מס שבח.

עידן רול: למי אני משלם אותו?

עידן רול: אין שום הצדקה ושום היגיון, שהעובדים צריכים לשרוף את ימי המחלה שלהם על בידודים שהם לא בשליטתם.

עידן רול: אם הממשלה לא מצאה פתרון לבידודי שווא לא יכול להיות שהעובד ישלם.

עידן רול: ואני רוצה להגיד לכם שבסופו של דבר זה בעצם תמריץ שלילי לממשלה.

עידן רול: אם אין כלי אפקטיבי למנוע בידודי שווא ופגיעה במעסיקים ובעובדים, ועכשיו העובדים והמעסיקים ישלמו, אין לממשלה שום תמריץ לפתור או לשפר את הכישלון הזה של בידודי השווא.

עידן רול: אני שמעתי אתמול את שר הבריאות מדבר על סגר שלישי.

עידן רול: אני חושב, בתור מישהו שמסתובב כל יום בעסקים קטנים, זה מזעזע בעיניי שעוד לא פתחנו את העסקים, הממשלה עוד לא אישרה לעסקים להיפתח אחרי הסגר השני, וכבר מדברים בלי בושה ומפחידים על סגר שלישי.

הילה שי וזאן: זה הנחיות מלמעלה.

עידן רול: אני אזכיר גם לאוצר וגם לממשלה: אם אין כסף פתאום לעזור לעסקים, זה אומר ששרפתם את הכסף על סגר שלא היה צריך להתקיים, חנקתם את המשק, ועכשיו אין לכם את היכולת לשלם.

עידן רול: ושוב, העסקים שמראש נכנסו לסגר, יצטרכו גם עכשיו לא לקבל את הפיצוי ויקבלו מס נוסף בדמות דמי בידוד.

עידן רול: באמת שהממשלה הזו עושה כל מה שהיא יכולה בשביל לוודא שהעסקים לא ישרדו את משבר הקורונה.

עידן רול: תודה רבה.

חיים כץ: חברת הכנסת היבה יזבק.

היבה יזבק: תודה.

היבה יזבק: בוקר טוב לכולם.

היבה יזבק: ההצעה הזו גם כך באה באיחור רב, אבל היא גם לא מספקת, ואני שמחה שכבוד היושב-ראש גם מקדם את המהלך של הכרה ב-100% על חשבון האוצר ועל חשבון המדינה, כי זה עול גדול.

היבה יזבק: גם ככה המעסיקים שילמו כבר שמונה חודשים את דמי הבידוד, וגם ככה כבר אין לעובדים עוד ימי מחלה שהם יכולים להשתמש בהם.

היבה יזבק: אז אני כן חושבת ואני גם בעד שהמדינה תישא בכל העול הזה ותשלם 100% לכלל המעסיקים.

היבה יזבק: אני רוצה להתייחס ברשותך לאחד החריגים גם שמצוינים בחוק, וזה המעסיקים שיש להם עובדים שהם גם מבקשי מקלט.

היבה יזבק: אני לא יודעת למה זה מוחרג, הרי גם ככה הם מעסיקים, אז למה צריך להחריג אותם?

היבה יזבק: וגם ככה מבקשי המקלט, שהם עובדים ויש להם אישור לעבוד כדין, הם גם ככה עובדים רגילים ובני אדם, ויכול להיות שהם גם ייכנסו לבידוד, אז למה שהמעסיקים שלהם יוחרגו?

היבה יזבק: זה לא הגיוני, ואני לא מצליחה למצוא שום סיבה הגיונית לכך.

היבה יזבק: זה עוד פגיעה במעסיקים האלה וגם בעובדים מבקשי המקלט.

היבה יזבק: אז אני גם מבקשת לתת את הדעת על סעיף זה, שסעיף זה לא ייכלל בהצעת החוק הנוכחית, כי זה פוגע עוד יותר.

היבה יזבק: ואנחנו יודעים שבעיקר העובדים מבקשי המקלט עובדים אצל עסקים קטנים.

היבה יזבק: אז למה צריך לפגוע בהם?

היבה יזבק: אין שום סיבה הגיונית.

אורלי ישי-גנץ: רק לציין שכל העובדים נכללים, אדוני, זה הכול.

חיים כץ: מאה אחוז.

חיים כץ: מי גברתי?

חיים כץ: איך ירשמו בפרוטוקול מי דיבר שם?

היבה יזבק: זה לא מה שמצוין בחוק.

חיים כץ: היבה, את מדברת אליי, היא איננה, זה לא נרשם בפרוטוקול מה שהיא אמרה.

אורלי ישי-גנץ: אם אדוני - - - לפרוטוקול.

אורלי ישי-גנץ: מה שאדוני יגיד.

חיים כץ: סליחה, גברת, פה בוועדה תבקשי לדבר תקבלי רשות דיבור, בסדר?

אורלי ישי-גנץ: צר לי, אדוני.

היבה יזבק: לפי הצעת החוק, כבוד היושב-ראש, בסעיף 26ט(8) מצוין במפורש שהם כן מוחרגים.

היבה יזבק: אז אני אשמח לשמוע התייחסות - - -

נעה בן שבת: המעסיקים שלהם מוחרגים.

נעה בן שבת: לא הם, העובדים יקבלו את הזכאות - - -

היבה יזבק: המעסיקים.

היבה יזבק: בטח, אני מדברת המעסיקים, שהם מוחרגים, לא העובדים.

היבה יזבק: אבל תכלס אנחנו מדברים על זה שאנחנו לא רוצים שהעסקים יקרסו עוד יותר, ואנחנו מדברים על עסקים קטנים שמעסיקים מבקשי מקלט.

היבה יזבק: אז אין שום סיבה שהם יוחרגו.

היבה יזבק: למה להחריג אותם?

חיים כץ: טוב.

חיים כץ: שמענו.

חיים כץ: תודה רבה.

חיים כץ: אופיר, רצית להגיד משהו?

אופיר סופר: כן.

אופיר סופר: נשמע פה קול שאני מזדהה איתו לחלוטין, אבל מאוד בולט, שדיבר כל הזמן על המעסיקים.

אופיר סופר: ואני רוצה להזכיר שיש לנו מעסיקים שההגדרה שלהם היא טיפה אחרת – זה עמותות ומוסדות חינוך, שהם מעסיקים רבים.

קריאה: הם גם מעסיקים.

אופיר סופר: לא, בחוק פה הם לא מקבלים את המעמד.

אופיר סופר: וצריך לייצר פה תיקון בחוק.

חיים כץ: כל ההגדרה בבסיס החוק צריך להתייחס לכלל הציבורים.

חיים כץ: אמרתי את זה פה.

חיים כץ: דבר, לפרוטוקול.

אופיר סופר: כיוון שהמוסדות האלה עוסקים בתפקיד שהוא תפקיד המדינה, ואני אומר שכמעט כל המענים שניתנו עד היום לא נגעו אליהם, והם ממש ממש בקריסה.

אופיר סופר: רשתות חינוך שנמצאות היום במצב מאוד מאוד קשה, עמותות שעוסקות ברווחה ובריאות, והם מעסיקים לא קטנים, החוק פה לא מתייחס אליהם, הוא מתעלם מהם.

אופיר סופר: וכמו שאתה שם לב, קשה להם גם להעמיד ארגוני לובי והם מאוד מאוד חלשים, ומישהו צריך להשמיע את הזעקה הזאת.

אופיר סופר: אני בטוח שאדוני היושב-ראש יקבל את דבריי בעניין הזה.

חיים כץ: תסביר קצת עם ארגוני לובי.

חיים כץ: תשמע, אני בוועדה הזאת הרבה מאוד זמן.

חיים כץ: אני לא זוכר שלוביסט נכנס לדבר איתי.

חיים כץ: אני לא זוכר.

חיים כץ: הייתי בא בידיים נקיות לכולם, אני לא מדבר עם לוביסטים.

אופיר סופר: אני מדבר עם לוביסטים.

חיים כץ: אתה יכול לדבר עם מי שאתה רוצה.

חוה אתי עטייה: הלוביסטים פונים לח"כים.

חיים כץ: רק שתלמד.

אופיר סופר: לא, אני רוצה לומר שאני כתבתי להם הבוקר: חבר'ה, אתם לא בלופ.

חיים כץ: אוקיי.

חיים כץ: תודה רבה.

חיים כץ: גברתי, לפרוטוקול שם ותפקיד.

אורלי ישי-גנץ: אני מהלשכה המשפטית, אגף הממונה על השכר, משרד האוצר.

אורלי ישי-גנץ: באשר לשאלה של גברתי חברת הכנסת, ההסדר הושג כאמור אחרי שיח מול ההסתדרות והמעסיקים והעובדים.

אורלי ישי-גנץ: העובדים זכאים.

אורלי ישי-גנץ: כלומר, אין כאן פגיעה בעובדים.

אורלי ישי-גנץ: גברתי ציינה שעובדים בעסקים קטנים נפגעים – עובדים בעסקים קטנים זכאים לממש את זכותם לקבל דמי מחלה, לקבל דמי מחלה גם כשיש להם מינוס.

אורלי ישי-גנץ: זה הסדר ייחודי שהושג, שלא קיים בחוק דמי מחלה.

אורלי ישי-גנץ: כשיש לו מינוס ימי מחלה והעובד נכנס לבידוד, המדינה מסבסדת ומשלמת לעובד שיעור של דמי מחלה כדי שהוא לא ייפגע.

חיים כץ: מצוין.

חיים כץ: אם פתרנו את כל הבעיות של החוק, אז זו הייתה הבעיה האחרונה, אז פתרנו גם אותה, אז אנחנו בסדר.

חיים כץ: מיקי לוי, בבקשה.

מיקי לוי: תודה רבה, אדוני.

מיקי לוי: שוב, כל מה שסיכמת בפתיחת הדיון - - -

חיים כץ: לא סיכמתי, אמרתי מה אני רוצה.

מיקי לוי: כל הפתיח שלך, לקחת לי 99% ממה שרציתי להגיד.

מיקי לוי: אני מברך אותך על כך, בזה אני אסתפק.

מיקי לוי: אני רק אעיר דבר, ומחזק אותך בעניין הזה: שב"כ שהצביע על 500,000 אנשים שהגיעו לזירה שבה היה מאומת קורונה וקיבלו הוראה להיכנס לבידוד, רק אחד מתוך 25 אנשים התגלה כאחד ששהה בזירה שהיה שם חולה קורונה.

מיקי לוי: זה אומר שהוכנסו מאות אלפים לבידוד ללא צורך.

חיים כץ: אם היית בא מוקדם היית שומע את חבר מפלגתך עידן רול, שאמר את זה מילה במילה, והוא צודק.

מיקי לוי: לא, אני רק אומר את המספרים.

מיקי לוי: הוא דילג על ה-500,000, על האחד מ-25.

מיקי לוי: אבל אם אתה 500 לחלק ל-25 זה מאות אלפים שהוכנסו.

מיקי לוי: מי ישלם, המעסיקים?

מיקי לוי: תודה רבה.

חיים כץ: אדוני מנכ"ל הביטוח הלאומי.

מאיר שפיגלר: פשוט רציתי להשיב לך, שאלת שאלה ורציתי להיות בטוח לגביה.

מאיר שפיגלר: ככל שמדובר בתגמולי מילואים הם מקבלים את זה מהיום הראשון עם כל מרכיבי השכר, על בסיס ממוצע של שלושת החודשים האחרונים טרם יציאתו למילואים.

דובי אמיתי: מקדם 1.4.

חיים כץ: מאה אחוז.

חיים כץ: האוצר רוצה להגיד משהו?

חיים כץ: אתה רוצה להגיד משהו?

חיים כץ: שמעת, יש לכם הצעות, הלכתם קדימה, הלכתם אחורה, אתם רוצים ללכת הביתה לחשוב?

חיים כץ: מה שאתם רוצים.

איציק דניאל: אז קודם כול, אנחנו שמחים באמת שוב על הדיון הזה.

חיים כץ: אתם שמחים אז זה מצוין.

איציק דניאל: יש פה כמה וכמה הערות שאנחנו צריכים ללבן אותן, ולבדוק עם עצמנו האם הדבר אפשרי, מה העלויות, מה המשמעויות.

איציק דניאל: כן היינו שמחים לעשות את העבודה הזאת, ולחזור עוד היום לדיון בישיבה, כדי שנסיים את הדיון בהצעת החוק עוד היום.

חיים כץ: תקשיב, מאחר שאנחנו לא משחיתים זמן סתם, אני לא עושה פה הצבעה, מאחר שאני גם יו"ר הוועדה אז אני לצורך העניין השגריר של כולם, אם ההצעות שלכם יהיו מספיק אטרקטיביות ומספיק טובות, אז אכנס את הוועדה.

חיים כץ: אם לא, תחזרו לבג"ץ, תגידו שהכנסת לא חושבת שימי בידוד זה ימי מחלה, שצריך להגדיר אחרת את כל מי שנתנו לו ואת מי שלקחו לו, שצריך לחשוב מחוץ לקופסה ולראות איך נוגעים ואיך לא פוגעים באוכלוסיות שלמות, כי אותי, בניגוד ליוליה שהלכה, לא מעניין כסף, אני לא מבין בכסף.

חיים כץ: בשביל זה אני בחקירות – אני לא מבין בכסף.

חיים כץ: אני לא נכנס למשחקים האלה.

חיים כץ: אני יודע כמה הבן-אדם יבוא, ילך.

חיים כץ: תשלמו, לא תשלמו, זה החשבונות שלכם.

חיים כץ: תמיד הסברתי פה בוועדה לוועדים שאמרו על המפעלים: זה יעלה 20 מיליון.

חיים כץ: שאלתי אותו: כמה אתה מרוויח משכורת?

חיים כץ: הוא אומר לי: 7,000.

חיים כץ: אמרתי לו: אם תרוויח 10,000 בכל מחזור החיים תגיע ל-5 מיליון.

חיים כץ: אם אתה מרוויח 10,000 ברוטו, על 40 שנות עבודה אתה מגיע ל-5 מיליון שקל.

חיים כץ: נעשית לי מומחה – 20 מיליון, 80 מיליון?

חיים כץ: אתה רוצה לבוא לעבודה, לקבל את מה שמגיע לך, לחזור הביתה לבית מלא אור, מלא בריאות, לחייך.

חיים כץ: זה מה שאתה רוצה.

חיים כץ: אנחנו חברי הכנסת לא צריכים להיות מומחים גדולים.

חיים כץ: אני לא רוצה לדעת כמה זה עולה, אני רוצה שאותו עובד יבוא לעבודה, ידע שלא לקחו לו את יום המחלה שלו, לא שדדו אותו, לא עשו עליו אוונטה.

חיים כץ: הוא ישלם 14 יום, המעסיק ייקח חצי, זה ייקח חצי.

חיים כץ: חלילה הוא צריך למוחרת כי הילד שלו עם חום ושפעת, צריך לשבת איתו בבית, לא יהיה לו ימי מחלה, לא יהיה לו גם משכורת.

חיים כץ: לא רוצה.

חיים כץ: לא רוצה להבין בכלום.

חיים כץ: בידוד זה לא מחלה.

חיים כץ: אתם החלטתם – אתם – שהוא ישב בבית – ישב בבית.

חיים כץ: תשלמו, תשפו אותו, נקודה.

חיים כץ: זהו, זה מה שאני רוצה.

חיים כץ: בבקשה.

אתי גבאי-מורלי: רק צריך להבין, שממחר בבוקר אין פתרון לעובדים.

אתי גבאי-מורלי: לכן ביקשנו את זה היום.

חיים כץ: אין פתרון למדינה.

חיים כץ: ממחר בבוקר העובדים יבינו פה שהם לא חייבים להישאר בבידוד.

אתי גבאי-מורלי: אבל אתה לא רוצה את זה.

חיים כץ: כי המדינה לא רוצה לשלם להם, וזה אנרכיה מוחלטת.

חיים כץ: ממחר בבוקר כל עובד שיגידו לו, בטעות או לא בטעות, שהוא צריך להיות בבידוד, ישאל: מי משלם לי?

חיים כץ: אין לי אוכל לילדים, אני הולך לעבודה.

עידן רול: הם כבר שואלים.

אתי גבאי-מורלי: לכן פעם אחת צריך לקיים את זה היום.

אתי גבאי-מורלי: ולכן פעם שנייה, באותה עסקת חבילה שאני מבינה שלא התעלפתם עליה פה.

חיים כץ: ראינו שזה יותר מדי טוב.

חיים כץ: אמר לי, מיקי: תרע קצת את התנאים, שלא נתרגל לכל כך טוב, ניחנק מהמתיקות.

מיקי לוי: הצבעה, אדוני.

אתי גבאי-מורלי: אבל עדיין באותה עסקת חבילה בוודאי שיש פתרון, ואף אחד לא חשב שייגמרו ימי המחלה של עובד וישאירו אותו ללא פתרון.

אתי גבאי-מורלי: ולכן המדינה אמרה: אני משתתפת לכל ימי הבידוד שיהיו לעובד הזה, ואני משלמת סכום בלי הגבלה.

אתי גבאי-מורלי: זאת אומרת, צריך להסתכל על הדבר זה כמכלול.

אתי גבאי-מורלי: לא אמרו: זה ימי מחלה קלאסיים, נחסל לכם את הימים.

עידן רול: אני יכול להשיב על זה בדוגמה ממשהו?

חיים כץ: בשביל שיהיה לך קל.

חיים כץ: אם את באה לספר לי את הסיפורים האלה, אז אל תבואי.

אתי גבאי-מורלי: אבל ממחר אנחנו צריכים פתרון.

אתי גבאי-מורלי: ממחר בבוקר אין פתרון.

מיקי לוי: לא ממחר בבוקר, היום בחצות.

חיים כץ: תלכי לממונים שלך, תגידי שיש יו"ר ועדה שלא מבין.

חיים כץ: לא מבין.

חיים כץ: לא מבין את ההסברים שלכם, לא מבין את ההתחכמויות שלכם, לא מבין עברית.

חיים כץ: אומר: רוצה ככה.

חיים כץ: תרצי – תביאי; לא תרצי – ממחר בבוקר תלכו להסביר.

חיים כץ: ואימא שלי, עליה השלום, אמרה: יש שני סוגי אנשים, יש מסבירים ויש מצליחים.

חיים כץ: אתם תצטרכו להסביר למה גרמתם לאנרכיה – אתם – כי לא הגעתם להסכם, למה רציתם לנצל את העובדים, למה רציתם לפגוע במעסיקים, למה לא השקעתם חוכמה במשא ומתן ולמה כולם לא מרוצים.

חיים כץ: תודה רבה.

חיים כץ: הישיבה נעולה.