ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 23, פרוטוקול מספר 78, 2020-10-13 00:00

רם שפע: שלום לכולם.

רם שפע: סליחה על האיחור.

רם שפע: שלום לחברי הכנסת, שלום למי שנמצא איתנו בזום וגם שלום למי שצופה בנו.

רם שפע: אנחנו מקיימים דיון שכבר תקופה ארוכה, גם אני ובוודאי חברי כנסת נוספים, בוודאי הציבור הצעיר בישראל מרגיש את הצורך בו, על החשש לדור אבוד והצורך במדיניות תעסוקה לסטודנטים וצעירים בישראל, בכלל צורך להבין ולאבחן את העובדה שיש לנו דור שלם שמשבר הקורונה פוגע בו בצורה דרמטית, כמעט בכל אספקט של החיים.

רם שפע: אני יודע להרגיש את זה על עצמי אבל זה נכון גם לאנשים בשכבות מעט יותר צעירות.

רם שפע: התאחדות הסטודנטים הארצית פנתה אלינו כמה פעמים בבקשה לדון בנושא הזה ויש להם זכות על העובדה שהדיון הזה מתקיים.

רם שפע: אני חושב שאפשר לקחת אותו להרבה מאוד כיוונים.

רם שפע: אנחנו גם יכולים לנסות לתאר את הבעיות, כי הן רבות, וגם לחשוב על אילו מענים אנחנו חושבים שהממשלה יכולה לתת, מי בממשלה יכול לתת מענים לבעיות האדירות.

רם שפע: אני הייתי רוצה שניקח את הדיון גם למחשבה ארוכת-טווח ולא רק לשאלה איך אנחנו נותנים מענה עכשיו, כי ברור שהצורך הוא קריטי ומידי.

רם שפע: רק השבוע היה לנו דיון על ההשכלה הגבוהה ועל הפערים הכלכליים שנוצרים שם.

רם שפע: אגב, ככל שיש פגיעה כלכלית היא מחריפה פערים.

רם שפע: אנחנו יודעים שגם כך יש לנו פערים בהשכלה הגבוהה והם רק יחריפו, אבל זה נכון גם לגבי מי שלא מגיע להשכלה הגבוהה או הטכנולוגית.

רם שפע: לכן אנחנו מקיימים את הדיון הזה, שמבחינתי הוא רחב, אבל הייתי רוצה שבסופו ננסה להיות ממוקדים עם כמה דברים שבעינינו נכון שהממשלה תעשה.

רם שפע: לי יש הרבה רעיונות אבל לא אתחיל את הדיון עם הרעיונות האלה, אתן לכם להעלות אותם.

רם שפע: בסוף כיושב-ראש התאחדות הסטודנטים אתה נמצא בהרבה מאוד מוקדים שקשורים לייצוג הצעירים בישראל, כך שהנושאים האלה קרובים ללבי וגם קרובים לתחומי העיסוק שלי.

רם שפע: עד כאן.

רם שפע: האם מישהו מחברי הכנסת רוצה להתחיל?

רם שפע: אני יודע שנציגי התאחדות הסטודנטים הכינו איזו מצגת אז יהיה הכי נכון להתחיל איתם.

רם שפע: שלומי יחיאב, יושב-ראש התאחדות הסטודנטים, בבקשה.

רם שפע: שלומי, רק רגע, המצגת שלך תיכף תעלה.

רם שפע: אם מישהו מחברי הכנסת רוצה להתחיל, מעולה.

רם שפע: חבר הכנסת מאיר כהן ואחריו אורלי פרומן.

אורלי פרומן: תודה שהיית ג'נטלמן, מאיר.

אורלי פרומן: רם, אני רוצה לדבר על הדור האבוד הזה, שהתחלת ודיברת עליו.

אורלי פרומן: אני חושבת שמשבר הקורונה רק החמיר את מצבו.

אורלי פרומן: זה לא שהכול קרה בעקבות הקורונה.

אורלי פרומן: אנחנו מדברים על דור צעירים, החל מן הסטודנטים והצעירים שזה עתה סיימו את שירותם למדינה, עובר לזוגות הצעירים, למשפחות עם ילדים, צעירים שרובם נולדו פה בארץ ואלו שבחרו להגיע ולחיות בה, התחנכו פה, חלקם הגדול עשה שירות צבאי או שירות לאומי, תרם לקהילה בכל דרך אפשרית, משרתים במילואים, לומדים במוסדות להשכלה גבוהה, או שכבר רכשו השכלה גבוהה.

אורלי פרומן: ומה הם בסך הכול רוצים?

אורלי פרומן: הם רוצים לחיות בכבוד בבית שלהם, במולדת שלהם, במדינה שלהם.

אורלי פרומן: ואיפה הם מוצאים את עצמם?

אורלי פרומן: מפוטרים מעבודה, מוצאים לחל"ת, מפסיקים לימודים באוניברסיטאות או במכללות בעקבות מצב כלכלי, פשוט כי אין להם כסף.

אורלי פרומן: דירה הם לא מצליחים לקנות אלא אם כן ההורים יעזרו, ולא תמיד ההורים יכולים לעזור.

אורלי פרומן: כשהם עבדו, דקה לפני שפוטרו הם שולמו מס הכנסה כדת וכדין, ביטוח לאומי, ביטוח רפואי, הנטו שלהם רחוק מן הברוטו הנמוך כל כך.

אורלי פרומן: כדי להעניק לילדים שלהם, לפעוטות שלהם חינוך הם נאלצים לשלם לגן פרטי כ-3,000 שקל לחודש לילד.

אורלי פרומן: מה שקורה עכשיו, רבים מהם חזרו לגור אצל ההורים.

אורלי פרומן: שימו לב, תהליך של נסיגה במקום תהליך של התקדמות בחיים.

אורלי פרומן: לא רואים אופק תעסוקתי כי אין תוכניות.

אורלי פרומן: הממשלה לא מציגה תוכניות לדור הצעיר הזה שפוטר, שיצא לחל"ת, שאיבד את פרנסתו.

אורלי פרומן: התחושה היא – וזה מלווה במחקרים ויש על זה הרבה מאוד פרסומים לאחרונה – של דיכאון ובדידות, בבחינת: מאין יבוא עזרי?

אורלי פרומן: וכשאין פרנסה אין אוכל.

אורלי פרומן: ראיתם כולכם אתמול את המראות המזעזעים של חנויות שנסגרות, ציוד נשלח לרחובות, ואיך אנשים עטים על כל זוג נעליים, על כל חלקיק בגד.

אורלי פרומן: בושה, בושה.

אורלי פרומן: האם ממשלת ישראל זה מה שהיא רוצה לראות?

אורלי פרומן: היא רוצה לראות אנשים רעבים, ילדים רעבים מחטטים בפחי אשפה?

אורלי פרומן: לפני שבוע ראיתי בעיר שלי אנשים מחטטים בפחי אשפה.

אורלי פרומן: מזעזע.

אורלי פרומן: מי הם הצעירים האלה?

אורלי פרומן: הם הילדים שלנו, שילדנו אותם פה במדינה שלנו, גידלנו אותם באהבה, על אהבת האדם והארץ והמדינה.

אורלי פרומן: ומה הם מרגישים היום?

אורלי פרומן: הם חשים נבגדים על ידי הנהגת המדינה שלהם.

אורלי פרומן: אז מה אנחנו רוצים?

אורלי פרומן: לראות אותם נוטשים לרחבי העולם?

אורלי פרומן: עברנו כבר תקופות של נטישה של משפחות.

אורלי פרומן: זה לא איום בעלמא.

אורלי פרומן: העולם נהיה קטן יותר, הקשר עם חו"ל זמין להם מאוד, הם יודעים את השפה.

אורלי פרומן: אבל למה שיעזבו את המדינה שלהם?

אורלי פרומן: האם למישהו בממשלה הזאת אכפת מן הצעירים האלה?

אורלי פרומן: רואה אותם?

אורלי פרומן: חושב עליהם?

אורלי פרומן: או שגם הם הפכו להיות שקופים כלפי ראש הממשלה וחברי הממשלה?

אורלי פרומן: חברים, הדור הזה לא חייב להיות דור אבוד.

אורלי פרומן: הוא לא חייב להיות, רק כרגע הוא מרגיש כך, ובצדק.

אורלי פרומן: צריך לעשות שינוי משמעותי מאוד כדי להפיח תקווה לעתיד טוב יותר.

אורלי פרומן: אנחנו יודעים שיש הרבה פתרונות – בדיור, בקרנות לסטודנטים, בחוק חינוך חינם לגיל הרך, בהקמת קבינט צעירים שחושב רק על הצעירים האלה ועושה תוכנית ארוכת-טווח, ולטווח הקצר בוודאי מאפשר לכל הסטודנטים לחזור לספסל הלימודים ולא נותן לאף אחד מהם לנשור, ולא נותן לאף בעל משפחה להרעיב בעל כורחו את ילדיו.

אורלי פרומן: חברים, זאת לא המדינה שכולנו רוצים לחיות בה.

אורלי פרומן: אני קוראת מפה לראש הממשלה ולממשלת ישראל: תתעוררו, תתעוררו.

אורלי פרומן: אלו הילדים של כולנו.

אורלי פרומן: תודה.

בועז טופורובסקי: אפשר להצביע על זה?

רם שפע: אי אפשר כי אז גם אני אצטרך להיות בעד.

רם שפע: מאיר כהן, בבקשה.

מאיר כהן: אני מפחד מאוד שזה לא יהיה דור אבוד אלא זה יהיה דור שקוף כי כך זה נראה, אדוני היושב-ראש.

מאיר כהן: יש איזו תחושה, רק אתמול ישבנו כאן ודיברנו על הסטודנטים, ייחדנו את הסטודנטים וראינו מהמחקר של מרכז המחקר והמידע של הכנסת, שנעשה על פי בקשתו של חבר הכנסת ג'בארין, אמנם בחודש מאי האחרון אבל הוא רלוונטי מאוד.

מאיר כהן: הוא רלוונטי כי כשאתה קורא את המחקר הקצר אתה מבין שהפער בינינו לבין שאר המדינות הוא שמיים וארץ.

מאיר כהן: אנחנו רואים מה השקיעו המדינות: ארצות הברית, הונגריה, גרמניה, אירלנד, צפון אירופה וכולי, ואנחנו בוחנים מן הצד השני מה נעשה במדינת ישראל.

מאיר כהן: אין לנו אלא לקנא באותן מדינות על ההתייחסות המכובדת כלפי הסטודנטים, שאנחנו לא מוצאים את זה לצערי כאן.

מאיר כהן: אזכיר: הלוואות ללא ריבית, זיכויי מס להורים שהילדים שלהם סטודנטים ולא עובדים, ולסטודנטים עובדים ששומרים על מקום עבודתם ניתנות הנחות בנקודות מס – עולם מלא של מדינות שהבינו שהדור הזה הוא דור חשוב, שחייבים לטפל בסטודנטים האלה.

מאיר כהן: עוד ימשיכו ויפרסו את היריעה וכל אחד מאיתנו יכול להצביע למה לא בסדר.

מאיר כהן: שחבריי יתחלקו איתי בתיאור התמונה הקשה הזאת.

מאיר כהן: קיבלתי כמו כולנו את החומרים על "נותנים עבודה" – תוכנית חילוץ ממשבר אבטלת הצעירים.

מאיר כהן: דווקא כמי שבא מדימונה, והייתי שם ראש עיר ואיש חינוך, אני חייב להגיד שצד את עיניי הנתון המדהים הזה, כמה אנשים צעירים מגיעים לפריפריה ללמוד: בין 30,000–40,000 אנשים מגיעים לפריפריה, לצפון ולדרום.

מאיר כהן: זה מדהים.

מאיר כהן: אתה מסתכל על מכללת תל חי, על בן גוריון, על ספיר וכל המכללות והאוניברסיטאות שנמצאות בפריפריה.

מאיר כהן: השאלה הגדולה היא מה קורה עם הדור הזה שלומד שם, למה הוא לא נשאר שם?

מאיר כהן: אגב, פחות מ-10% נשארים שם, זה מדהים.

מאיר כהן: אני מנסה לחשוב מה אנחנו כוועדה יכולים לעשות.

מאיר כהן: אני מקווה מאוד שתצא מכאן קריאה לשאר הוועדות ולשאר השרים, כל אחד בתחומו, איך אנחנו מתחילים לבנות סל קליטה.

מאיר כהן: כפי שאנחנו יודעים לבנות סל קליטה לעולים חדשים, איך אנחנו בונים סל קליטה לאותם צעירים בכדי לצאת מן המשבר הזה?

מאיר כהן: איך אנחנו ממנפים את המשבר הזה ומתוך הכאוס הזה אנחנו עושים משהו שהוא יוצא דופן?

מאיר כהן: איך קוראים לראשי הרשויות, אלה שבאמת צריכים לנהל את משבר הקורונה, ראשי הרשויות מן הפריפריה, ובונים איתם סל קליטה לאותם חבר'ה מן הדור האבוד הזה, מן הדור השקוף, שכן יחליטו לגור בפריפריה?

מאיר כהן: פיתוח אזורי עבודה, עבודה הולמת, חיזוק החיים בתוך הפריפריה.

מאיר כהן: הצעירים שבאים לשם שואלים: האם יהיה רופא לבן שלי?

מאיר כהן: האם תהיה לי תרבות?

מאיר כהן: האם יהיה גן לבן שלי?

מאיר כהן: אתם יודעים מה, גם מגרש משחקים לבן שלי.

מאיר כהן: זאת ההזדמנות לשבת כל משרדי הממשלה, כל שר במשרדו, לקחת את המשבר הזה ולהפוך אותו לנקודת מוצא להתחדשות גדולה מאוד.

מאיר כהן: בזה אנחנו צריכים לעסוק.

מאיר כהן: כל ילד שאתה מבקש ממנו היום לאפיין את המשבר, הוא יודע להגיד מה לא בסדר, לנאץ ולקלל ולהגיד שהכול נשרף, אבל דווקא אנחנו כחברי כנסת צריכים להציע הצעות, מה אנחנו עושים בשביל החבר'ה האלה שנמצאים עכשיו בזום.

מאיר כהן: מכאן צריכה לצאת הקריאה גם לכל שרי הממשלה.

מאיר כהן: אני מקווה מאוד שכולנו נערוך בימים הקרובים יום שבו כל הוועדות יתעסקו רק בדור האבוד, כל הוועדות: ועדת הכלכלה, ועדת החינוך, ועדת הפנים.

מאיר כהן: כל ועדה תתעסק ברעיונות שאנחנו יכולים להעלות, רעיונות שיכולים ליישם אותם בכדי לתת כתף לילדים האלה, שבלעדיהם אין מדינה.

מאיר כהן: סליחה שאני קורא לחבר'ה בני 30, 34, 25 ילדים אבל ממרום גילי אני מרשה לעצמי.

רם שפע: אני לא נעלב ...

רם שפע: תודה רבה, חבר הכנסת מאיר כהן.

רם שפע: רעיון לא רע.

רם שפע: אני מבין שתוך כדי הצלחנו להסדיר את המצגת.

רם שפע: אז נעבור לשלומי יחיאב ואז נחזור לחברי הכנסת.

רם שפע: בבקשה.

שלומי יחיאב: תודה רבה, אדוני היושב-ראש וכל חברי וחברות הכנסת על קיום אחד הדיונים הכי קריטיים ואסטרטגיים, לא רק לדור שלנו, כפי שחבר הכנסת כהן וחברת הכנסת פרומן הציגו, אלא בעצם אנחנו מדברים פה כרגע על עתיד המדינה.

שלומי יחיאב: הדור הצעיר במדינה, צריך להגיד, הוא דור ערכי, נחוש, שאוהב את המדינה.

שלומי יחיאב: הדבר הראשון שעשינו כשהתחיל משבר הקורונה, עוד לא התעסקנו בעצמנו, לא דרשנו מאף אחד בממשלה, דרשנו מעצמנו.

שלומי יחיאב: יצאנו לעזור לקשישים, לאזרחים ותיקים, לבדיקות, עכשיו לעסקים קטנים, כי העתיד של המדינה חשוב לנו.

שלומי יחיאב: כשהתרחב המשבר הדבר הכי גדול שנשמט מתחתינו זה בעצם היכולת שלנו להגשים את עצמנו בזכות עצמנו, וזה הסיפור של תעסוקה.

שלומי יחיאב: הרי לא מדובר פה רק ביכולת לעבוד, אם אנחנו רוצים בעולם המסעדנות או בחיי הלילה או במקומות האלה שנפגעו.

שלומי יחיאב: זה היכולת לקום בבוקר, לעבוד במשהו כדי לתת לנו פרנסה, להגשים את עצמנו דרך אקדמיה או דרך מקצועות שחשוב לנו להגשים, וזה מה שהתערער לנו.

שלומי יחיאב: תיכף אציג, ברשותכם, שלוש שקופיות שמציגות קצת את הנתונים לגבי המשבר של הדור שלנו, ובעיקר פתרונות.

שלומי יחיאב: אנחנו בסוף מאמינים שאולי עם המשבר הבריאותי, וחלק מן הנגזרות הכלכליות של זה הן גזרות גורל, הסיפור של דור אבוד הוא לא גזרת גורל.

שלומי יחיאב: בפתרונות מדויקים אפשר לייצר מהלכים שיחזירו עשרות אלפי צעירים לשוק התעסוקה, ימנעו נשירה של צעירים.

שלומי יחיאב: פשוט צריך לקבל החלטה.

שלומי יחיאב: התוכנית הזאת שאתם רואים כאן לפניכם, כבר במהלך חודש אוגוסט הנחנו אותה בפני משרדי הממשלה השונים.

שלומי יחיאב: לצערי הרב עדיין לא ראינו פתרונות אסטרטגיים.

שלומי יחיאב: החשש שדור אבוד יתחיל להתגבש מתממש מול עינינו.

שלומי יחיאב: אני שמח מאוד על הדיון הזה.

שלומי יחיאב: אני מקווה שמכאן תצא בשורה.

מאיר כהן: קיבלתם תגובה ממשרדי ממשלה שקיבלו את התוכנית שלכם?

מאיר כהן: לפחות את זה קיבלתם?

שלומי יחיאב: כן, צריך להגיד, זה לא שהדלתות סגורות.

שלומי יחיאב: יש פה גם חלק מנציגי הממשלה, יושבים איתנו, מדברים.

שלומי יחיאב: יש תמיד נכונות לדבר ולקיים שיח.

שלומי יחיאב: הבעיה בסוף, וזו שעת המבחן האמיתית, היא הפתרונות שנותנים.

שלומי יחיאב: תיכף אצלול לכל פתרון ונציג גם איפה זה עומד.

שלומי יחיאב: בגדול, הנתונים שאתם רואים לפניכם – עד שהשקופית תעלה, בינתיים אספר מה רואים שם במסגרת הנתונים ותיכף זה יהיה לפניכם.

שלומי יחיאב: גם שלחנו לכם את המצגת.

שלומי יחיאב: הנתונים שאנחנו רואים לפני משבר הקורונה הם שהדור הצעיר – וזאת המשוואה שחשוב להבין כאן – רוב הסטודנטים במדינת ישראל, 84% מהם עובדים במהלך התואר כדי לכלכל את עצמם.

שלומי יחיאב: הם לא עושים את זה רק כי זה כיף להם, כי זה נוח להם ומעביר להם את הזמן אלא כי הם צריכים את זה כדי להגשים, כדי לממן את התואר.

שלומי יחיאב: כמעט שליש, 29% מן הסטודנטים לפני משבר הקורונה לקחו הלוואות.

שלומי יחיאב: הגירעון השנתי הממוצע של סטודנט עומד על 10,000 שקל.

שלומי יחיאב: ההכנסות שלנו נמוכות מן ההוצאות.

שלומי יחיאב: כך אנחנו עובדים, כך אנחנו חיים כדור, שוב, כדי לממן את הלימודים, כדי להגשים את עצמנו.

שלומי יחיאב: מה שקרה בעת משבר הקורונה, הוא הוציא אותנו לחלוטין משוק התעסוקה.

שלומי יחיאב: הנתונים שמופיעים כאן הם עוד בשלבים לפני הסגר הנוכחי.

שלומי יחיאב: היום לפי הנתונים העדכניים כמעט כל אחד משני מובטלים או אנשים בחל"ת במדינה הוא צעיר או צעירה מתחת לגיל 34.

שלומי יחיאב: זה חיילים משוחררים, זה סטודנטים, זה הורים צעירים.

שלומי יחיאב: מה שקורה, וזה הנתון לפי דעתי הכי מדאיג, יותר מהסטטיסטיקה, שכאשר אנחנו דיברנו על זה בחודש אפריל, אחרי פסח, כשזה התחיל, אמרו: בקיץ זה יסתדר.

שלומי יחיאב: כשאנחנו הגענו ביולי אחרי הגל הראשון אמרו: זה יסתדר.

שלומי יחיאב: והנה הגענו לגל השני וזה לא מסתדר.

שלומי יחיאב: אחוז המובטלים בקרב הצעירים במדינה הוא בגרף עלייה, כי לא נמצאים פתרונות.

שלומי יחיאב: האוכלוסייה הצעירה בכלל לא מוגדרת כאוכלוסייה שצריך להתייחס אליה ולתת לה פתרונות מעשיים.

שלומי יחיאב: מה הפתרונות?

שלומי יחיאב: אני רוצה, ברשותכם, להציג שלוש דוגמאות שמציגות איך אנחנו יכולים לצמצם את משבר האבטלה.

שלומי יחיאב: הנקודה הראשונה, אני רוצה לדבר לרגע על מודל החל"ת, מודל החופשה ללא תשלום.

שלומי יחיאב: אני מבין שכולכם מכירים.

יוראי להב-הרצנו: אתה תומך בו, כן?

שלומי יחיאב: זה מודל שקבע שעד יוני 2021 המדינה פורסת לכל אחד דמי אבטלה.

שלומי יחיאב: אתה מובטל, יצאת לחל"ת – תקבל.

שלומי יחיאב: ברמה הסוציאלית זה דבר נכון, כדי להגיע למצב שאנשים לא יגיעו לפת לחם.

שלומי יחיאב: אבל מה הבעיה אצל הדור הצעיר?

שלומי יחיאב: צריך לדעת שהחל"ת ודמי האבטלה נגזרים ממשכורות הבסיס.

שלומי יחיאב: שוב אלך לסטודנטים והצעירים שעובדים בחיי הלילה, במשרות שהתלושים שלהן נמוכים, ומזה נגזרים דמי האבטלה, שזה 70% ועוד הפחתה אם אתה מתחת לגיל 28.

שלומי יחיאב: זה אומר שאין רשתות ביטחון, זה אומר שאנחנו מגיעים למצב שכל מי שנמצא מתחת לגיל 28 במדינה ההחזר החודשי שהוא מקבל יכול לעמוד על מאות שקלים, לעומת הוצאות של אלפי שקלים.

שלומי יחיאב: זאת תמונת המציאות.

שלומי יחיאב: שנית, ואת זה גם המעסיקים אומרים, התעשיינים אומרים, כמעט כל המשק אומר שמה שקורה כרגע הוא שהמודל הזה משמר אבטלה מכל הצדדים, ממי שהמשכורות שלהם נמוכות, אפילו מצד המובטלים עצמם, וגם כמובן מצד המעסיקים, שאומרים: אנחנו לא נחזיק את האנשים.

שלומי יחיאב: מה הפתרון שלנו?

שלומי יחיאב: להגמיש את המודל הזה.

שלומי יחיאב: כרגע המודל הזה הוא אפס או מאה.

שלומי יחיאב: המעסיקים מוציאים לחל"ת, וזה בועה.

שלומי יחיאב: הרי ביוני 2021 זה לא שהסטודנטים והצעירים פתאום יחזרו לעבוד אלא הם מובטלים, דה פקטו הם מובטלים.

שלומי יחיאב: פשוט כרגע נוח למעסיקים להגיד שהם בחל"ת.

שלומי יחיאב: יש מודלים גמישים שנעשו בעולם ועובדים, שמצליחים להחזיר את המעסיקים, במקום לקבל את זה כדמי אבטלה אתה מקבל את זה מן המעסיק.

שלומי יחיאב: זה הפתרון הראשון.

שלומי יחיאב: הנקודה השנייה היא סוגיה של תמרוץ נקודתי למעסיקים לגבי האוכלוסייה הצעירה.

שלומי יחיאב: פה צריך להגיד: לא צריך להמציא את המנגנונים.

שלומי יחיאב: תחת משרד הכלכלה יש סעיפים, תחת תקנות מנכ"ל, שמאפשרים גם לתמרץ צעירים, וגם צעירים בפריפריה.

שלומי יחיאב: נמצא איתנו גם נציג האגודה בדימונה, ממכללת קיי, אבי בוחבוט, שיציג את זה גם מן הפריזמה שלו.

שלומי יחיאב: אבל יש דרכים, כפי שחבר הכנסת כהן אמר, גם לתת פתרונות לאקדמיה.

שלומי יחיאב: הצינורות קיימים וזו רק שאלה של תעדוף, לתת שם משאבים.

שלומי יחיאב: הציר השלישי – ופה ראיתי את השותפים שלנו מקרן רוטשילד שבטח ירחיבו על זה בהמשך – גם אם השוק מתכווץ, ברגע שיש אבטלה, ואמרנו: צריך לטפל דרך מודל החל"ת, לתמרץ מעסיקים.

שלומי יחיאב: נגיד שעשו את כל זה ועדיין יש קבוצות של מובטלים, סטודנטים וצעירים – עדיין אפשר לתת להם בתקופה הזאת לא להיות בבית בלבד ולצבור ניסיון.

שלומי יחיאב: אחד המהלכים האסטרטגיים שצריך להוביל הוא סוף-סוף לעשות הסדרה בתחום ההתמחויות בישראל.

שלומי יחיאב: תחום ההתמחויות הוא בינארי, אין מנגנונים.

שלומי יחיאב: תסתכלו, היום בתוכנית משמעותית שקורית בוות"ת, שהיינו שותפים לה עם הקרנות, יש רק כ-2,000 סטודנטים במערכת שמתמחים, שזה לא בהתמחויות של מקצועות הבריאות וכן הלאה.

שלומי יחיאב: במהלך אסטרטגי אפשר לייצר תוך שנה 40,000 צעירים וצעירות שיגיעו לעסקים במגזר הציבורי, יקבלו ניסיון, יקבלו איזו מלגה, דרך אגב, מתוך דמי האבטלה.

שלומי יחיאב: במקום שיקבלו דמי אבטלה זה יגיע לכדי איזו מלגה, וכמובן יצברו ניסיון.

שלומי יחיאב: זה הסיפור של משבר האבטלה: אנחנו מאבדים מיומנויות, אנחנו חצי שנה בבית ונהיה עוד חצי שנה בבית.

שלומי יחיאב: אם רק פותרים, אם הולכים לשלושת המודלים האלה, תוך שנה אנחנו יכולים לצמצם, להחזיר כ-100,000 צעירים לשוק התעסוקה, לתת להם מיומנויות.

שלומי יחיאב: ובעיקר – וכאן אסיים את החלק הזה ואתן לאבי בוחבוט להציג את הסוגיה של הנשירה – אנחנו ניתן תקווה.

שלומי יחיאב: בסוף, כפי שאמרו חברי הכנסת, אנחנו לא מסתכלים רק על עצמנו, לא הגענו לפה כאיזו קבוצת לחץ.

שלומי יחיאב: אנחנו מסתכלים פה על עתיד המדינה.

שלומי יחיאב: אם אנחנו נהיה מובטלים, כפי שקרה ב-2008 באירופה, האבטלה תישאר הלאה והיא תפגע במשק כולו.

שלומי יחיאב: בסוף אנחנו הרופאות והרופאים של העתיד, עורכות ועורכי הדין, המורים והמורות.

שלומי יחיאב: כל הדבר הזה נפגע וזה אומר שעתיד המשק נפגע.

שלומי יחיאב: אם עכשיו לא תתגבש חבילת חילוץ אסטרטגית אנחנו כבר לא נהיה נביאי זעם, אנחנו נראה את זה בעיניים שלנו.

שלומי יחיאב: אני באמת מודה לך, אדוני היושב-ראש, על התהליך ועל הליווי והדחיפה.

שלומי יחיאב: אני יודע שזה בלבך ומקווה שמכאן תצא הבשורה.

רם שפע: תודה רבה.

מאיר כהן: אני מצטער שלא שמעתי את כל דבריך.

רם שפע: מאיר כהן לא שמע אותך, הוא יצא, היה לו טלפון חשוב יותר.

מאיר כהן: לא יותר.

רם שפע: חשוב גם.

רם שפע: שמעתי שאתה רוצה להעביר את רשות הדיבור, בקצרה, לאבי בוחבוט, יושב-ראש אגודת הסטודנטים במכללת קיי, דימונאי רציני.

רם שפע: שלום אבי.

אבי בוחבוט: שלום, אדוני היושב-ראש, שלום חבר הכנסת מאיר כהן וחברים נוספים.

אבי בוחבוט: קודם כול, לכבוד הוא לנו, ובאמת תודה שמתעסקים בבעיה הכל כך חמורה הזאת שנמצאת פה במדינה.

אבי בוחבוט: אני רוצה לומר לכם משהו: כשאני שומע את נציגי משרד האוצר ונציגי הגופים השונים טוענים, אתמול גם בוועדה, שאין בעיה, שיש איזו בעיה מינורית, אז אני לא יודע אם מדובר על ניתוק מוחלט מן השטח או על עצימת עיניים.

אבי בוחבוט: לצערי אני חושב שזה יותר עצימת עיניים לגבי אותם עשרות אלפי סטודנטים וסטודנטיות שאולי אפילו ינשרו מן התואר.

אבי בוחבוט: אנחנו מדברים על כל מיני בעיות, שאין מה לאכול.

אבי בוחבוט: מחר הם יכולים לנשור מן התואר.

אבי בוחבוט: אנחנו חמישה ימים לפני פתיחת שנת הלימודים ואין שום מענה לאותם סטודנטים וסטודנטיות החלשים.

אבי בוחבוט: הרי מה בסוף כולם מקווים שיהיה – שהרוב בסדר, החזק ישרוד, אבל אותם סטודנטים וסטודנטיות, שהם כנראה דור ראשון להשכלה גבוהה, שהם כנראה, כפי שציין חבר הכנסת מאיר כהן, מן הפריפריה, שלראשונה אזרו כוח וכסף כדי ללמוד ולעשות משהו עם החיים שלהם, ואז נפל עליהם המשבר הזה והם כנראה ינשרו מן הלימודים וייהפכו לנטל עלינו, בסוף זה אינטרס של המדינה לראות גם את אותם עשרות אלפי סטודנטים, גם אם מדובר על 10% כפי שאנשים פה מדברים.

אבי בוחבוט: 10% מן הסטודנטים והסטודנטיות בישראל – מדובר על 35,000 סטודנטים וסטודנטיות שעתידים כנראה לנשור מן הלימודים, ואלה נתונים שכבר קיימים.

אבי בוחבוט: אנחנו רואים את הדברים האלה, ואנחנו רואים שאין שום מענה לאותם סטודנטים, שכפי שאני אומר, יהפכו לנטל.

אבי בוחבוט: הרי אם הם ינשרו מן הלימודים - - -

מאיר כהן: אתם מרכזים את הנתונים האלה?

מאיר כהן: זה מתעדכן אצלכם בכל יום?

מאיר כהן: נתוני הנשירה של סטודנטים.

רם שפע: אני יכול להגיד על זה משהו?

רם שפע: אני חושב שאשפוך אור על נושא נורא חשוב.

רם שפע: נתוני הנשירה במערכת ההשכלה הגבוהה בישראל באופן כללי הם נתונים כמעט לא קיימים.

רם שפע: ראשית, למוסדות אין אינטרס לספר מי נושר אצלם, ושנית, נשירה היא שאלה נורא מורכבת.

רם שפע: אם הוא עובר בין מוסד למוסד ולוקח לו זמן אז לא ברור בדיוק איפה הנתונים, או אם הוא הקפיא לימודים.

רם שפע: למה אני אומר את זה?

רם שפע: כי במהלך שנים רבות – ואבי בוחבוט יודע כי היו לנו על זה הרבה שיחות בעבר – כשאנחנו ניסינו לראות את נתוני הנשירה, וגם לפי מוסדות, כדי לגלות איפה יש בעיות ומתי הם נושרים, זה מאוד קשה.

רם שפע: הייתה הרבה עבודה על זה, יש מיזם שלם, שתיכף בטח נגיע אליו, שניסה למפות את זה ולייצר פתרונות דרך זה.

רם שפע: יש הרבה תוכניות למניעת נשירה אבל קשה מאוד לעקוב אחרי הנתונים.

אבי בוחבוט: נכון, אין לנו מספיק את הנתונים הללו, אבל מהנתונים שאנחנו רואים בשטח – פגשתי בשבוע שעבר כמה סטודנטיות, עולות לשנה ג' אצלנו במכללה, שאמרו: אנחנו פורשות מן הלימודים, אחרי שהשקיעו במשך שנתיים את מרב כספן.

אבי בוחבוט: שאלתי למה – אנחנו נפרוש לשנה, נחסוך כסף ונחזור בעוד שנה.

אבי בוחבוט: אמרתי להן: איפה תעבדו?

אבי בוחבוט: ואז הן התחילו לגרד את הראש וניסינו להפוך את העולם ביחד עם המכללה כדי לגייס עבורן כסף כדי שהן יצליחו לשלם את המקדמה ויוכלו ללמוד.

אבי בוחבוט: זה המצב.

אבי בוחבוט: אני שואל: למה אנשים פרטיים צריכים לגייס כסף?

אבי בוחבוט: למה הממשלה לא עוזרת לאותם סטודנטים שבסוף יהפכו להיות נטל על המדינה?

אבי בוחבוט: אני רוצה לסיים ולומר, אדוני היושב-ראש, אתה מכיר את הסוגיה.

אבי בוחבוט: כיום יש קרן סיוע שנקראת מלגת משרד החינוך, של 120 מיליון שקלים בשנה, הרבה שנים קדימה.

אבי בוחבוט: שלא נדבר על כך שהקרן הזו לא הורחבה השנה, בצורה הזויה, כי יש המון סטודנטים שצריכים.

אבי בוחבוט: כל הסטודנטים לחינוך, המורים לעתיד, לא יכולים אפילו לגשת לאותה קרן סיוע.

אבי בוחבוט: גם כשיש קרן סיוע מאוד מינורית, שאנחנו חושבים שצריך להכפיל ולשלש אותה, כי אם יש בה 120 מיליון שקלים בשנה רגילה אנחנו מדברים פה על כמה מאות מיליוני שקלים כדי שאותם סטודנטים לא ינשרו.

אבי בוחבוט: איך אותם סטודנטים לחינוך או להנדסאות לא יכולים אפילו לקבל אותה?

אבי בוחבוט: כלומר אין להם שום מענה.

אבי בוחבוט: לפי נתונים שאספנו, שיפורסמו בימים הקרובים, אתם תראו גם שהסטודנטים להכשרת מורים הם חלק מ- - -

רם שפע: תגיד משפט לסיום, בבקשה.

מאיר כהן: שיסביר למה הם לא יכולים לגשת לקרן.

אבי בוחבוט: הם אפילו לא יכולים לגשת.

אבי בוחבוט: אתם תראו את הנתונים על צפי הנשירה בימים הקרובים.

אבי בוחבוט: לא יכול להיות, אני זועק פה באמת בשם אותם סטודנטים, שאנחנו חמישה ימים לפני פתיחת שנת הלימודים ועשרות אלפי סטודנטים נמצאים בסכנת נשירה.

אבי בוחבוט: את המוסדות זה לא מספיק מעניין כי השנה יש רישום בהיקף גבוה ללימודים בעקבות כך שאין טיסות לחו"ל וחיילים משוחררים משלמים חלק משכר הלימוד, אבל אותם עשרות אלפים, השכבות החלשות, שיהפכו בעל כורחם לנטל וכל העתיד שלהם נחרב – הם דור אבוד לגמרי.

אבי בוחבוט: אני דורש פה באמת התייחסות ולראות איך אנחנו מסייעים לאותם סטודנטים וסטודנטיות.

אבי בוחבוט: ואל תספרו לנו שאין בעיה.

אבי בוחבוט: יש בעיות חמורות.

רם שפע: אבי, תודה רבה.

רם שפע: אם יורשה לי לומר, כרגיל דברים חשובים ומוצדקים.

יוראי להב-הרצנו: גם אבי וגם שלומי דיברו דברי טעם ואני רוצה להגיד להם תודה.

יוראי להב-הרצנו: אדוני היושב-ראש, אנחנו קורסים, הדור שלנו קורס.

יוראי להב-הרצנו: אני מוטרד כי הצעירים במדינת ישראל לא נלקחים בחשבון בכלל על ידי הממשלה הזאת.

יוראי להב-הרצנו: הדרך לפתרון עוד רחוקה כי כדי להמציא פתרונות, להציג פתרונות, צריך להכיר במציאות, ואני מתרשם שהממשלה הזאת לא מכירה בכך שיש בעיה, לא מכירה בכך שיש צעירים שנמצאים במצוקה, לא מעט צעירים, לא רק בפריפריה, אנשים נורמטיביים, שאלמלא הקורונה ואלמלא המשבר הכלכלי היו יכולים להמשיך ולתפקד במרכז, בצפון, בדרום ובפריפריה החברתית והגיאוגרפית.

יוראי להב-הרצנו: אני משתייך לדור של אנשים שרגילים לעבוד קשה.

יוראי להב-הרצנו: אנחנו לא מבקשים ארוחות חינם.

יוראי להב-הרצנו: אנחנו מבקשים שיאפשרו לנו לרדוף אחרי החלומות שלנו ולממש את הפוטנציאל.

יוראי להב-הרצנו: אומר אבי ומציג שלומי נתונים מדאיגים שמדברים על עשרות או על מאות אלפי צעירים בישראל שהולכים לקרוס.

יוראי להב-הרצנו: הדור האבוד הזה שמדובר עליו זה העתיד של מדינת ישראל, לא בכותרת, לא ברעיון, לא בתיאוריה.

יוראי להב-הרצנו: מדובר בדור של צעירים שהולך להפסיד את ההזדמנות הראשונה לעלות לגלגל של המבוגרים, לגלגל של ההזדמנויות, והממשלה הזאת לא עושה כלום.

יוראי להב-הרצנו: היא לא עושה כלום ואני לא מצליח להבין למה.

יוראי להב-הרצנו: הנתונים קשים מאוד.

יוראי להב-הרצנו: הפתרונות נדרשים.

יוראי להב-הרצנו: גם בעולם יש צעירים, גם בעולם יש מצוקה, גם בעולם יש קורונה.

יוראי להב-הרצנו: אתמול דיבר חבר הכנסת מאיר כהן, חברי לסיעה, פה בוועדת החינוך על הפתרונות שמדינות העולם מעמידות לסטודנטים, מהונגריה דרך רומניה, גרמניה, אסטוניה, איסלנד, אוסטרליה, קנדה וארצות הברית.

יוראי להב-הרצנו: יש מגוון רחב של פתרונות.

יוראי להב-הרצנו: ישראל לא מציגה פתרון אחד לסטודנטים.

יוראי להב-הרצנו: אנחנו נעדרים מכל תוכניות הסיוע.

יוראי להב-הרצנו: הממשלה הזאת דנה את הדור שלנו, שלך ושלי, אדוני היושב-ראש, וגם של סונדוס סאלח שנמצאת פה איתנו, את הדור של הצעירים בישראל להיות דור אבוד.

יוראי להב-הרצנו: ואני שואל את עצמי: למה?

יוראי להב-הרצנו: למה?

יוראי להב-הרצנו: אנחנו מילאנו את כל החובות שלנו לחברה, אנחנו סיימנו תיכון, הלכנו לצבא, עושים מילואים, משלמים מיסים, עושים את כל מה שמבקשים מאיתנו.

יוראי להב-הרצנו: אז למה כשאנחנו באים לממש את מה שמגיע לנו בזכות ולא בחסד אומרים: לכו תחפשו את החברים שלכם?

יוראי להב-הרצנו: אני לא מצליח להבין את זה.

יוראי להב-הרצנו: החברים שלי קורסים, ולא בצדק.

יוראי להב-הרצנו: אני מבקש מן הממשלה שתקום ותמנע את ההיווצרות של דור אבוד במדינת ישראל.

יוראי להב-הרצנו: זה החובה שלה, זה החוזה האזרחי שקיים בין הצעירים לבין ממשלתם, חוזה שהממשלה הזאת מפרה ברגל גסה ובעיניים פקוחות.

יוראי להב-הרצנו: תודה רבה.

רם שפע: תודה רבה, יוראי.

רם שפע: ניכר שדיברת מדם לבך, ויש גם הרבה צדק בדבריך.

רם שפע: אנחנו עוברים לזום.

רם שפע: אחד המשרדים שכן יכול לעשות דברים כדי לתת מענה הוא המשרד לשוויון חברתי, שאני לא יודע אם אתם יודעים אבל תחתיו יש את רשות הצעירים, שאני שמח לומר שהיה לי חלק בזמנו להעביר את החלטת הממשלה ביחד עם גילה גמליאל.

רם שפע: מאז לא קרה מספיק.

מאיר כהן: מרכזי הצעירים.

רם שפע: בדיוק, תיכף ידברו גם על מרכזי הצעירים.

רם שפע: מרכזי הצעירים נמצאים תחת שני משרדי ממשלה, וכפי שאתם מתארים לעצמכם, זה פתח להרבה בעיות כבר כמה שנים.

מאיר כהן: מרכזי הצעירים בראש ובראשונה נמצאים תחת ראשי הערים.

רם שפע: נכון, וזה טוב.

רם שפע: אלישבע סבתו, מנהלת תחום הצעירים במשרד לשוויון חברתי, בבקשה.

אלישבע סבתו: שלום רב לכולם.

אלישבע סבתו: שמעתי את כל הדברים שנאמרו ואני מזדהה עם רבים מהם.

אלישבע סבתו: בפתח הדברים אני רוצה לומר משהו שהוא לא ליבת הדיון היום, הוא לא תעסוקת צעירים פרופר, אבל הוא קצת חסר לי בשיח פה.

אלישבע סבתו: לדעתי חשוב שנראה אותו גם כחלק מן הראייה הכללית של הנושא, והוא העוצמות, הכוחות, היכולות האדירות של צעירים בתקופת החיים הזו.

אלישבע סבתו: זאת אומרת, צעירים הם לא רק אוכלוסייה נזקקת.

אלישבע סבתו: ההתייחסות אליהם כאוכלוסייה שהמדינה חייבת לראות אותה, להכיר בה, להושיט לה יד מכוונת בצמתים ובתקופה כל כך מורכבת צריכה להיות נגזרת של ההכרה בפוטנציאל האדיר שלהם, ברגישות ובקריטיות של ההחלטות שהם מקבלים בתקופת החיים הזו.

אלישבע סבתו: זה תקופת חיים שבה לכל החלטה שמקבלים: התנאים לקבלת ההחלטה, מועד קבלת ההחלטה, יש השפעה לשנים קדימה.

אלישבע סבתו: בגלל הפוטנציאל האדיר של התקופה ושל ההשלכות של ההחלטות שמתקבלות בה אנחנו רואים את הצורך המיוחד והגדול להשקיע באוכלוסייה הזו.

אלישבע סבתו: אני אומרת את זה ממקום שחשוב לי שהמסגור לא יהיה רק במקום של נזקקות ומסכנות.

אלישבע סבתו: זה בא מתוך עוצמה, זה בא מתוך כוח.

אלישבע סבתו: הכוח הזה נצרך לכולם, לא רק לצעירים כפרטים, גם למדינה שלנו, לחברה, למשק, לכלכלה, ללכידות.

אלישבע סבתו: בכל הרמות האלה ההשקעה בצעירים היא ממש בשביל כולנו.

אלישבע סבתו: אני מסכימה שסוגיית הצעירים צריכה לעלות חזק יותר על סדר היום.

אלישבע סבתו: אנחנו פועלים לקידום משמעותי של הנושא הזה וגם לאיזו החלטה רוחבית שלוקחת את הנושאים המרכזיים, גם שדוברו פה וגם היבטים נוספים שקשורים לצעירים בתקופה הזאת, של הורות צעירה, של תרבות לצעירים, לכדי איזו החלטת ממשלה ייעודית לנושא של צעירים.

אלישבע סבתו: רועי דרור או מישהו מצוות תעסוקה נמצא פה?

אלישבע סבתו: אני לא יודעת.

רם שפע: אני לא יודע אם רועי דרור נמצא פה אבל הוא יודע על הדיון ואנחנו מעודכנים.

אלישבע סבתו: אני יודעת, אני גם דיברתי איתו.

אלישבע סבתו: יש המלצות תעסוקה נרחבות שעומדות לקראת פרסום והתייחסות.

אלישבע סבתו: הצעירים לא נמצאים בהן כאוכלוסיית יעד.

אלישבע סבתו: זה ממש לא אומר שהצעירים לא יושפעו לטובה אם יהיה אימוץ של ההחלטות האלה.

אלישבע סבתו: ההחלטות האלה יושבות על היבטים נורא מנגנוניים, של מנגנון התמריצים שנוצר מן המבנה הנוכחי של דמי אבטלה וזכות, תמריצים למעסיקים.

אלישבע סבתו: צעירים ייכנסו כחלק מן הדבר הזה.

אלישבע סבתו: יש גם את המהלך של הגדרת יעדי תעסוקה, של זרוע העבודה, שגם הוא מהלך רוחבי וחשוב.

אלישבע סבתו: גם בו מאוד חסרה לנו ההתייחסות הקונקרטית ליעדים ספציפיים לצעירים.

אלישבע סבתו: אפשר להגיד שכאשר ההמלצות הללו גובשו זה היה לפני משבר הקורונה ובאמת בהשוואה בין-לאומית לא היה פה אירוע ייחודי במדינת ישראל של בעיה בתעסוקת צעירים, אבל היום המציאות שונה מאוד.

אלישבע סבתו: כפי שכבר שנאמר, שיעור הצעירים המובטלים גבוה משמעותית מחלקם באוכלוסייה.

אלישבע סבתו: יש תוכנית רחבה.

אלישבע סבתו: המסגור הספציפי של צעירים בתוך התוכנית הזו חשוב מאוד.

אלישבע סבתו: ההחלטה שלנו שמה את הדגש על האוכלוסייה הזו, על טווח הגילאים הזה, 18–35.

אלישבע סבתו: אנחנו מסתכלים על תשתיות שקיימות בשטח, של מרכזי צעירים, שזה דבר שקיים היום בערך במחצית מן הרשויות בארץ, שזה לבד מייצר סוג של מצב אבסורדי, שבו יש קולות קוראים ממשלתיים ותקציבים ממשלתיים שמופנים לצעירים אבל רק למחצית מן הרשויות בארץ יש את הרצפטורים, את היכולת בכלל לקבל את התקציב הזה, פער שלא יושב על שום מדיניות סדורה אלא פשוט על איזו רשות הקימה מרכז צעירים ואיזו רשות לא.

אלישבע סבתו: ברור לנו שמרכז צעירים זה פלטפורמה אחת, שהיכולות שלה לא אין-סופיות, אבל זה פלטפורמה שצריך לראות אותה בהקשר של המלצות תעסוקה.

אלישבע סבתו: יש שם לא מעט יועצי הכוון למיניהם, ואם תהיה איזו ראייה רחבה של הנושא והסדרה שלו והעצמה של המשאבים שיש לאותם יועצים אז היכולת שלהם להיות אפקטיביים תהיה הרבה יותר חזקה.

אלישבע סבתו: אנחנו מדברים על הרחבה משמעותית של מערך המלגות לסטודנטים.

אלישבע סבתו: אפשר להבין באמירה שהדבר הנכון והעוצמתי יותר יהיה הפחתה גורפת של שכר הלימוד לכל הסטודנטים.

אלישבע סבתו: הנושא כבר בדיונים וכרגע לא נראה כמתקדם ומתקרב לישימות, אז אנחנו מדברים, לפחות בינתיים ובמקביל, על מלגות שיגיעו לשיעור גבוה מאוד מקרב הסטודנטים ויעזרו שם, וגם בתמורה לנתינה חוזרת לקהילה.

אלישבע סבתו: אנחנו מדברים על מענים של תמיכה רגשית - - -

מאיר כהן: אבי בוחבוט דיבר על קרן המלגות של 120 מיליון שקל.

מאיר כהן: האם אתם כמשרד יודעים לדבר עם משרד האוצר על להעמיק ולהגדיל את המלגות?

אלישבע סבתו: אנחנו יודעים לדבר עם משרד האוצר.

אלישבע סבתו: אנחנו בעיקר בשיח פה עם ות"ת-מל"ג.

אלישבע סבתו: זה מתחבר לעוד דבר שאבי דיבר עליו ואני אגיב אליו.

אלישבע סבתו: בואו נגיד שהמלגות שקיימות היום ומשאבי הסיוע שקיימים היום לא מספיקים.

מאיר כהן: לכן אני שואל.

אלישבע סבתו: היה גם מהלך של התאחדות הסטודנטים, מפעל הפיס ומשרד החינוך.

אלישבע סבתו: היו מלגות בית הספר של החופש הגדול ומלגות תומכי הוראה בקיץ.

אלישבע סבתו: היו 10,000 מלגות ובתוך כמה ימים מרגע שהסיפור הזה נפתח המערכת קרסה – הגישו בקשות 40,000 צעירים.

אלישבע סבתו: זאת אומרת, אנחנו יודעים שגם עם משאבי הסיוע שקיימים היום אנחנו לא בכיוון של המספרים שנדרשים בשטח.

מאיר כהן: אני לא רוצה לצער אתכם, אבל הדור שלי בשנות השמונים שלמד באוניברסיטה, סטודנטים יכלו ללמוד חינם.

מאיר כהן: כל כך הרבה גופים, כל כך הרבה מלגות, כל כך הרבה תמיכה נתנו לסטודנטים.

מאיר כהן: היום אני מבין שאם הוריו של סטודנט לא דוחפים את היד עמוק לכיס יש קושי רב.

מאיר כהן: אולי תתייחסי לזה.

מאיר כהן: כמה סטודנטים אתם מאתרים שלא מצליחים ללמוד כי אין להם כסף והם פונים אליכם?

אלישבע סבתו: אני לא רוצה לציין פה מספרים לא מוסמכים.

אלישבע סבתו: אני לא גוף פניות הציבור של סטודנטים.

אלישבע סבתו: אני חושבת שגם להתאחדות הסטודנטים, שמאוד מאוד בשטח, קשה לומר מספר כזה.

אלישבע סבתו: ההערכות הן שיש שיעור נשירה מאוד מאוד גבוה השנה, וזה עוד לפני שאנחנו יודעים לכמת את כמות הצעירים שלא מגיעים, או שבוחרים במסלולי לימוד לא אופטימליים עבורם מתוך שיקולים של לעבוד במקביל, שזה גם שיקול של פגיעה משמעותית בהתפתחות של הצעירים.

מאיר כהן: לגמרי.

אלישבע סבתו: אני חושבת שצריך לדבר פה בשתי רמות.

אלישבע סבתו: רמה אחת היא רמה המקרו, על שינויי עומק מערכתיים, שבהחלט חשוב לראות אותם כל הזמן מול העיניים בחזון ולחתור אליהם.

אלישבע סבתו: אבל אני חושבת שאם לא נפרק את זה לאיזו רמה יותר יישומית פרקטית מעשית שאפשר להעביר בהחלטה מהירה לאור משבר הקורונה אז לא נוכל לייצר פה מענים מהירים.

אלישבע סבתו: החלטה על ביטול גורף של שכר הלימוד לסטודנטים בישראל זה לא דבר שיעבור עכשיו בתוך המציאות הנוכחית התקציבית המורכבת.

אלישבע סבתו: לכן אני חושבת שאפשר לראות את זה פה בשתי רמות.

אלישבע סבתו: קודם כול, להכיר בקיום של הבעיה ובפגיעה שלה במימוש הפוטנציאל של הפרטים ושל החברה כחברה, ואחר כך להבין שכצעד ראשון צריך לחשוב איך מייצרים מענה סיוע מידי, ולטווח הארוך איך מאמצים מודלים שבאמת תומכים יותר.

מאיר כהן: תודה רבה על הדברים החכמים.

מאיר כהן: אני מצטער, אנחנו רוצים שכולם ידברו אז אני עובר לחברי הכנסת.

מאיר כהן: אחרי זה אנחנו נפנה למתן חמו.

מאיר כהן: בבקשה, חברת הכנסת סונדוס סאלח.

סונדוס סאלח: תודה רבה.

סונדוס סאלח: למען האמת, דור הצעירות והצעירים נשלח במכוון לסכנה ולאיבוד במציאות העגומה, ומקבלי ההחלטות בתוך הממשלה והמשרדים השונים מנותקים מן המציאות הזו באופן קבלת החלטה שמסתכלת על כולם כשקופים ולא מתאימים את הניסיון לפתרון לאוכלוסיות השונות.

סונדוס סאלח: הם מביאים לדור מבודד, מנותק, חסר שייכות ומחויבות גם לחברה וגם לאחר.

סונדוס סאלח: כאן טמונה הסכנה הכי גדולה.

סונדוס סאלח: אותו דור שאוסרים עליו לצאת להפגנות, שמונעים ממנו למחות ולהביע את העמדות שלו ואת הדעות שלו, סוגרים אותם בבתים, מבודדים אותם בבעיות הכלכליות שלהם, בבעיות החברתיות, הבריאותיות.

סונדוס סאלח: אפילו כשמדברים שר הבריאות ומשרד הבריאות על בריאות מדברים רק על בריאות הגוף מבלי להתייחס לבריאות הנפש.

סונדוס סאלח: אתמקד בקבוצת הסטודנטים שאני חושבת שהיא בין הפטיש לסדן בין כל המשרדים השונים.

סונדוס סאלח: רובם, במיוחד בחברה הערבית, לא זכאים לדמי אבטלה.

סונדוס סאלח: מכיוון שהסטודנט הערבי מתחיל בגיל 18–19 את הלימודים שלו וגם את העבודה שלו אז הוא לא בטווח הגילאים שמזכים בדמי אבטלה, בגלל הגיל.

סונדוס סאלח: דבר שני, הם האחרונים שנכנסו לעבודה והם הראשונים שיצאו מן העבודה.

סונדוס סאלח: שלא לדבר על כך שהם עבדו בסוג עסקים שנסגרו ראשונים, ובאחוזי משרות ממש קטנים מאוד, שגם אם הם מעל גיל 21 הם לא זכאים לפיצוי אלא לסכומים ממש מזעריים ושוליים ולא יכולים לכסות שום דבר.

סונדוס סאלח: זו קבוצה שלקחה על עצמה הלוואות, וראינו בנתוני הבנקים השונים בכמה ועדות שיש אוכלוסייה שמהווה יותר מ-20% שיש לה חובות לא פשוטים כדי להתחיל את הלימודים שלה.

סונדוס סאלח: הם אותה קבוצה ששילמה בגל הראשון שכר לימוד מלא מבלי להתייחס לתקופה שהם שהו בבית.

סונדוס סאלח: הם שילמו שכר דירה ומעונות למרות שהם לא השתמשו בה.

סונדוס סאלח: ועכשיו הם לא מקבלים שום הנחה.

סונדוס סאלח: זה שיש מלגות ויש קרנות, זה בסדר, זה צריך להיות באופן קבוע, באופן טבעי, אבל שכר הלימוד הוא נגזרת של עוד עלויות שמתקיימות בקמפוסים עצמם, במוסדות הלימוד עצמם.

סונדוס סאלח: זה שהלימודים לא מתקיימים במוסד הלימוד עצמו, זה צריך להתבטא בשכר הלימודים.

סונדוס סאלח: צריך להפחית את שכר הלימוד לכלל הסטודנטים, גם במכללות וגם באוניברסיטאות.

סונדוס סאלח: אותו דור יידע להעניש אותנו, יידע לעשות את החשבון הזה.

סונדוס סאלח: הוא פשוט יפעל באותה מידה, בלי מחויבות ובלי אחריות.

סונדוס סאלח: עלינו לפעול מידית לתת להם את מה שמגיע להם.

סונדוס סאלח: לא עושים להם שום טובה.

סונדוס סאלח: זו המחויבות שלנו, כולנו, ללא שום קשר למפלגות, בכל הקשת הפוליטית, זה לא ימין ולא שמאל.

סונדוס סאלח: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: אין שום ספק.

מאיר כהן: אני יוצא מתוך הנחה שכל מי שנמצא בזום ויושב כאן מבין באמת שאת הקשר הפוליטי שמים מאחור.

סונדוס סאלח: אבל לצערנו זה בא לידי ביטוי בקבלת ההחלטות.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: מתן חמו, תציג את עצמך.

מאיר כהן: יש לך שלוש דקות.

מאיר כהן: זה מעט זמן להגיד הרבה דברים חכמים.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

מתן חמו: שלום ותודה רבה על ההזדמנות להתייחס.

מתן חמו: זה בהחלט דיון חשוב.

מתן חמו: קודם כול, חשוב להתייחס אל מה שקיים היום.

מתן חמו: היום זרוע העבודה מחזיקה תוכניות תעסוקה ביותר מ-50 ישובים, תוכניות תעסוקה לחברה הערבית, לחברה החרדית, לפי פילוחים שונים, וגם את תוכנית "יתד" לצעירים בסיכון.

מתן חמו: כלומר יש היום מענה לצעירים בקידום תעסוקה, אבל ברור לנו שהמענה לא מספק.

מתן חמו: מיד כשהמשבר התחיל – אנחנו גם עוקבים אחרי מה שקורה בעולם, אנחנו רואים שבכל העולם זיהו את הצעירים כאוכלוסיית יעד שחשוב לתת לה מענה לאור המשבר, לקחים ממשברים קודמים, והתייחסתם לא מעט לסוגיית הדור האבוד.

מתן חמו: גם לנו היה ברור שצריך להזדרז לתת לזה מענה.

מתן חמו: בזרוע העבודה גיבשנו תוכנית רחבה מאוד ומקיפה, שרצתה לתת מענה מרמת הסטודנטים באקדמיה ועד הצעירים בסיכון, בהיקף נרחב.

מתן חמו: קיבלנו בסופו של דבר תקציב קטן בהרבה.

מתן חמו: אגיד רק שההערכה שעשינו הייתה לגבי עלות של כ-50 מיליון ש"ח לתוכנית רחבה ומקיפה למשך כמה שנים, ובסופו של דבר אנחנו מתחילים להתניע תוכנית בהיקף של 8 מיליון ש"ח מן הצד שלנו כמשרד.

מתן חמו: זה לא מספיק, אבל אנחנו מנסים לעשות את המקסימום עם מה שיש.

מתן חמו: חשוב להגיד שבתחום של תעסוקת צעירים, לדעתי אחת הבעיות המרכזיות היא שיש הרבה מאוד שחקנים.

מתן חמו: גם זרוע העבודה מן הסתם מקיימת תוכניות תעסוקה של צעירים עם דגש מרכזי מאוד, אבל יש לא מעט משרדים אחרים שגם נוגעים בתחום התעסוקה לצעירים.

מתן חמו: זה יוצר מצב מבוזר שלא מנצל את המשאבים הממשלתיים בצורה הכי טובה.

מאיר כהן: אתה אומר שיש כל כך הרבה משאבים וכל כך הרבה גופים, אבל אין משהו שמתכלל אותם.

מאיר כהן: למשל אני רוצה לשאול: מי מתעסק בקשר או בשיח עם מוסדות האקדמיה, מוסדות ההכשרה ובתי ספר להנדסאים בכדי לצייד את הבוגרים באיזה ארגז כלים של מיומנויות עבודה?

מתן חמו: האקדמיה באחריות המל"ג; ההנדסאים באחריות זרוע העבודה; צעירים בסיכון מקבלים תמיכה מן הרווחה; צעירים בנגב ובגליל מקבלים מן המשרד לנגב ולגליל; חלק מן הרשויות יקבלו תמיכה גם מן המשרד לשוויון חברתי; והאגף לחיילים משוחררים במשרד הביטחון יתמוך בחיילים משוחררים.

מתן חמו: הכול בתחום של תעסוקה.

מתן חמו: זה לא מרוכז ומסודר.

מתן חמו: אני חושב שאפשר לאגם גם את המשאבים הקיימים.

מאיר כהן: סליחה, אני רוצה להפסיק אותך לרגע.

מאיר כהן: חבר הכנסת יוראי להב הרצנו רוצה לשאול אותך שאלה.

יוראי להב-הרצנו: שלום, מתן, תודה על הדברים שלך.

יוראי להב-הרצנו: אני חולק עליך, במובן הזה שהבעיה היא לא שיש יותר מדי ארגונים שעוסקים אלא שאנחנו לא מצליחים להגיע למספיק צעירים.

יוראי להב-הרצנו: נחשפתי לנתונים, שמתוך התקציב שהועמד לטובת עידוד תעסוקה שנמצא אצלכם, שעוסק בהכשרות מקצועיות, רק 7% מן התקציב הזה נוצל.

יוראי להב-הרצנו: אני רוצה לשאול אותך, במידה ויש לך את הנתונים האלה: בכמה צעירים נגעתם עד עכשיו?

יוראי להב-הרצנו: אנחנו שמונה חודשים לתוך המשבר.

יוראי להב-הרצנו: כמה צעירים משרד העבודה החזיר לעבודה?

מתן חמו: אני לא חולק על דבריך, אני לא אומר דבר שונה.

מתן חמו: אני חושב שאין מספיק משאבים קיימים ואין תוכניות מסודרות מספיק שמחזיקות את האלמנטים השונים בצורה מספיק מתואמת כדי להצליח להגיע אל הצעירים.

יוראי להב-הרצנו: אבל אתה משרד ממשלתי שאמון על הנושא הזה.

מתן חמו: הרבה פעמים המשאבים לא מנוצלים עד הסוף כי באמת לא מצליחים להגיע אל הצעירים.

מתן חמו: אחדד את הדברים.

מתן חמו: יש חוסר במשאבים.

מתן חמו: כדי לתת הכשרות ולהגיע אל הצעירים בצורה טובה יותר צריך להעמיד גם תוכנית, שמעבר למשאבים התוספתיים תצליח גם לאגם את השחקנים הממשלתיים השונים בצורה טובה יותר.

מתן חמו: זה המסר שלי.

מאיר כהן: תודה רבה לך על הדברים.

מאיר כהן: לפני שנעבור לחבר הכנסת בועז טופורובסקי, האם נמצא איתנו פרופ' אשר כהן, נשיא האוניברסיטה העברית?

מאיר כהן: לא.

מאיר כהן: בסדר, בבקשה.

בועז טופורובסקי: תודה, אדוני היושב-ראש בפועל.

בועז טופורובסקי: הגשתי הצעת חוק להגנה על זכויות הדורות הבאים.

בועז טופורובסקי: ההצעה הזאת, שהיא מאוד עכשווית ורלוונטית לעכשיו, אומרת שכל החלטה שלטונית, בין אם זה הרשות המבצעת, הרשות המחוקקת או אפילו הרשות השופטת, לפני ההחלטה יהיו בפניהם ההשלכות של ההחלטה דור קדימה.

בועז טופורובסקי: היום אנחנו רואים את הגירעון שנכנסים אליו, חוסר בתקציבים בכל כך הרבה מקומות.

בועז טופורובסקי: זה ישפיע 10, 20, 30, 40 שנים קדימה.

בועז טופורובסקי: הילדים שלי, כמה שהם צעירים, יצטרכו לשלם את כל ההשלכות של ההחלטות שמקבלים עכשיו, בין אם זה כלכלית, בין אם זה חינוכית, בין אם זה בתשתיות והכול.

בועז טופורובסקי: דיברו הרבה אז אני אקצר ואשתדל לא לחזור על דברים.

בועז טופורובסקי: בסופו של דבר צריך לזכור שהמשבר הזה של הקורונה יכול להביא או לקטסטרופה או, אם אנחנו נדע לנצל את ההזדמנות הזאת, במשבר יש גם הזדמנות, בשביל לפתח וליצור דברים חדשים.

בועז טופורובסקי: אפשר, אפשר ליצור במערכת החינוך, לעשות שיתוף פעולה בין הפקולטות לפסיכולוגיה והפקולטות לחינוך ומחנכים ומורים וטכנולוגים בשביל לייצר למידה מרחוק כפי שצריך במידה ומקרים כאלה כמו הקורונה והסגר יחזרו, וגם בשביל שאנשים יוכלו להשלים את הלימודים.

בועז טופורובסקי: אפשר להשתמש במשבר הזה גם בשביל ליצור פרויקטים לאומיים, שהמדינה תגיד: זה החזון שלי, כך אני רוצה להיראות בעוד 20–30 שנים, בואו נשתף את כל הדור הצעיר הזה, הדור האבוד הזה, כדי שלא יהיה אבוד וייקח חלק מן הפרויקטים האלה.

בועז טופורובסקי: אפשר לדאוג שהצעירים לא רק יקבלו דמי אבטלה ויגידו להם שיישארו בבית ויסתדרו, אלא עם דמי האבטלה יבוא להם מערך הכשרה ומערך של שיתוף ומערך של בנייה, ואותם חבר'ה צעירים לא ירגישו רק שהם מקבלים נדבה מן המדינה אלא המדינה תגיד להם: אנחנו צריכים אתכם, יש לכם עכשיו זמן, בואו ביחד ניצור משהו ונבנה איזשהו פרויקט לאומי שישרת את המדינה ואתכם כאשר אתם תגדלו.

בועז טופורובסקי: הדיון הזה הוא דיון ראשוני.

בועז טופורובסקי: אני מקווה מאוד שיהיו גם נציגי ממשלה שיקשיבו וישמעו לו.

בועז טופורובסקי: אני מקווה שהצעת החוק שלי, שנדחתה כדי שהממשלה תוכל להסכים עליה, בסופו של דבר גם תצא אל הפועל.

בועז טופורובסקי: כדאי שנהיה אופטימיים אבל גם כדאי שהוועדה הזאת תעזור למדינה הזאת להפוך למקום טוב יותר.

מאיר כהן: תודה רבה, בועז.

מאיר כהן: הצעתי בתחילת דבריי, והצעתי גם ליושב-ראש ועדת החינוך, ואני מקווה שזה יהיה חלק מן הסיכום, שבשבוע הבא הכנסת תעצור לרגע את נשימתה לחצי יום וכל הוועדות יתעסקו בנושא הדור האבוד, כל ועדה על פי המיומנות שלה, וכל ועדה תבוא עם הצעות.

מאיר כהן: כל ועדה תעביר לשרים הרלוונטיים הצעה איך צריך לפעול.

מאיר כהן: אני מרגיש שמרוב קברניטים ומרוב שיח זה הופך לעוד איזה שיח.

מאיר כהן: כפי שאמרתי, ואני חוזר על זה, הדור האבוד והשקוף הזה הוא הנשמה של המדינה הזאת.

מאיר כהן: לפני שנפנה לחבר הכנסת יאיר גולן, הייתי רוצה לפנות לגברת בר גיסין, מנכ"לית ישראל 2050.

מאיר כהן: לא נמצאת.

מאיר כהן: בבקשה, חבר הכנסת האלוף יאיר גולן.

יאיר גולן: אני מתנצל שהצטרפתי אליכם כל כך מאוחר.

מאיר כהן: אני משער שאתה עושה דברים טובים.

יאיר גולן: כן, לא שיחקתי בזמן הזה.

יאיר גולן: אני מודה שאני מגיע לכאן מוטרד אישית.

יאיר גולן: יש לי בנים בדיוק בגילאים האלה, שניים שביום ראשון הקרוב אמורים להתחיל לימודים כסטודנטים, ואין להם עתיד.

יאיר גולן: יש להם אבא שיכול לתמוך בהם, למרבה המזל, אבל אין להם עתיד.

יאיר גולן: יש לי בן שמתחיל תואר שני אבל הוא מדריך טיולים, מומחה לסין, לווייטנאם, לקירגיסטן.

יאיר גולן: מה הוא עושה?

אורלי פרומן: עכשיו בחלומות הוא מדריך.

יאיר גולן: מה הוא עושה?

יאיר גולן: אדוני היושב-ראש, אני חושב שהדבר החמור ביותר שאנחנו כרגע עושים, שאנחנו שוללים מן הדור הזה שדיברת עליו את התקווה, זה הדבר הכי חמור.

יאיר גולן: האובדן של התקווה הוא לא רק התקווה האישית שלהם, שדרך אגב הם אנשים צעירים ומזה הם יצליחו להתאושש, אלא גם אובדן התקווה במערכת הציבורית, אובדן התקווה במערכת הפוליטית, אובדן התקווה בזה שנבחרי העם באמת פועלים עבורם.

יאיר גולן: אובדן הסולידריות – סולידריות היא גם תקווה, הידיעה שיש לי אחים שעוזרים לי, שיהיו איתי, גם זה חלק מאובדן התקווה.

יאיר גולן: אני חושב שעל זה אנחנו צריכים להילחם.

יאיר גולן: תרשה לי לומר שהספקתי בצוהריים להיות פה בוועדת הקורונה.

יאיר גולן: יש תוכניות נהדרות, כרגיל.

יאיר גולן: יש פה אנשים עם ראש יוצא מן הכלל, עם יופי של עקרונות ותוכניות, ויודעים מה לעשות.

יאיר גולן: יש פה אנשים שהם יודעי מעש בלתי רגילים, באמת בלתי רגילים.

יאיר גולן: מי שהיום מפריע לכוחות החזקים האלה לעבוד, למרבה הצער, זה ממשלת ישראל.

יאיר גולן: אנחנו יכולים להפעיל את כל ועדות הכנסת, אנחנו נביא יופי של רעיונות.

יאיר גולן: האמן לי, חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון מנהלת את ישיבות ועדת הקורונה ביד רמה, נאמרים שם דברים נבונים וחכמים בלי סוף.

יאיר גולן: לצערי זה לא חודר את קיר המגן של הממשלה, הדברים האלה לא קורים, הם לא מתממשים.

יאיר גולן: נתת לי את זכות הדיבור באופן מפתיע.

יאיר גולן: אני באיזשהו מקום שואל את עצמי האם כאן אנחנו מצליחים להשפיע.

מאיר כהן: צופים בדברים שלך החבר'ה הצעירים.

מאיר כהן: זו ועדה של הכנסת.

מאיר כהן: אני לעולם לא מאבד תקווה ביכולות שלנו כן להבקיע את החומה הזאת.

מאיר כהן: נסתכל על הרזומה שלך פה בכנסת, אני משוכנע שבנקודה מסוימת כן פרצת את החומה הזאת.

מאיר כהן: אני לא מדבר על שיח ריקני של לעשות תחרות מי מתנסח טוב יותר ומדבר יותר, אתה צודק.

מאיר כהן: אני מדבר על שיח שבסופו תהיה רשימה של חובות שאנחנו משננים אותן ועושים אותן כלפי הדור הזה.

יאיר גולן: מאיר, אני חייב לך התנצלות.

יאיר גולן: אני מטבעי אדם מאוד אופטימי.

יאיר גולן: לרגע איבדתי את האופטימיות.

יאיר גולן: אני חוזר אליך.

מאיר כהן: לכן אמרתי את זה.

מאיר כהן: בכל אופן, אנחנו מכירים את הרזומה שלך ואת היכולות לעבור ממצבים של – הייאוש ביהדות הוא אחד המצבים הגרועים ביותר.

יאיר גולן: הייאוש הוא לא אופציה.

מאיר כהן: אין לנו אופציה כזאת, וגם לחבר'ה שמסתכלים עלינו אין אופציה כזאת.

מאיר כהן: אליעזר בוך, בבקשה אדוני, אורח קבוע בוועדה.

אליעזר בוך: שלום אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת.

אליעזר בוך: אני מקרן אדמונד דה רוטשילד ואנחנו עוסקים בתחום של השכלה גבוהה.

אליעזר בוך: לפני כמה שנים עבדנו הרבה על כל מה שקשור להנגשה של השכלה גבוהה.

אליעזר בוך: בשנים האחרונות הסטנו את הפוקוס לסיפור של החיבור שבין השכלה גבוהה לתעסוקה, עוד לפני הקורונה.

אליעזר בוך: מצד אחד, ישראל היא מדינה יחסית מונגשת מבחינת אחוזי ההשכלה הגבוהה, ומצד שני, אנחנו יודעים את נתוני הפריון, עוד לפני משבר הקורונה.

אליעזר בוך: הרבה מאוד צעירים לא מצליחים לתרגם השכלה גבוהה לתעסוקה.

אליעזר בוך: אני רוצה לדבר בקצרה ובאופן ענייני בישיבה הזאת.

מאיר כהן: סליחה, אליעזר.

מאיר כהן: אתה אומר שבעצם אחוז לא מבוטל מן הצעירים הולך ללמוד, הם מסמנים וי אבל אין הלימה בין מה שהם לומדים לתחום העבודה שלהם.

אליעזר בוך: כן.

אליעזר בוך: הם לא מצליחים לתרגם את ההשכלה שלהם לתעסוקה.

אליעזר בוך: היום יצא דוח של בנק ישראל שמדבר על יותר מ-30% של מה שנקרא השכלה עודפת, שזה אומר שסיימת את ההשכלה ואתה עובד בתעסוקה שהיא לא רלוונטית או לא הולמת את ההשכלה שלך.

אליעזר בוך: זה סוגיה רחבה ויש פה הרבה פתרונות.

אליעזר בוך: אנחנו עכשיו בתהליך של הקמת מרכז שיעסוק בנושא הזה, בחיבור שבין ההשכלה הגבוהה לכל הגורמים שעוסקים בתעסוקה.

אליעזר בוך: דיברו על כך שיש הרבה גורמים והרבה תוכניות וכן הלאה.

מאיר כהן: כמה סטודנטים להערכתך הולכים ללמוד אחרי ייעוץ תעסוקתי השכלתי לתחום שמתאים להם?

אליעזר בוך: יש היום תוכנית של הוות"ת, תוכנית "הישגים", שבסך הכול פרוסה רחב מאוד ומאפשרת את הייעוץ הזה, בעיקר בפריפריה.

אליעזר בוך: אני לא יודע לומר את האחוזים.

אלישבע סבתו: זה אחוזים מינוריים מאוד מכלל הצעירים, פחות מ-20%.

אלישבע סבתו: יש לי נתונים על זה שאספנו בעבודה רחבה מאוד מול צעירים.

אלישבע סבתו: אנחנו מדברים פה על מעט מאוד צעירים, שלרוב גם יש להם גב משפחתי חזק יותר, שמגיעים לתוכניות הייעוץ הספציפיות של ההכוון, 15% בערך.

מאיר כהן: אלישבע, תודה רבה על הנתון, היה חשוב לשמוע את זה.

אליעזר בוך: בהקשר של המשבר התעסוקתי האדיר שאנחנו נמצאים בו יש פתרונות שלא צריך להמציא בהם את הגלגל ואפשר לצורך העניין ליישם מחר בבוקר.

אליעזר בוך: אנחנו עושים את זה בפילנתרופיה אבל כמובן שבהיקפים רחבים יותר צריך פה את המדינה.

אליעזר בוך: יש תוכניות, למשל ספציפית לחברה הערבית, תוכנית כמו "צופן" או תוכניות כמו "קו משווה", שיודעות לקחת אוכלוסייה – עשינו על זה מחקר עם קבוצת ביקורת, על 30% שמסיימים השכלה גבוהה ומצליחים להגיע להייטק – ולהביא את זה ל-70% או 80%.

אליעזר בוך: זאת אומרת, מקומות שאנחנו כבר יודעים לומר: הנה התערבות שהיא אפקטיבית, שעולה כך וכך פר סטודנט או פר בוגר אקדמיה, ותוך שלושה חודשים או תוך שישה חודשים אנחנו מגדילים את שיעורי התעסוקה.

אליעזר בוך: יש תוכנית שנקראת "תופסים כיוון", שעוסקת באוכלוסיות פריפריה ועובדת עם מרכזי צעירים והרבה מאוד גופים אחרים, עם מנטורים מתוכניות הבוגרים של יחידות העילית בצבא.

אליעזר בוך: גם שם מ-30%–40% עלו לכמעט 80% שיעורי תעסוקה של חבר'ה בפריפריה, בוגרי אקדמיה, עם מודלים שעובדים, שאפשר פשוט לקחת ולשכפל אותם.

אליעזר בוך: זה דבר אחד.

אליעזר בוך: הדבר השני הוא תוכנית משותפת שלנו עם ות"ת-מל"ג, שנרתמו לנושא הזה, של התמחויות – כל הנושא של למידה מוכוונת התנסות.

אליעזר בוך: יש היום כבר 100 קורסים כאלה באקדמיה.

אליעזר בוך: אנחנו יודעים היום, גם כאן ממחקרים, שאם עשית התנסות, אם עשית התמחות תוך כדי התואר הסיכוי שלך לעסוק בתחום שלך גדל בכ-30% והשכר שלך גדל בכ-10%, במקצועות שבהם אין תעסוקה מידית.

מאיר כהן: אני רוצה לחדד את הדברים.

מאיר כהן: למשל סטודנט להנדסה שלומד ליד אזור תעשייה, האם יש איזה שיח בין הנהלת המוסד האקדמי הטכנולוגי למפעלים שבסביבה להכשרה?

מאיר כהן: כלומר באים למפעל ואומרים: מה אתם צריכים לשנה–שנתיים הקרובות?

מאיר כהן: האם השיח הזה מתנהל?

אליעזר בוך: זו שאלה מצוינת.

אליעזר בוך: הוא מתנהל מעט מדי.

אליעזר בוך: בתוכנית ההתמחויות של למידה משלבת התנסות, לאו דווקא בהנדסה, משבצים אותם בהתמחות בתוך מפעל או בתוך ארגון שפועל ממש בתחום שלהם, אבל את זה צריך להרחיב.

אליעזר בוך: הנקודה שהעלית היא מאוד מאוד קריטית, על החיבור בין המוסד האקדמי לתעשייה, למפעלים שנמצאים בסביבה, אולי אפילו סיוע שלהם בבניית הקוריקולום האקדמי, שכמובן זה כבר ללכת עוד יותר רחוק.

אליעזר בוך: יש דוגמאות ויש מודלים קטנים, אבל ככלל זה קורה מעט מדי.

מיכל נוימן: חבר הכנסת כהן, אני מיכל נוימן מן המל"ג.

מיכל נוימן: אני חייבת להתייחס כי אני לא מסכימה עם מר בוך.

מאיר כהן: מיכל, רק רגע, רק אגיד תודה למר בוך ואחרי כן את יכולה לא להסכים איתו.

מאיר כהן: אלי בוך, תודה רבה.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי.

אליעזר בוך: היא שותפה שלנו לתוכנית ההתמחויות שעליה אני מדבר.

מאיר כהן: ובכל זאת.

מאיר כהן: מיכל, בבקשה.

מיכל נוימן: שלום.

מיכל נוימן: הסיפור הזה של תוכניות הקורסים משלבי התנסות מעשית, הם קורסים שנכנסו בתחומים שהם לא applied, הם לא התחומים היישומיים הקלסיים.

מיכל נוימן: הדוגמה שנתן אלי בוך על הנדסה, פרויקטים בתעשייה נעשים על ידי סטודנטים, זה פרויקט שנה ד'.

מיכל נוימן: רוב הסטודנטים להנדסה עושים את הפרויקטים האלה בתעשייה, כך שאני לא יודעת מה הכוונה.

מיכל נוימן: הקורסים שהוא דיבר עליהם, שזה מיזם חשוב מאוד - - -

אליעזר בוך: אני לא דיברתי על הנדסה.

מיכל נוימן: אמרת ששאלו על המפעלים וחבר הכנסת כהן שאל על סטודנטים להנדסה.

אליעזר בוך: חבר הכנסת כהן שאל על הנדסה.

אליעזר בוך: אמרתי שבתחומים האחרים אנחנו מצליחים לשלב אותם בתוך התעשייה ובתוך התעסוקה.

מיכל נוימן: בסדר.

מיכל נוימן: בתחומים יישומיים הסטודנטים משולבים בתעשייה המקומית, ולפעמים בתעשייה מרוחקת יותר אם אין מענה במקום עצמו, אבל בהחלט המוסדות מקיימים שיח.

מיכל נוימן: האם הוא מספיק?

מיכל נוימן: בטח שלא, ואפשר יותר.

מיכל נוימן: אבל תחומים כמו הנדסה – חד-משמעית כל הסטודנטים להנדסה משולבים בתעשיות הקיימות, אם זה ביוטכנולוגיה, אם זה הפארמה למיניהם, וכנ"ל כמובן במקצועות הפרה-רפואיים.

יוראי להב-הרצנו: אני רוצה לחזק מאוד את הדברים של אליעזר בוך, אני חושב שהם חשובים ובעיניי הם המפתח לפתרון עבור הרבה מאוד צעירים.

יוראי להב-הרצנו: החסם המרכזי של צעירים לשוק העבודה, במיוחד היום בקורונה, הוא היעדר ניסיון.

יוראי להב-הרצנו: יש מעגל אכזרי, שאם אין לך ניסיון אתה לא מקבל עבודה ואתה לא יכול לצבור ניסיון אם אין לך עבודה.

יוראי להב-הרצנו: הנושא הזה של התמחויות – חשוב לחזק את ידי קרן רוטשילד, שעושה עבודה באמת חשובה, וגם את אלומה, את תגלית אקסל ואת יתר הגופים שעוסקים בהשמת סטודנטים, ואגב גם בוגרי תארים, בתוך התעסוקה.

יוראי להב-הרצנו: אני יכול לשתף את ועדת החינוך, שאני עובד גם ביחד עם קרן רוטשילד וגם עם עוד קבוצה גדולה של ארגונים על הצעת חוק שעוסקת בדיוק בזה, להסדיר את נושא ההתמחויות גם תוך כדי לימודים וגם עבור בוגרי תארים, כי הרי יש לנו את הבעיה שברגע שאזרח ישראלי נמצא במקום עבודה מתקיימים מיד יחסי עובד-מעביד, באופן שלא מאפשר לו לצבור את הניסיון.

יוראי להב-הרצנו: האבסורד הגדול – ואני באמת רוצה לחזק את אליעזר בוך בהקשר הזה – שכאשר סטודנטים מחו"ל מגיעים לישראל הם צוברים את הניסיון, בעוד שסטודנטים מישראל לא מסוגלים לעשות את זה.

יוראי להב-הרצנו: לכן הפעילות של קרן רוטשילד בהקשר הזה היא מעולה.

יוראי להב-הרצנו: אני מחזק את ידיכם ותמשיכו לעשות אותה בכל הכוח, במיוחד בתקופה הזאת.

אתי גרובגלד: אני גם אשמח להתייחס, אם אפשר.

אתי גרובגלד: אני ד"ר אתי גרובגלד.

אתי גרובגלד: אני מנכ"לית המכללה האקדמית אחווה ומייצגת כאן את ור"מ.

אתי גרובגלד: המכללה האקדמית אחווה, ובכלל המכללות, כפי שהזכיר חבר הכנסת מאיר כהן, אנחנו ממש יוצרים בפועל את המוביליות החברתית, וזו מוביליות, לצערי, תרתי משמע.

אתי גרובגלד: מצד אחד, באמת מוביליות חברתית תעסוקתית, אבל מן הצד השני גם מוביליות לטובת אזורי המרכז, כי באמת אין מספיק אזורי תעסוקה בפריפריה.

אתי גרובגלד: יש לי איזה דגם שאני חושבת שאני יכולה להציע אותו לטווח הארוך, ושאלת על הטווח הארוך, חבר הכנסת כהן, אבל הייתי רוצה לומר כמה דברים לפני כן.

אתי גרובגלד: קודם כול, אני מסכימה עם שלומי יחיאב בקשר למצב הסטודנטים.

אתי גרובגלד: כיום כתוצאה מן הקורונה, לדוגמה הצענו קרן צנועה מאוד לסטודנטים שנפגעו מן הקורונה וההתנפלות על הקרן והסיפורים שסופרו שם, ממש סיפורים מכמירי לב, על סטודנטים שפוטרו, על סטודנטים שההורים שלהם פוטרו, ולא רק שהם לא יכולים לכלכל את שכר הלימוד שלהם אלא הם גם צריכים לעזור בכלכלת הבית.

אתי גרובגלד: אבי בוחבוט אמר שאת המוסדות זה לא כל כך מעניין כי יש עלייה בהרשמה.

אתי גרובגלד: אני רוצה לומר שנושא הנשירה מעניין אותנו מאוד מאוד מאוד.

אתי גרובגלד: השנה יש לנו הרבה יותר סטודנטים שיש להם חובות בגין שנה שעברה, שעוד לא סיימו אותם, יותר מאשר בשנים עברו, ואנחנו מתמודדים עם זה, איך לפרוס להם חובות ואיך לסייע להם ואיך לתת שוברים של מלגה פה ולתת קרן שכ"ל ולעשות שמיניות באוויר כדי לאפשר להם להשלים את החובות שלהם של שנת הלימודים, שלא לדבר על לשלם מקדמה לשנה הקרובה.

מאיר כהן: ברשותך, אני רוצה להתפרץ ולהגיד לך כנציגת מכללת אחווה, אני רוצה להזכיר פרויקט יוצא מן הכלל של המכללה הזאת, המחלקה לקלינאיות תקשורת.

אתי גרובגלד: אני בדיוק רוצה לדבר על זה.

מאיר כהן: לפני שלוש או ארבע שנים הייתי קצת-קצת שותף לה עם פרופ' שוש ארד.

מאיר כהן: אני חייב להגיד שיש לי פינה חמה בלב למוסדות אקדמיה שמסתכלים שמאלה וימינה, קוראים את המציאות, מבינים את המצוקות ונערכים.

מאיר כהן: זה Win-Win, כולם נהנים – הסטודנטים ומה שמסביב.

מאיר כהן: פשוט מדהים מה שעשיתם.

אתי גרובגלד: נכון.

אתי גרובגלד: אני באמת רוצה לומר שהמכללות באופן כללי, ואני מייצגת כאן לא רק את אחווה, יותר מכוונות לשוק העבודה.

אתי גרובגלד: אלה תארים ותוכניות שמוצעים בתחומים יישומיים.

אתי גרובגלד: בדיוק כפי שאמר חבר הכנסת כהן, יש קלינאות תקשורת ויש חינוך והוראה כמובן ויש סיעוד ויש אופטומטריה, יש באמת מגוון תחומים שהחשיבה שלנו היא לתת בסוף תארים יישומיים, שהסטודנטים יוכלו לצאת ובאמת לעבוד ולהעסיק את עצמם.

אתי גרובגלד: רק שהרבה פעמים אין להם איפה לעשות את זה בתחומי המכללה אז הם נודדים.

אתי גרובגלד: יש לנו תוכניות שמשלבות לימודים ועבודה.

אתי גרובגלד: אנחנו באמת מבינים את הצרכים האלה.

אתי גרובגלד: יש לנו יחידות להכוון תעסוקתי ואנחנו נשמח לקבל סיוע כדי להמשיך ולסייע לסטודנטים.

אתי גרובגלד: אגב, סטודנטים בשנה ג' לא בהכרח יודעים להיות מוכנים לריאיון עבודה, הם לא בהכרח יודעים איך כותבים קורות חיים ומה כדאי להדגיש.

אתי גרובגלד: לקיים סדנאות כאלה – אנחנו עושים את זה אבל צריך גם לתגבר את היחידות האלה.

אתי גרובגלד: אני רוצה להציע דגם לטווח הארוך, שיכול להיות באמת Win-Win לכולם.

אתי גרובגלד: אני יכולה לספר על דגם שעכשיו צומח במכללה האקדמית כנרת, שהיא גם צפונית.

אתי גרובגלד: נוצר קשר בין התעשיינים, צמח תעשיות, המכללה שמציעה את ההיבטים האקדמיים ובמקרה הזה קק"ל.

אתי גרובגלד: בדגם הזה מנסים לשתף פעולה כל הגורמים האלה ביחד להקמה של מרכז חדשנות, שייתן גם עבודה לסטודנטים תוך כדי הלימודים וגם לבוגרים.

אתי גרובגלד: הדגם הזה לא מציע שיתוף עם התעשיות שנמצאות באזור הצפון אלא הוא מנסה להביא חברות הייטק וחברות אחרות, שיפתחו סניפים באזור המכללה.

אתי גרובגלד: אבל זה מצריך תשתיות.

אתי גרובגלד: צריך שהמדינה תיכנס למקום הזה ולא קק"ל.

אתי גרובגלד: קק"ל עושים את זה עכשיו עם כנרת, אבל כל מכללה, או צבר מכללות, לא חייבת להיות רק מכללה אחת, ישמחו לעשות את זה.

רם שפע: משפט לסיכום, בבקשה.

אתי גרובגלד: אני חושבת שיש מודלים שכבר עובדים, שיכולים להיות Win-Win, אבל צריך שהמדינה תיכנס לתחומים האלה.

אתי גרובגלד: אלה לא דברים שהמכללות יכולות להרים אותם לבד.

אתי גרובגלד: מדובר באמת בכספים לתשתיות, כספים לדברים ארוכי-טווח, אבל זה ייתן פתרון מידי לסטודנטים עכשיו ולבוגרים בהמשך.

אורלי פרומן: חלק מן הבעיה זה שאין הלימה או אין תכנון ארוך-טווח בין המקצועות הנדרשים בשטח לבין מחלקות שנפתחות ונסגרות, בין הביקוש וההיצע.

רם שפע: יש, אבל זה לא מספיק טוב.

רם שפע: את צודקת.

אורלי פרומן: כך אנחנו מגיעים או לחסר ברופאים או לאינפלציה בעורכי דין ואז אנשים לא עוסקים במה שהם למדו אלא עוסקים בתחומים אחרים.

רם שפע: זה דיון אחר, רחב יותר.

רם שפע: בסוף זאת שאלה בקנה מידה לאומי, מה תפקידה של מערכת ההשכלה הגבוהה בחברה.

רם שפע: אני חושב שצריך כל הזמן ללכת על המתח שבין השכלה לשם השכלה, שאנחנו רוצים שכל אזרח בישראל יוכל לרכוש אותה, לבין הצורך הברור לייצר גם רלוונטיות לשוק העבודה והגברת מיומנויות של כל אזרח שייצא מן התואר לקראת הכניסה שלו למשק.

רם שפע: כן אגיד, אתי גרובלגלד, בהמשך למה שאת אמרת, אני מסכים איתך שהמדינה יכולה לעשות יותר אבל – ואני אומר את זה כי פגשתי בזה במשך כמה שנים טובות – גם המוסדות, ובוודאי המכללות, יכולים לעשות הרבה יותר בעולם של חיזוק המיומנויות והרלוונטיות לשוק העבודה, על ידי התמחויות.

רם שפע: יש הרבה מאוד כלים.

רם שפע: לא תמיד צריך לחכות למל"ג-ות"ת או לאוצר בשביל לעשות מהלכים.

רם שפע: אני חושב שבהקשר הזה אפשר להשתפר משמעותית.

רם שפע: אבל אני שמח לשמוע שיש לזה מודעות ורצון.

רם שפע: אני רוצה לעבור לנציגי משרד האוצר.

רם שפע: אביעד שוורץ או נועה שוקרון נמצאים איתנו?

רם שפע: נועה שוקרון, רפרנטית מו"פ והשכלה גבוהה באגף התקציבים במשרד האוצר.

רם שפע: נשמח מאוד לשמוע תפיסה רחבה יותר, כלומר מעבר לנושאים הספציפיים שעלו, בראייה יותר כוללת.

נועה שוקרון: קודם כול, אני רוצה להתנצל שאביעד שוורץ, שהוא האחראי על נושא התעסוקה אצלנו, לא יכול לנכוח בדיון.

נועה שוקרון: הוא נמצא בדיון מקביל של ועדת הכנסת לגבי תשלום ימי בידוד לעצמאים ומכיוון שהישיבה נדחתה מאתמול יצא שהדיונים מקבילים.

נועה שוקרון: אנסה להתייחס עד כמה שניתן, וככל שיהיו דברים נוספים שחברי הכנסת ירצו אולי הרחבות בהמשך אז אנחנו כמובן נוכל לתת מענה לאחר הישיבה.

נועה שוקרון: מרבית הבעיות שהוצגו הן בעיות רוחביות של נושא התעסוקה בישראל, בין אם זה מודל החל"ת שהוצג על ידי התאחדות הסטודנטים או התמריצים למעסיקים.

נועה שוקרון: יש צוות מנכ"לים לטיפול בנושא התעסוקה באופן רוחבי, שכמובן מתייחס גם לסוגיית הצעירים במסגרת סוגיית האבטלה הכללית שאנחנו מתמודדים איתה לאור הקורונה, שהוציא את המלצותיו ממש השבוע.

נועה שוקרון: כולנו תקווה – יש שם שיתוף פעולה יפה ומרשים של כלל הגורמים הרלוונטיים בממשלה בנושא, ואנחנו מאמינים שככל שההמלצות שם ייושמו וייצאו לדרך אז יהיו גם בשורות בתחומים האלה.

נועה שוקרון: אתייחס בתחום שלי ואומר שאני חושבת שאנחנו דנים הרבה באוכלוסיית הסטודנטים.

נועה שוקרון: חשוב קודם כול במבט-על להבין שאוכלוסיית הסטודנטים היא בערך 50% ממחזור גילאים.

נועה שוקרון: ברור שאנחנו מדברים על ה-50% החזקים יותר באוכלוסייה.

נועה שוקרון: כלומר אנחנו כמשרד האוצר, האוכלוסייה שאנחנו יותר מודאגים ממנה, בוודאי ובוודאי ברמה התעסוקתית, היא דווקא אותה אוכלוסייה שבכלל לא מגיעה להשכלה הגבוהה מלכתחילה.

נועה שוקרון: נתונים של תעסוקה בימי שגרה לאנשים שהם כן משכילים נמצאים במדדים גבוהים מאוד.

נועה שוקרון: שוב, תיכף ארחיב, אני לא אומרת שגם פה אין שינויים ושיפורים שאפשר לעשות, אבל חשוב להציג את נקודת המבט הזאת.

רם שפע: את בהחלט צודקת בנושא הזה.

רם שפע: גם עידו סופר דיבר על זה אתמול.

רם שפע: בכל זאת, האם יש לך כמה רעיונות לכלים פרקטיים שהממשלה יכולה וצריכה להתמקד בהם עבור אוכלוסיית הצעירים ככלל?

נועה שוקרון: צוות המנכ"לים בנושא תעסוקה מדבר על מספר כלים, שברור לכולם שהאוכלוסייה שבעיקרה תהיה מוטבת מהם ותשתמש בהם באופן המיטבי תהיה אוכלוסיית הסטודנטים.

יאיר גולן: רוב בעיות התעסוקה תיפתרנה אם נפתח את העסקים הקטנים לפעילות בחזרה.

רם שפע: אנחנו "על זה" בכל הכוח.

אורלי פרומן: כן ולא, לא לגמרי כי גם שם יצמצמו.

נועה שוקרון: רציתי לציין תוכנית של רשות החדשנות, שלוקחת מובטלים בגילאים צעירים ומנסה להסב אותם להייטק, שגם אמורה לקחת בדיוק את אותה אוכלוסייה מדוברת: אקדמאים, אנשים עם השכלה משמעותית ולהעלות להם את הפריון התעסוקתי.

נועה שוקרון: זה המלצה אחת מיני רבות בצוות.

נועה שוקרון: אני פשוט מכירה אותה היטב כי אני גם אחראית על רשות החדשנות.

נועה שוקרון: יש עוד לא מעט כאלה.

נועה שוקרון: לכן אני באמת חושבת שהצוות הזה כן נותן בשורה ומספר צעדים רלוונטיים לאוכלוסיית הצעירים.

נועה שוקרון: דובר פה לא מעט על היכולת של ההשכלה הגבוהה לתת מאצ'ינג או עתיד תעסוקתי לבוגרים שלה.

נועה שוקרון: אני מאוד מאוד מתחברת לדבריך, שיש כאן איזון עדין בין השכלה גבוהה כללית כהשכלה בסיסית שאנחנו מעוניינים לתת לאוכלוסייה לבין משהו יותר מוכוון אד-הוק לשוק התעסוקה.

נועה שוקרון: אני חושבת שבשנים האחרונות נעשו מספר צעדים ברמת התקצוב, ששמו את המטוטלת במקום הרבה יותר מאוזן.

נועה שוקרון: אם חברת הכנסת אורלי פרומן דיברה על הריבוי של עורכי הדין וכולי, אנחנו רואים בשנים האחרונות ירידה במספרים האלה, גם בעריכת דין, גם במינהל עסקים, ועלייה בהנדסה, שזה מקצועות שכמובן גם מבטיחים תעסוקה והם גם בעלי שכר גבוה, שזה Win-Win לכול.

נועה שוקרון: יש גידול משמעותי בלומדי הנדסה.

נועה שוקרון: אלה תוכניות שאנחנו יזמנו ביחד עם ות"ת, שמתקיימות כבר שנתיים–שלוש ומתחילים לראות את הפירות שלהן היום בשוק התעסוקה.

נועה שוקרון: זה משמעותי מאוד.

נועה שוקרון: כנ"ל לגבי תוכניות שאנחנו מנסים כרגע בעולמות של פיילוטים, בהחלט בוחנים ועוקבים אחרי הנתונים שלהן, על מנת לראות מה עובד ואיפה ניתן לייצר scale, בין אם זה בעולמות מניעת הנשירה, בין אם זה בעולמות ההתמחויות שדובר עליהן כאן.

נועה שוקרון: אלה הכלים המרכזיים שאנחנו רואים לנכון.

רם שפע: תודה רבה, נועה.

יאיר גולן: אני חושב שמיותר לומר שכרגע הדבר הכי נדרש הוא שממשלת ישראל תקבל החלטה זריזה מתי פותחים את מוסדות החינוך לגיל הרך ואת כיתות א'–ד'.

יאיר גולן: העובדה שההחלטה פה מתעכבת, זה משבש את כל ההיערכות של המערכת, דבר שהוא בלתי נסבל.

יאיר גולן: אני פשוט לא מצליח להבין איך אנשים שניהלו איזה דבר בחייהם עובדים כך.

יאיר גולן: אבל אני שם את זה לרגע בצד.

רם שפע: אני שמח שחבויה במילותיך המחמאה לכחול לבן, שאנחנו עושים הכול כדי לפתוח גם את הגנים וגם את העסקים הקטנים, ואני מקווה שגם בליכוד יבינו שאין ברירה.

אורלי פרומן: מאיפה למדת הבנת הנשמע?

רם שפע: למדתי בהשכלה הגבוהה כתלמיד לחינוך, תלמיד ביקורתי, למדתי להסיק מסקנות.

יאיר גולן: אני מקבל את הערתך, אפילו באהבה.

יאיר גולן: אבל כאשר אנחנו מדברים על ההשכלה הגבוהה אני חייב לומר שכאשר אני עובר מוסד-מוסד, אני מנסה להעביר בזיכרוני את כל האוניברסיטאות שאני מכיר, את כל המכללות שאני מכיר, וזה לא מעט, אני שואל את עצמי למה העצירה המוחלטת הזאת?

יאיר גולן: אפשר להעביר חלק מן הקורסים בהוראה פרונטלית, בהוראה ישירה, בוודאי בתואר השני, שזה קבוצות קטנות יחסית.

יאיר גולן: מה הבעיה?

יאיר גולן: למה הכול משותק?

יאיר גולן: זה לא הגיוני.

יאיר גולן: לכל דבר כזה יש מעגלי עבודה.

יאיר גולן: אתה מתחיל להפעיל את המוסד – זה המנקות, זה הגננים, לא משנה מה, מישהו מתחיל לעשות משהו, מתחיל לעבוד.

יאיר גולן: השיתוק הזה שגזרנו על עצמנו הוא בלתי נסבל.

יאיר גולן: היכולת של סטודנט לראות את המרצה שלו ולנהל איתו שיח פתוח, לא רק דרך זום, הוא דבר הכרחי.

יאיר גולן: אני חושב שצריך לפנות לכל ראשי המוסדות, להגיד להם: תתכננו שלב ביניים שבו אין סטודנט שלא נדרש פעם בשבוע להגיע למוסד, פעם אחת שיגיע למוסד, שיפגוש, שידבר, שייכנס לספרייה, שלא יעשה את הכול בזום וברשת.

יאיר גולן: אני חושב שהתביעה הזאת תייצר גם אווירה של נורמליות, ועם מעגלי התעסוקה שמסביב זה עוד שלב בדרך לחזרת המשק לעבודה תקינה.

רם שפע: אני מאוד מאוד מסכים.

רם שפע: אנחנו לקראת סיום.

רם שפע: אם יש מישהו שרוצה להגיד משהו בוער אני מוכן באופן חד-פעמי לתת לו הזדמנות.

רם שפע: שלומי, אני יודע אתה שביקשת.

קריאה: פלג אמיר כתב בזום.

רם שפע: בבקשה.

רם שפע: הוא לא עולה.

רם שפע: שרי גרינשפון, בבקשה, דקה לרשותך.

שרי גרינשפון: שלום לכולם, אני סטודנטית באוניברסיטת תל אביב.

שרי גרינשפון: רציתי לספר לכם על מצב הסטודנטים.

שרי גרינשפון: אני לא יודעת איך הם ישרדו את התקופה הזאת.

שרי גרינשפון: אני חייבת להגיד שאני באמת לא רואה איך הדור שלנו הולך להמשיך קדימה.

שרי גרינשפון: אנחנו מדברים על זה שהיום לסטודנטים שמתים לעבוד, רוצים לעבוד, לא נותנים להם, אין להם שום דרך להתחיל לעבוד, לצבור ניסיון.

שרי גרינשפון: לא פותחים להם שום תוכניות, אם זה התמחויות, אם זה להוריד את שכר הלימוד, אם זה בכלל לעשות איזו תוכנית פרקטית.

שרי גרינשפון: פשוט חבל לי לראות את כולם יושבים בבית, דור שהוא הכי נמרץ ורוצה להתפתח ולרוץ קדימה.

שרי גרינשפון: פשוט אף אחד לא נותן לנו, קושרים לנו את הידיים.

שרי גרינשפון: אני לא יודעת אם אתם יודעים אבל הפגיעה הזאת היום תשפיע לנו על השכר למשך שנים ושנים ושנים קדימה.

שרי גרינשפון: זאת פגיעה שתישאר איתנו לנצח.

שרי גרינשפון: בהזדמנות הזאת אני רוצה להגיד שאני רואה עכשיו שמתחילים לעשות תוכנית של פתיחת המשק אבל לא מדברים שם אפילו פעם אחת על סטודנטים או על חזרה ללימודים.

שרי גרינשפון: אני לא יודעת אם אתם יודעים אבל סטודנטים לא יכולים ללמוד מן הזום.

שרי גרינשפון: אנחנו לא התקדמנו כל כך הרבה כבני אדם שנוכל להצליח ללמוד ביעילות תואר שלם בזום.

שרי גרינשפון: יש לי עוד שנתיים ללמוד, אני לא יודעת אם כף רגלי תדרוך עוד באוניברסיטה, ועצוב לי כל כך.

שרי גרינשפון: זה לא הגיוני.

שרי גרינשפון: ה-benefits שיש לך מלשבת באוניברסיטה, כל הקשרים, ההיכרויות, ה-networking, זה priceless, אי אפשר לעשות את זה מן הבית ואף אחד אפילו לא מדבר על זה.

שרי גרינשפון: זה כל כך כואב לי.

שרי גרינשפון: ברמה הפרקטית אני חושבת שאנחנו צריכים להעלות כמה תוכניות.

רם שפע: שרי, את אומרת דברים סופר חשובים אבל אנחנו אחרי הזמן ואני כבר בעוד רגע צריך לחזור לפה שוב אז תאמרי משפט לסיכום.

שרי גרינשפון: אין בעיה.

שרי גרינשפון: אסכם במשפט אחד.

שרי גרינשפון: לדעתי צריך להקים ועדה שבאמת תשלב בין עולם האקדמיה לשוק העבודה.

שרי גרינשפון: תדעו ש-72% מן הבוגרים הטריים של האוניברסיטה אומרים שהתואר לא נתן להם שום כלי פרקטי לעבודה.

שרי גרינשפון: זה דבר שחייבים לחשוב עליו.

שרי גרינשפון: תודה לכולם.

אורלי פרומן: זה כבר דיון אחר לגמרי.

רם שפע: אנחנו מכירים את הנתונים האלה ואת מי שניסח את השאלות.

רם שפע: תודה רבה שרי.

רם שפע: שלומי יחיאב, אם אתה רוצה להתייחס לסיכום.

רם שפע: אחרי כן אנחנו מסכמים את הדיון, אגיד את מה שבעיניי צריך לקרות עכשיו כדי שגם נהיה פה פרקטיים.

שלומי יחיאב: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

שלומי יחיאב: אקצר בדבריי.

שלומי יחיאב: אני חושב שמן הדיון הזה למדנו אולי דבר אחד מרכזי, שהצעירים והעתיד שלהם לא נמצאים בסדרי עדיפויות משמעותיים של כל משרדי הממשלה הרלוונטיים.

שלומי יחיאב: יש פה אנשים טובים, אלישבע סבתו הציגה ומתן חמו הציג, והם אולי בין הנציגים שנאבקים עבור הדור הצעיר, אבל לא סתם אין פה נציגי אוצר בכירים ולא סתם אין פה נציגי משרד ראש הממשלה ונציגי משרד הכלכלה.

שלומי יחיאב: הסיפור של העתיד של הדור הצעיר כרגע, אני חייב להגיד, לא מעניין אף אחד.

שלומי יחיאב: הדור הצעיר הוא עצם בגרון שלהם.

שלומי יחיאב: אם אנחנו לא היינו מגיעים אליהם אז אותו פורום מנכ"לים שייתן את ההמלצות שלו אפילו לא היה שם את זה על השולחן.

שלומי יחיאב: מודל החל"ת מבחינתם, כל פעם שאנחנו מעלים את זה, הם לא ידברו על שינוי והם אפילו לא יגידו: נכשלנו, עצרנו, תחקרנו את עצמנו, הדבר הזה לא עובד.

שלומי יחיאב: אגיד בצורה הכי פשוטה: מבחינתם הכול יהיה בסדר.

שלומי יחיאב: אנחנו מציירים איזו תמונה שלא תתממש, אבל היא מתממשת.

שלומי יחיאב: עשינו את הדיון הזה במאי, ביוני, ביולי ובאוגוסט, אנחנו עכשיו באוקטובר, אדוני היושב-ראש, ושלא נהיה פה בעוד חודשיים–שלושה עם אותם דברים.

שלומי יחיאב: אני מחזיר שוב את הגלגל אליכם, נבחרי הציבור, כי בסוף אותם גורמי המקצוע – זה שאלה של סדרי עדיפויות.

שלומי יחיאב: אם אתם תגידו להם שסדרי העדיפויות זה אנחנו, זה דור העתיד של המדינה, אז מודל החל"ת ישתנה, לא יהיו 2,000 מתמחים אלא יהיו 40,000 מתמחים, יהיו חבר'ה מן הפריפריה שתהיה להם עבודה.

שלומי יחיאב: הכול אפשרי – זה המסר הכי חשוב שצריך לצאת מן הדיון הזה.

שלומי יחיאב: הפתרונות קיימים, הם רק צריכים לבצע אותם.

אורלי פרומן: וכל אגורה שתושקע בכם היא בגדר השקעה ולא הוצאה, צריך להבין את זה.

רם שפע: שלומי, תודה.

רם שפע: אני חושב שיש עוד כמה אנשים בקואליציה הזאת שהסיפור הזה בוער בהם.

רם שפע: בדיון הזה עלו המון רעיונות ומחשבות.

אורלי פרומן: התכוונת באופוזיציה, כי כל חברי הכנסת שהיו פה הם מן האופוזיציה, אדוני היושב-ראש, פרט לך.

רם שפע: ברור שבאופוזיציה אכפת להם.

רם שפע: יש המכנים אותי גם בכל מיני כינויי אופוזיציה.

רם שפע: בסוף אני חושב, וזה קורה לנו בהרבה תחומים בחיים, שאחת הבעיות של הסיפור של הצעירים בממשלה זה שאין משרד אחד שמרגיש שהוא בעל הבית.

רם שפע: אבל בכל זאת, שמעתי גם את אלישבע סבתו מרשות הצעירים במשרד לשוויון חברתי אומרת את זה.

רם שפע: אני יודע שהשרה מירב כהן, וגם היו לנו על זה כבר שיחות, להם יש בדיוק את היכולת להוביל מהלך, לחשוב בגדול ולנסות לתכלל משהו.

רם שפע: אני מסכים מאוד עם רבות מן ההצעות שנאמרו פה.

רם שפע: אני מתכוון בעצמי לעשות כל מה שאני יכול כדי שהממשלה, כמה שיותר מהר, תתמקד בצעירים במהלך פרקטי, לא מהלכים לעוד עשר שנים, בין אם זה התמחויות – לא הייתי כאן

רם שפע: כאשר אלי בוך דיבר אבל יש לנו על זה עשרות שעות שיחה עם המל"ג והוות"ת – ובין אם בהרבה כלים אחרים, גם בעולם של אבטלה.

רם שפע: יש המון המון כלים, חלקם כלים כלכליים מידיים, חלקם עקיפים, דרך כל מיני שירותים ותעסוקה.

רם שפע: יש המון דברים שהממשלה יכולה לעשות מחר בבוקר, רק צריך מישהו שירגיש שיש לו אחריות לתכלל את המהלך הזה.

רם שפע: אני אומר בכנות: עד עכשיו לא קם מישהו כזה.

רם שפע: אני מקווה מאוד שהדיון הזה ימנף את אותה הזדמנות.

אורלי פרומן: הזדמנות למנות עוד שר, שר לצעירים.

רם שפע: הזדמנות למנות עוד שר – אני מראש מסרב, אבל תודה רבה, אני מעריך את הפרשנות.

רם שפע: ..

נועה שוקרון: אם אפשר מילה אחרונה.

רם שפע: את רוצה לבשר בשורה?

נועה שוקרון: לא.

נועה שוקרון: אני רוצה לומר שהדברים של התאחדות הסטודנטים קצת הפתיעו אותנו.

נועה שוקרון: אנחנו נדגיש ונאמר שוב שישיבת הוועדה הייתה אמורה להתקיים אתמול עם נציגים בכירים יותר ממני.

נועה שוקרון: בגלל שאנחנו נמצאים כעת בישיבת ועדה אחרת לא יכלו להגיע גם הנציגים הרלוונטיים מצוות תעסוקה.

נועה שוקרון: חבל על הפרשנות המאוד מאוד מרחיבה שנלקחה כאן.

נועה שוקרון: אנחנו עובדים עם הסטודנטים יד ביד, אנחנו פועלים באמת באופן צמוד ועל בסיס יומי.

נועה שוקרון: אנחנו לפחות הופתענו מרוח הדברים.

רם שפע: הוועדה רשמה לעצמה.

רם שפע: אני אומר שגם אם הופתעת מרוח הדברים, נראה לי שהדרך לממש את זה, שזה לא יהיו הדברים, היא להצליח להגיע איתם לפרקטיקה.

רם שפע: אני יודע שאתם מדברים, וברור לי שזה לא תלוי בך או בעידו סופר, אבל כן להצליח לממש כמה מהלכים משמעותיים מחר בבוקר לאותם אנשים שבצדק מרגישים – וסליחה שאני אומר את זה – שהמדינה לא מספיק רואה אותם, באחת התקופות הכי קשות שהיו לנו פה, וזה לא רק סטודנטים.

רם שפע: הכי קל לנו להתמקד בסטודנטים אבל זה דור שהוא הרבה יותר רחב מאשר רק סטודנטים.

רם שפע: אני מקווה שהדיון הזה יוביל למהלכים משמעותיים ושירימו את הכפפה בממשלה.

רם שפע: אני גם מתכוון לעשות כל מה שאני יכול בשביל זה.

רם שפע: תודה רבה שהייתם איתנו.

רם שפע: הישיבה נעולה.