ועדת המשנה לעניין אינטגרציה של עולים חדשים בחברה הישראלית, כנסת 23, פרוטוקול מספר 5, 2020-10-27 10:08

טלי פלוסקוב: בוקר טוב לכולם.

טלי פלוסקוב: היום ה-27 באוקטובר 2020, השעה 10:08 ואני פותחת את ישיבת ועדת המשנה לוועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, ועדת משנה לעניין אינטגרציה של עולים חדשים בחברה הישראלית.

טלי פלוסקוב: נושא הדיון היום הוא ציון יום העלייה, סיפורי עולים.

טלי פלוסקוב: אנחנו מציינים את יום העלייה במהלך השבוע.

טלי פלוסקוב: אתמול בוועדה התקיימו כמה דיונים מאוד מאוד חשובים בראשות יושב ראש הוועדה חבר הכנסת דוד ביטן.

טלי פלוסקוב: חשוב לנו לציין את תרומתה של העלייה ותרומתם של העולים למדינת ישראל.

טלי פלוסקוב: היום בצוהריים יתקיים דיון במליאת הכנסת ונציג מכל סיעות הבית יאמר את דבריו בנושא.

טלי פלוסקוב: אני חייבת לומר לכם שהיו הרבה חברי כנסת שביקשו לנאום ביום הזה במליאה אבל יש נוהג שרק נציג אחד מסיעה יכול לדבר ואנחנו מצאנו לנכון, ואני גאה בכך, שיושב ראש הוועדה, חבר הכנסת דוד ביטן, ייצג את ועדת העלייה והקליטה וזה מאוד מאוד חשוב.

טלי פלוסקוב: אני חייבת לומר לכם שבתפקיד יושב ראש ועדת משנה אני רואה חשיבות מאוד גדולה.

טלי פלוסקוב: מצד אחד אנחנו מכירים את הסוגיות של העולים, אלה שעברו את העלייה, אלה שזוכרים את העלייה, כל אחד עם סיפור חייו.

טלי פלוסקוב: רציתי לקיים את הדיון הזה קצת יותר חגיגי וקצת יותר לדבר על ההצלחות של האנשים שעלו ארצה.

טלי פלוסקוב: אני כמובן חושבת שזה הישג ענק לכנסת שבשנת 2016, ב-21 ביוני 2016, נכנס לספר החוקים של מדינת ישראל החוק לציון יום העלייה.

טלי פלוסקוב: נמצא אתנו אחד מהיוזמים של החוק, מיכאל לובוביקוב שידבר בהמשך, אבל יש עוד הרבה אנשים שראו את החשיבות בציון יום זה ובעיניי זו החלטה מאוד מאוד נכונה.

טלי פלוסקוב: יש נתון מאוד מעניין.

טלי פלוסקוב: משנת 1948 ועד היום עלו לישראל כשלושה מיליון ו-300,000 עולים.

טלי פלוסקוב: כ-44.3 אחוזים מתוכם עלו משנת 1990 ועד היום.

טלי פלוסקוב: בשנת 2020, שנת הקורונה, עד כה עלו כ-15,000 עולים.

טלי פלוסקוב: אנחנו צריכים לדאוג לכך שהאנשים האלה ירגישו כמה שיותר מהר חלק מהחברה הישראלית, ואני חייבת לומר לכם שאני, אחת מהם, שעליתי לפני כ-30 שנים, היום אומרת משפט שאני רוצה שכל עולה חדש יאמר אותו וכמה שיותר מהר והמשפט הזה: אני גאה להיות ישראלית, אני גאה במדינה הזאת, אני חלק מהמדינה הזאת.

טלי פלוסקוב: כדי שזה יקרה, לא מספיק שהם רוצי להיקלט במדינה אלא חשוב מאוד שהמדינה היא זו שרוצה לקלוט אותם, האנשים שרוצים לקלוט אותם.

טלי פלוסקוב: אני אתחיל בקצרה בסיפור שלי.

טלי פלוסקוב: אני עליתי בשנת 1991 ממולדובה עם שני ילדיי, עם בעלי, עם שתי מזוודות ו-10 דולר בכיס.

טלי פלוסקוב: אני חושבת שהסיפור שלי דומה להרבה סיפורים.

טלי פלוסקוב: נכס מאוד גדול שהבאתי אתי אז הוא שכבר דיברתי עברית, כבר ידעתי קצת עברית והקצת הזה מאוד עזר לי בכל צעד בחיים שלי.

טלי פלוסקוב: העבודה הראשונה שעשיתי – זה סיפור שאני חייבת לספר כי הוא מאוד פופולרי ואהוב – במדינת ישראל, למרות שהגעתי עם תואר שני בפסיכולוגיה, אני הייתי חדרנית בבית מלון בים המלח.

טלי פלוסקוב: בגלל שידעתי את השפה, תוך שלושה ימים קידמו אותי מתפקיד חדרנית להיות אחראית.

טלי פלוסקוב: כתבתי מכתב להורים שלי זיכרונם לברכה, שעדיין נשארו בבית המועצות , מכתב שעדיין שמור אצלי, ודווקא פניתי לאבא ואמרתי לו שבקצב כזה, עד שאתה תגיע, אני אהיה ראש הממשלה.

טלי פלוסקוב: אני חייבת לומר לכם שלא הייתה לי תוכנית להיות ראש הממשלה וגם לא להיות פוליטיקאית.

טלי פלוסקוב: הייתי מאוד רחוקה מפוליטיקה אבל בסוף הדברים מתגלגלים וקורים דברים נפלאים במדינה הזאת.

טלי פלוסקוב: אני כל פעם אומרת לעצמי שאם הייתי נשארת במדינה ממנה הגעתי, בחיים לא הייתי מגיעה לאותם הדברים אותם הצלחתי להשיג במדינה הזאת.

טלי פלוסקוב: זה אחד הסיפורים ואני שמחה מאוד שיש הרבה כמוני שהצליחו כאן ויש הרבה אנשים שאנחנו גאים בהם.

טלי פלוסקוב: אני חושבת שאת היום הזה, ציון יום העלייה, ואת הדיון זה, אני רוצה דווקא לכוון לכיוון של חגיגה.

טלי פלוסקוב: אני רוצה לחגוג את היום הזה ולכן אני רוצה מאוד שאנשים שישתתפו היום בדיון – ויש לנו לא מעט – יספרו בקצרה על ההצלחה שלכם.

טלי פלוסקוב: אני חייבת לומר שיש הרבה אנשים שרצו לקחת חלק בדיון ולכן אני מבקשת שכל אחד ידבר במשך שלוש-ארבע דקות.

טלי פלוסקוב: דברו על הדברים החשובים שאתם מרגישים וחושבים שיש לנו במדינה ואולי במשפט קצר תאמרו מה אתם חושבים שצריך לשפר גם מבחינת העולים.

טלי פלוסקוב: משתתפים אתנו בדיון גם נציגים של משרד העלייה והקליטה, נציג משרד ראש הממשלה, נציגי הסוכנות היהודית שהם מאוד חשובים, ארגון קעליטה שנציגו נמצא כאן, אמנים עולים ומוזמנים רבים.

טלי פלוסקוב: בדרך כלל אנחנו מאפשרים לחברי הכנסת לומר כמה מלים ואחר כך לאורחים.

טלי פלוסקוב: אני מבינה שאתה מוותר לטובת האורחים.

טלי פלוסקוב: תודה.

יוסף טייב: חשוב לשמוע את העולים.

טלי פלוסקוב: זה נכון.

טלי פלוסקוב: אני מסכימה אתך.

טלי פלוסקוב: אני רוצה להתחיל מאדם שהוא אחד מיוזמי החוק הזה.

טלי פלוסקוב: מ-1979 עד 1988 הוא היה מורה לעברית בלנינגרד, בסנט פטרבורג היום, הוא היה בקבוצת מסורבים לחופש יציאה.

טלי פלוסקוב: הוא רצה לעלות והמדינה אז, ברית המועצות לשעבר, לא אפשרה לו, אבל מאז 1988 הוא בישראל, בוגר הפקולטה לאדריכלות בטכניון, שירת בצה"ל כקצין בניין.

טלי פלוסקוב: מאז 1995 מילואימניק ביחידת החילוץ הלאומית של שירות הלוגיסטיקה.

טלי פלוסקוב: רב-סרן, אדריכל ראשי של חטיבה, משתתף פעיל בתנועה נגד חלוקת ארץ ישראל, מחבר פרסומים רבים בפייסבוק וכותב דברים שלפי דעתי ספר ההיסטוריה, הכול נכנס לתוך הראש של אדם אחד.

טלי פלוסקוב: הוא נמצא אתנו היום.

טלי פלוסקוב: מיכאל לובוביקוב, בבקשה.

מיכאל לובוביקוב: תודה רבה כבוד יושבת הראש, כל הנכבדים.

מיכאל לובוביקוב: אנחנו מציינים היום אירוע מיוחד, יום העלייה שהוא מסמל את הקשר של העם היהודי לארץ ישראל ואת הזכות של עם ישראל לחיות בארצו כמדינה יהודית שהיא הבית הלאומי של עם ישראל.

מיכאל לובוביקוב: היום זה מובן מאליו.

מיכאל לובוביקוב: אנחנו מציינים ברשויות ובמוסדות החינוך שבוע עלייה.

מיכאל לובוביקוב: זה לא רק יום עלייה אלא שבוע עלייה אבל עד לפני חמש שנים זה לא היה ברור ולא ציינו את נושא העלייה.

מיכאל לובוביקוב: יחד עם עוד שני חברים, ג'רי שולץ ויונתן יאבור, כל אחד נציג של התפוצה שלו, מארצות הברית ומאנגליה, ואני נציג העולים דוברי רוסית, יזמנו חקיקה שתהיה במדינת ישראל שהיא מדינת העלייה, היא נוסדה על ידי העלייה וקיימת עבור העלייה.

מיכאל לובוביקוב: יזמנו חוק לפיו יום יצוין כיום העלייה כיום שמסמל את ההגשמה של החזון, של החלום לבוא ולחיות בארץ ישראל וברוך השם כבר חמש שנים אנחנו מציינים את היום הזה.

מיכאל לובוביקוב: זה בהחלט מסמל גם את הדרך אותה עשינו ושעושים רבים אחרים.

מיכאל לובוביקוב: בל נשכח שחצי מעם ישראל עדיין חי בגלות וחובתנו לזכור את זה ולהיות בקשר עם התפוצות ולהכין אותם וגם את מדינת ישראל לעלייה שתבוא.

מיכאל לובוביקוב: אנחנו יודעים שבימים אלה אנחנו מצפים לגל עלייה, גם מארצות הברית וגם ממקומות אחרים, גם בגלל מצב הקורונה בעולם וגם בגלל התגברות האנטישמיות שלצערנו עדיין קיימת.

מיכאל לובוביקוב: זו המשימה הלאומית.

מיכאל לובוביקוב: אם אנחנו מדברים על קורונה, היום, כאשר מדינת ישראל מנסה להתמודד עם המשבר הזה ומחפשת דרכים מקוריות ויצירתיות איך לצאת מהמצב הזה, אני חושב שצריכה להיות חזרה לשיח הציוני, החשיבה איך אנחנו כעם אחד וכעם מאוחד יוצאים מהמשבר הזה, על ידי זה שאנחנו חושבים על העלייה ומכינים את עצמנו לעלייה, וגם מנצלים את הפוטנציאל שיש בעלייה.

מיכאל לובוביקוב: את מדברת על היום החגיגי, אז בהחלט זה המקום לציין את הפוטנציאל שגלום בעולם ושבהרבה מקרים עדיין לא בא לידי ביטוי.

מיכאל לובוביקוב: אנחנו רואים כאן אנשים שהגיעו והצליחו, ובהמשך בטח ידברו בעד עצמם, אבל יש המון דברים לעשות כדי שגם העולים שכבר הגיעו יוכלו לממש את הפוטנציאל שלהם וכולנו כחברה וכמדינה נצא נשכרים מזה, וגם נכין את המדינה לכך שהעולים שיבואו יוכלו לבוא לידי ביטוי ולחזק את קיומנו כאן כי זאת מטרת העלייה, להחזיר את עם ישראל כדי לבנות כאן חברה משגשגת.

מיכאל לובוביקוב: לצערנו בתקופה האחרונה אנחנו רואים כאן תופעות - אני מדבר גם על הבעיות – כאשר העלייה הופכת ממפעל ציוני להגירה כלכלית.

מיכאל לובוביקוב: אנחנו רואים תופעות כאלה.

מיכאל לובוביקוב: רק לפני יומיים ראינו על מה שקורה עם מכירת דרכונים ישראלים לכאלה שהם כביכול עולים.

מיכאל לובוביקוב: אלה תופעות פסולות שאנחנו צריכים לחשוב איך אנחנו מתגברים עליהן, איך אנחנו מונעים אותן, איך אנחנו לא מורידים את ערך העלייה, איך אנחנו מחזירים את זה לאותו מפעל ציוני מפואר שהביא להקמת המדינה ואיך זה ימשיך לחזק את המדינה, לפאר אותה ולחזק את עם ישראל כולו.

מיכאל לובוביקוב: אני מקווה שנציין את היום בחגיגיות ונצא מכאן עם מסר לכל העולים, בעיקר לאלה שעוד לא הגיעו, תבואו, אנחנו מחכים לכם.

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: לגבי הדיון על הדרכונים.

טלי פלוסקוב: שמעתי את יושב ראש הוועדה דוד ביטן שהוא מתכוון לעשות דיון נפרד בנושא הזה וכמובן לדיון הזה את מי שרוצה לשמוע ולהבין במה מדובר.

יוסף טייב: אולי אני אומר שאני עוד לפני התחקיר הגשתי הצעת חוק לביטול אותה תקנה, להחזיר את החוק כפי שהוא היה.

יוסף טייב: אם כן, הנושא בטיפול.

מיכאל לובוביקוב: יישר כוח.

יוסף טייב: הצעת החוק במזכירות הכנסת.

טלי פלוסקוב: מצוין.

טלי פלוסקוב: יש עוד כמה חברי כנסת שהגישו.

טלי פלוסקוב: אנחנו כמובן נדון בזה ונבדוק את העניין לעומק.

טלי פלוסקוב: יש לנו אורחים ב-זום.

טלי פלוסקוב: שוב אני חוזרת ואומרת שאני יודעת שאנחנו יכולים לדבר ארוכות, אבל אני מבקשת לקצר.

טלי פלוסקוב: אני רוצה להעלות את אירנה ברמוב.

טלי פלוסקוב: בינתיים אני אספר עליה.

טלי פלוסקוב: סיימה אוניברסיטה פדגוגית, במוסקבה, הפקולטה לאנגלית.

טלי פלוסקוב: לימדה בבית הספר הדתי היהודי גרוסמן.

טלי פלוסקוב: בשנת 1999 עלתה לישראל עם בעלה ושלושה ילדיה.

טלי פלוסקוב: היום מלמדת אנגלית בבית הספר וגרה בירושלים.

טלי פלוסקוב: אני יודעת עד כמה לאירנה חשובה מדינת ישראל והנה, היא אתנו.

אירנה ברמוב: חשובה מאוד אינטגרציה לחיים של האנשים בארץ ישראל ולכן צריך להתחיל מראש, עוד בארץ העלייה.

אירנה ברמוב: עליתי מרוסיה, התחלתי ללמוד שפה, הלכתי לכל הקורסים, קורסים של היסטוריה של ישראל, קורסים של יהדות ותורה.

אירנה ברמוב: רציתי מאוד מאוד להיכנס לחיים של ישראלים ומהרגע הראשון שעליתי ארצה, אני רציתי להצליח במקצוע.

אירנה ברמוב: לפני שהתחלתי לעבוד – ואני התחלתי לעבוד מיד מהיום הראשון לעלייתי – מסל הקליטה לקחתי כסף, המון כסף, עבור העולים החדשים זה המון כסף, זה כמעט 4,000 שקלים, לקחתי את הכסף והלכתי לחנויות וקניתי את כל הספרים לפיהם מלמדים בישראל.

אירנה ברמוב: ישבתי ולמדתי את תוכניות המקצוע שלי.

אירנה ברמוב: לכן הצלחתי.

אירנה ברמוב: התחלתי לעבוד גם בחטיבת ביניים, גם בקורסים, גם בבית ספר יסודי, לא ביטלתי שום עבודה ובמהלך השנתיים הייתי מורה עם קביעות והייתי רכזת של בית הספר.

אירנה ברמוב: הילדים שלי, ברוך השם, גם הם הצליחו.

אירנה ברמוב: אנחנו עלינו ארצה לא בגלל סיבות סוציו אקונומיות.

אירנה ברמוב: אצלנו הייתה אנטישמיות אבל לא כל כך חזקה.

אירנה ברמוב: אני מאוד הצלחתי שם, הייתי רכזת קתדרה באוניברסיטה, בעלי היה מהנדס והילדים למדו בבית ספר יהודי.

אירנה ברמוב: בכל זאת אנחנו עלינו מסיבות אחרות - ציונות ואהבת ישראל.

אירנה ברמוב: מאוד רצינו להיות כאן כי אני הבנתי עת התחלתי להיכנס לחיים היהודים, שאין לי חיים, שזה יותר טוב להיות כאן ולקיים את החלומות שלי כאן בארץ ישראל.

אירנה ברמוב: אני חושבת שהצלחתי.

אירנה ברמוב: אני חושבת שהבנתי את המנטליות.

אירנה ברמוב: המשפחה שלי היא קיבוץ גלויות.

אירנה ברמוב: הילדים היו בצבא, הבנים שירתו בקרבי, הבת הייתה בסנגוריה.

אירנה ברמוב: אנחנו מסורתיים, לא חילוניים, ואנחנו מכבדים את כל החוקים של ארץ ישראל.

אירנה ברמוב: אני רוצה לומר שעבור עולים חדשים האינטגרציה היא מאוד חשובה.

אירנה ברמוב: לשם כך צריך לדעת שפה, ללמוד אותה ולעזור לעולים החדשים להשתלב בחיים הישראלים.

אירנה ברמוב: לא להיות סגורים בגטו של דוברי רוסית.

אירנה ברמוב: האינטגרציה היא הדרך להצלחה.

אירנה ברמוב: אני מאוד נגד הדרכונים המהירים עליהם דובר.

אירנה ברמוב: צריך לעבוד, זו עבודה קשה ויש הרבה עבודה.

אירנה ברמוב: צריך לעזור לא רק בוועדות אלא גם אנחנו, אנשים, אזרחי ארץ ישראל צריכים לעזור לעולים החדשים להיכנס להשתלב בחיים בישראל.

אירנה ברמוב: אם יש שאלות, תשאלו אותי.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: אמרת הכול כל כך נכון.

טלי פלוסקוב: יישר כוח.

טלי פלוסקוב: אני יודעת כמה את עוזרת לאנשים.

טלי פלוסקוב: את הדוגמה של עלייה מוצלחת, גם שלך וגם של משפחתך.

אירנה ברמוב: אני רציתי לומר שהמשפחה שלי היא גם קיבוץ גלויות.

אירנה ברמוב: כלתי היא יהודייה מפרו והחתן שלי יהודי ממרוקו.

טלי פלוסקוב: גם אני יכולה לומר אותו הדבר.

טלי פלוסקוב: זה היופי של מדינת ישראל.

טלי פלוסקוב: כולנו ביחד וזאת באמת דוגמה נפלאה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לך, יישר כוח.

טלי פלוסקוב: דרישת שלום למשפחה המבורכת שלך.

טלי פלוסקוב: נמצא אתנו אריאל קנדל, מנכ"ל ארגון קעליטה.

טלי פלוסקוב: תן לנו תמונת מצב לגבי מה שקורה אצלכם.

 << אורח >> אריאל קנדל: כפי שביקשת, אני אהיה קצר.

 << אורח >> אריאל קנדל: תודה רבה.

 << אורח >> אריאל קנדל: אני באתי לכאן לפני 30 שנים וכמובן שאחד הדברים הראשונים היה להתגייס לצבא.

 << אורח >> אריאל קנדל: היום יש הרבה ליווי לחיילים העולים, מסבירים להם לפני הגיוס מה יש ומה אין, מה אפשר לעשות ומה אי אפשר לעשות, אבל פעם זה לא היה כך.

 << אורח >> אריאל קנדל: אני הגעתי לבקו"ם עם עברית בסיסית לגמרי.

 << אורח >> אריאל קנדל: החיילת שאלה אתי מה אני רוצה להיות בצבא, ואמרתי לה: חייל.

 << אורח >> אריאל קנדל: היא ניסתה אחר כך להסביר לי מה יש ומה אין.

 << אורח >> אריאל קנדל: בסוף סיימתי בגולני, אבל זה סיפור אחר שגם הוא מעניין.

 << אורח >> אריאל קנדל: אני מספר את זה כי בסוף הרעיון הוא, כמו שאת אומרת, הוא להיות חייל של המדינה.

 << אורח >> אריאל קנדל: כל הסיפור של העולים האלה, כל עולה ועולה שמגיעים היום לישראל והגיעו מאז תקומת המדינה, אלה אנשים שבאו כדי להיות חיילים של מדינת ישראל בכל התחומים וזה מה שחשוב לומר היום.

 << אורח >> אריאל קנדל: ביקשת לקצר, וזה בסדר, אנחנו צריכים להקשיב לעולים עצמם.

טלי פלוסקוב: כמה מלים על העמותה שלך.

 << אורח >> אריאל קנדל: כן.

 << אורח >> אריאל קנדל: קעליטה היא ארגון גג של עולי צרפת.

 << אורח >> אריאל קנדל: אנחנו מתעסקים היום גם בייצוג העמותות של קליטת עולי צרפת ויש לנו גם מרכזי תעסוקה בירושלים ובתל אביב בתמיכה של הרשויות.

 << אורח >> אריאל קנדל: יש לנו היום כ-500 מתנדבים שפועלים.

 << אורח >> אריאל קנדל: יש לנו גם רדיו שמשדר בצרפתית לפחות לעולים החדשים שלצערנו הם לא יכולים לעקוב אחרי החדשות בעברית.

 << אורח >> אריאל קנדל: לפני כמה חודשים הקמנו קרן צדקה.

 << אורח >> אריאל קנדל: מנכ"ל משרד הרווחה הראה לנו שהיום מתוך 40,000 שהגיעו ב-10 השנים האחרונות, כ-4,000 כבר מטופלים על ידי הרווחה ולכן יש לנו גם קרן צדקה.

 << אורח >> אריאל קנדל: כמובן מנסים לקדם ולהוריד חסמים בכל מה שקשור לקליטה, אישור דיפלומות ויש עוד כאלה שצריך לעשות הרבה עבודה כדי להכיר בהן.

 << אורח >> אריאל קנדל: לדוגמה, הסיפור המפורסם של האחיות שאנחנו לא מצליחים עד היום להביא לו פתרון.

 << אורח >> אריאל קנדל: אני לא רוצה להאריך אבל אני אומר שמה שקורה היום באירופה, אם זאת עליית האיסלם הקיצוני והאנטישמיות שפוגעת לא רק ביהודים אלא גם באלה שהם לא יהודים – מה שקרה בשבוע שעבר בצרפת – והקורונה.

 << אורח >> אריאל קנדל: אם חושבים שבארץ זה סיפור מורכב, היום באירופה נראה שאפילו כבר לא פועלים נגד זה.

 << אורח >> אריאל קנדל: אתמול דווח על כך שבצרפת נדבקו 100,000 אנשים.

 << אורח >> אריאל קנדל: צריך להבין על מה אנחנו מדברים.

 << אורח >> אריאל קנדל: יש שם 70 מיליון אנשים וביום אחד נדבקו 100,000 אנשים.

 << אורח >> אריאל קנדל: נראה שהרשויות הרימו ידיים ולא מטפלות בסיפור הזה.

 << אורח >> אריאל קנדל: לכן יש מאות אחוזים שפותחים תיקי עלייה.

 << אורח >> אריאל קנדל: בין פתיחת תיקי עלייה לבין עלייה בפועל, יש עדיין פער וכנראה שהתרגלנו כאן לחשוב שבלי לעשות יותר מדי, אנשים יגיעו מעצמם מכל המדינות אבל זה לא כך.

 << אורח >> אריאל קנדל: גם מכאן אני רוצה לקרוא לממשלת ישראל ולכנסת, בעיקר להגיע להחלטת ממשלה, אפשר לפחות מצרפת להביא, כמעט בלי להתאמץ, כ-50,000 יהודים תוך שנתיים-שלוש.

 << אורח >> אריאל קנדל: כמובן שצריך החלטת ממשלה וקצת תקציבים.

 << אורח >> אריאל קנדל: אם נשקיע, נקבל כאן אנשים מדהימים.

 << אורח >> אריאל קנדל: בהתחלה צריך לעזור להם קצת בדיור, קצת בתעסוקה, קצת בחינוך המתבגרים.

 << אורח >> אריאל קנדל: יש גם מחקרים שמדברים על זה אבל בגדול השקעה לא יותר מדי גדולה, אבל חייבים להשקיע.

 << אורח >> אריאל קנדל: עם כל הכבוד, מי שלא מתאמץ, לא מקבל.

טלי פלוסקוב: משפט איחד לסיכום דבריך.

טלי פלוסקוב: כמובן יישר כוח על מה שאתם עושים.

טלי פלוסקוב: אני אומרת שלא מספיק להעלות אנשים למדינת ישראל אלא צריך לדעת לקלוט אותם.

טלי פלוסקוב: כאן יש לנו הרבה עבודה.

טלי פלוסקוב: אני מקווה מאוד שביחד נצליח פה ושם לעשות דברים.

טלי פלוסקוב: אני חושבת שכולם יודעים שהיום בראש הוועדה עומד אדם מאוד חזק והוא מצליח להעביר דברים שבחיים הוועדה לא הצליחה להעביר, וזה ייאמר לזכותו.

טלי פלוסקוב: אנחנו חוזרים ל-זום.

טלי פלוסקוב: אם אפשר להעלות את גרש פישמן.

טלי פלוסקוב: גרש פישמן עלה ארצה בינואר 1990, מהנדס בניין.

טלי פלוסקוב: בשנת 2006 קיבל תואר דוקטור להנדסת בניין.

טלי פלוסקוב: שמונה שנים עבד כמהנדס ראשי בבית חולים לניאדו, 10 שנים מהנדס ראשי בבית חולים מאיר, ארבע שנים מהנדס ראשי מחוז מרכז קופת חולים כללית.

טלי פלוסקוב: מרצה בכיר במכללת בילדינג, בוחן, יועץ בנושאים שונים בתחום הבנייה, חבר מועצת העיר נתניה משנת 2013, אשתו רופאה, אישה נפלאה.

טלי פלוסקוב: בעיניי עוד סיפור הצלחה.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

טלי פלוסקוב: גרש, נשמח לשמוע קצת עליך.

גרש פישמן: שלום לכולם.

גרש פישמן: חג שמח.

גרש פישמן: תודה שהזמנתם אותי.

גרש פישמן: זה מאוד מרגש אותי.

גרש פישמן: סיפור העלייה שלי הוא פשוט.

גרש פישמן: הוא דומה לסיפור של עשרות אלפי אנשים, של מאות אלפי אנשים שעלו ארצה.

גרש פישמן: אנחנו עלינו ארצה ממולדובה לפני יותר מ-30 שנים, בתחילת שנת 1990.

גרש פישמן: אני הייתי שם מהנדס די מוצלח ועשיתי תפקידים טובים.

גרש פישמן: אשתי רופאה.

גרש פישמן: הבן שלנו היה בן 13.

גרש פישמן: התחלנו לחיות כאן.

גרש פישמן: הגענו לכאן עם 435 דולר, כמו כולם.

גרש פישמן: עברנו את כל מה שכולם עברו.

גרש פישמן: התחלנו מניקיון, מעבודות שחורות, בדיוק כמו כולם.

גרש פישמן: בערך כמו שאת התחלת.

גרש פישמן: בשנת 2006 אני קיבלתי בארץ תואר דוקטור להנדסה אזרחית, PHD.

גרש פישמן: בשנת 2013 החלטתי ללכת לפוליטיקה והקמתי סיעה עצמאית, רשימה עצמאית בעיר נתניה ויום אחד קמתי בבוקר ומצאתי את עצמי חבר מועצת העיר.

גרש פישמן: הייתי ממונה על הקליטה, הייתי ממונה על ההנדסה בעיר נתניה.

גרש פישמן: היום אני חבר מועצת העיר בקדנציה השנייה וגם היום אני מטפל הרבה מאוד באנשים, בעולים החדשים מכל המדינות.

גרש פישמן: אני נפגש אתם הרבה ומשתדל לעזור להם איך להיקלט במדינה, מתי מתחילה העלייה לארץ ומתי היא נגמרת.

גרש פישמן: כולנו יודעים מתי העלייה מתחילה אבל מתי מסתיים כל הסיפור הזה?

גרש פישמן: מתי אדם שעלה למדינה חדשה, למולדת החדשה שלו מפסיק להיות עולה חדש?

גרש פישמן: מתי הוא מתחיל להיות אזרח כמו כולם או שזה קורה עם סיום קורס עברית באולפן?

גרש פישמן: או עם המשכורת הראשונה שהוא מקבל?

גרש פישמן: או כניסה לדירה הראשונה שלו בארץ?

גרש פישמן: לכל אחד יש דרך משלו אבל אני משוכנע שבוודאי זה לא רק המעבר הפיזי לישראל.

גרש פישמן: אחרי זה יש משהו הרבה יותר חשוב.

גרש פישמן: מדינה חדשה יכולה להפוך לבית חדש רק כשעולה חדש משתלב בתרבות של העם, בשפה, מרגיש חיבור אינטואיטיבי למולדת החדשה, מרגיש כחלק בלתי נפרד מהעם, אוהב את העם.

גרש פישמן: אני לא יכול לשכוח לעולם אבל אני הרגשתי חזק מאוד שישראל כבר בית שלי כאשר פעם ראשונה חזרתי הביתה מחוץ לארץ.

גרש פישמן: זו הייתה ממש תחושה בלתי נשכחת, עד היום, ואני מספר לכל העולים החדשים, למי שרוצה להצליח, למי שרוצה ללמוד שפה ואומר שדבר ראשון תאהבו את העם, תאהבו את המדינה, זה הבית שלכם.

גרש פישמן: אני רוצה להתייחס בכמה מלים לנתניה, העיר בה אני גר 30 שנים, עיר שקיבלה אותי, עיר שאנחנו חיים ומתפתחים בה.

גרש פישמן: היום בנתניה יש כרבע מיליון תושבים ונהיה כמעט 83,000 אנשים עולים חדשים.

גרש פישמן: 33 אחוזים.

גרש פישמן: אני בדקתי.

גרש פישמן: במשך 30 השנים האחרונות, ואנחנו מדברים על שנות ה-90, תמיד היו מינימום 25 אחוזים עולים חדשים מושבי העיר נתניה.

גרש פישמן: אני אציין בפניכם כמה שמות שכולם מכירים אותם, כל המדינה מכירה אותם, ספורטאים, שם עולמי שיושב אצלכם בישיבה אלכס אברבוך.

גרש פישמן: אי אפשר לומר עליו משהו שמישהו לא יודע לגביו.

גרש פישמן: ביניהם אדם שגם הוא היה ספורטאי, היה חבר מועצת העיר בנתניה, חבר הכנסת יואל רזבוזוב.

גרש פישמן: יש בינינו סופר מפורסם בכל העולם, אדוארד טופל שכול העולם מכיר אותו כמי שכתב כמה רבי מכר עולמיים.

גרש פישמן: יש הרבה מאוד אנשים ראויים.

גרש פישמן: לסיום אני יכול לומר שללא כל ספק ההשפעה של העולים החדשים על התפתחות העיר נתניה, על התרבות, על האמנות, על החינוך, על העסקים, על הספורט – עצומה.

גרש פישמן: הרשות המוניציפ

גרש פישמן: אלית עשתה עבודה נהדרת בקליטת העלייה.

גרש פישמן: אין מלים.

גרש פישמן: לצערי אנחנו צריכים לדעת לומר את הדברים ולומר שמשהו חסר.

גרש פישמן: לצערי לא מספיק עושים בנושא הכשרה מקצועית של העולים.

גרש פישמן: הכשרה מקצועית של העולים, בפרט היום, במשבר הקורונה וכל המשבר הכלכלי, היא מאוד מאוד חשובה ואני חושב שחשוב, צריך ודחוף להקפיד על הנושא הזה.

גרש פישמן: דבר אחרון.

גרש פישמן: בימים אלה אנחנו כולנו צופים בטלוויזיה, שומעים ומדברים.

גרש פישמן: בימים אלה על כתפינו, מי שפעם היה עולה חדש, מונחת אחריות עצומה לעתיד המדינה שלנו.

גרש פישמן: עלינו למנוע פילוג העם, לשמור על אחדות עמנו ועל הזהות היהודית של המדינה שלנו.

גרש פישמן: חבר'ה, בואו לא נשכח שאין לנו מולדת אחרת.

גרש פישמן: חג שמח לכולם.

טלי פלוסקוב: היה שווה לתת לך עוד זמן לדבר.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: יישר כוח, דרישת שלום ובריאות.

טלי פלוסקוב: אני יודעת מה עברת לא מזמן.

טלי פלוסקוב: גרש פישמן דיבר על אדם שנמצא אתנו בחדר ואני עכשיו רוצה להציג אותו, סגן אלוף האולם בשנת 2001, בעל מדליית ארד באליפות העולם 1999 פעמיים ברציפות, אלוף אירופה ב-2002 וב-2006, ב-2000 עוד פעם אלוף אירופה בקפיצה במוט.

טלי פלוסקוב: אנחנו מכירים אותו כנינג'ה ישראל וכולנו ראינו מה הוא מסוגל לעשות כשהוא מציב לעצמו מטרה.

טלי פלוסקוב: אלכס, אני חייבת לומר לך שאת המבט שלך לפני שאתה עלית, אני לא אשכח.

טלי פלוסקוב: זה אומר שכשאתה מציב לעצמך מטרה, אתה משיג אותה.

טלי פלוסקוב: ספר לי קצת עליך.

אלכס אברבוך: תודה על המלים.

אלכס אברבוך: באמת בזמן האחרון הנינג'ה לקחה את כל התארים בהם זכיתי קודם לכן.

אלכס אברבוך: בתחילת אוגוסט קיבלתי תעודת זהות ובסוף אוגוסט הייתי במקום שלישי בעולם.

אלכס אברבוך: זאת הייתה קפיצה מאוד אדירה.

אלכס אברבוך: לא כל כך הבנתי מה עשיתי, אבל כשהלכתי בעיר, אמרתי שאני השלישי בעולם וזה באמת מרגש.

אלכס אברבוך: עכשיו זה ספורט חשוב במדינה שלנו ואני חושב שהעלייה הביאה אתה הישגים גם כמאמנים וכספורטאים.

אלכס אברבוך: כמו שאמרת, הרצון שלי עכשיו להביא את הסטטוס מאמן לכך שהוא יהיה מקצוע ונראה לי שזה יהיה טוב לכל המאמנים.

טלי פלוסקוב: זו מטרה משותפת שלנו.

אלכס אברבוך: אני רוצה להילחם על זה מאוד חזק.

אלכס אברבוך: אכן נתניה כאן על המפה.

אלכס אברבוך: כשהגענו כולם אמרו שנתניה מדברת רוסית ועכשיו בשיתוף פעולה, אני מכיר את העמותה קעליטה, נתניה מדברת צרפתית ולפעמים כשאתה הולך, אתה שומע שאותו דבר היה לפני כמה שנים עם העלייה מרוסיה.

אלכס אברבוך: עכשיו יש עירוב שפות.

אלכס אברבוך: הגעתי לנקודה ואני מבין כמה חשוב להשקיע בדור הצעיר בחינוך לספורט ומה שקשור בזה.

אלכס אברבוך: כך המדינה תהיה עוד יותר חזקה.

אלכס אברבוך: בזמנו אתה הגעת לארץ, לא למדת הרבה, לא מכיר את כולם אבל הדור הבא שלנו, שאלה הילדים שלנו, הם צריכים לקחת את הגובה שאנחנו עשינו ולשנות את זה.

אלכס אברבוך: אני חושב שבדבריי הייתי יותר קצר מחברי אריאל ורוצה לומר לכם בהצלחה.

אלכס אברבוך: תעשו, תאהבו, תחייכו וזאת באמת דרך משותפת.

אלכס אברבוך: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: אני אשאל אותך שאלה.

טלי פלוסקוב: התגברת על גבהים רבים.

טלי פלוסקוב: על איזה גובה אתה עכשיו רוצה להתגבר?

אלכס אברבוך: אני חושב שתמיד אנחנו רוצים שהילדים יצליחו והגובה הבא, נראה לי שזאת ההצלחה של העלייה שהגיעה שמביאה לעוד מדרגה ודוחפת את המדינה שלנו.

אלכס אברבוך: כמה שיותר מדליות למדינת ישראל, אני חושב שהספורט יכול לפעול יותר חזק בגיאו-פוליטיקה מאשר כל דבר אחר.

אלכס אברבוך: תעשו ספורט.

טלי פלוסקוב: שיהיה לך בהצלחה.

טלי פלוסקוב: אנחנו מחכים להישגים הבאים שלך.

טלי פלוסקוב: אנחנו נעבור ל-זום.

טלי פלוסקוב: שרה גיבראט.

טלי פלוסקוב: שרה היא חוקרת לענייני רוסיה במשרד הביטחון, תפקיד מאוד מעניין.

טלי פלוסקוב: אני חושבת שהייתי יכולה דיון נפרד בנושא הזה.

טלי פלוסקוב: בואי ספרי לנו קצת על עצמך.

שרה פיינברג גיבראט: שלום לכולם.

שרה פיינברג גיבראט: אני אהיה מאוד קצרה.

שרה פיינברג גיבראט: עליתי ארצה לפני שבע שנים בלי שפה.

שרה פיינברג גיבראט: עליתי עם עלי ועם שתי בנותיי.

שרה פיינברג גיבראט: הבת שלישית נולדה כאן בארץ.

שרה פיינברג גיבראט: מה שמאוד מאוד עזר לי בתחילת הדרך זאת תוכנית של משרד העלייה והקליטה.

שרה פיינברג גיבראט: הייתי מרצה באוניברסיטה.

שרה פיינברג גיבראט: אני מומחית בנושאים של ביטחון לאומי ובזכות התוכנית הזאת התקבלתי למכון למחקר לביטחון לאומי של עמוס ידלין והדלת הראשונה הזאת עשתה את הכול.

שרה פיינברג גיבראט: התחלתי כחוקרת, התחלתי להתראיין בטלוויזיה, התחלתי ללמד באוניברסיטה, הייתי אז דוקטור, קיבלתי דוקטורט בצרפת ובארצות הברית, והאמת היא שבאולפן שלי המורים שלי היו הסטודנטים שלי.

שרה פיינברג גיבראט: אני זוכרת שכתבתי את ההרצאות שלי ולמדתי אותן בעל פה וכך למדתי את השפה העברית.

שרה פיינברג גיבראט: כך רכשתי אותה.

שרה פיינברג גיבראט: זה לא היה תהליך פשוט אבל זו הדרך בה למדתי את השפה.

שרה פיינברג גיבראט: אחרי חמש שנים במכון למחקר לביטחון לאומי - לא הייתי בצבא, בעלי עלה ארצה בגיל 17 והוא כן שירת בחיל האוויר - רציתי מאוד לעבוד במשרד הביטחון.

שרה פיינברג גיבראט: כולם אמרו לי שאין שום סיכוי בגלל השפה, את עולה חדשה אבל התקבלתי למשרד הביטחון.

שרה פיינברג גיבראט: עבדתי כיועצת למדיניות ולנושאים אסטרטגיים.

שרה פיינברג גיבראט: אני כל כך גאה שהמדינה שלנו נותנת לעולים חדשים ולעולות חדשות אפשרויות כאלה.

שרה פיינברג גיבראט: כיום אני מרצה בתוכנית ללימודי ביטחון באוניברסיטת תל אביב.

שרה פיינברג גיבראט: אני גם מרצה בארצות הברית, שם אני מלמדת קורסים על הביטחון הלאומי של מדינת ישראל שניתן לסטודנטים שרוצים לעבוד במחלקת המדינה בארצות הברית.

שרה פיינברג גיבראט: אני שמחה במה שאני עושה, אני שמחה לחיות כאן.

שרה פיינברג גיבראט: אני רוצה להעלות שלוש נקודות.

שרה פיינברג גיבראט: גדלתי בבית רוסי למרות שאני ילידת צרפת.

שרה פיינברג גיבראט: הוריי דיסידנטים מברית המועצות לשעבר ואבא שלי ישב חמש שנים בבית כלא פסיכיאטרי.

שרה פיינברג גיבראט: אני לומר שהם לא ניצחו ואני גדלתי עם הברכה האומרת ברוך אתה ה' המתיר אסורים.

שרה פיינברג גיבראט: היום יש לי שלוש בנות ישראליות וכשאני רואה אותן ואני יודעת את סיפורו של אבי, הלב שלי שמח.

שרה פיינברג גיבראט: אני רוצה להדגיש את חשיבותה של התוכנית של משרד העלייה והקליטה.

שרה פיינברג גיבראט: ללא תוכנית כזאת, לא הייתי יכולה להיכנס לשום מוסד ולשום אוניברסיטה.

שרה פיינברג גיבראט: זה מאוד מאוד חשוב לתת את הדחיפה הראשונה לבן אדם שבא בגיל 33 – לא בגיל 18 – לארץ.

שרה פיינברג גיבראט: מה שמאוד עזר לי זה הידע שלי בשפה הרוסית, בשפה הצרפתית ובשפה האנגלית.

שרה פיינברג גיבראט: למדתי עברית.

שרה פיינברג גיבראט: רכשתי אותה באומץ רב.

שרה פיינברג גיבראט: מאוד חשוב ללמד את השפה העברית את היהודים בעולם כי זה הבסיס וגם מאוד חשוב לשמור על השפות ללמד את השפות לדור החדש בישראל.

שרה פיינברג גיבראט: הסטודנטים שלי מדברים עברית, אנגלית, אולי קצת ערבית וזה הכול.

שרה פיינברג גיבראט: הם שכחו את השפות האחרות.

שרה פיינברג גיבראט: בואו נחזור לזה.

שרה פיינברג גיבראט: אנחנו עם שיודע את השפות.

שרה פיינברג גיבראט: אני חושבת שמדינת ישראל צריכה לפתח תוכניות על מנת שהנוער שלנו והצעירים שלנו ידעו את השפות, ידעו את כל השפות של הגלות.

שרה פיינברג גיבראט: זה מאוד חשוב.

שרה פיינברג גיבראט: הוריי גרים בצרפת.

שרה פיינברג גיבראט: אני עבדתי עם שלוש בנות בלי שתהיה לי עזרה.

שרה פיינברג גיבראט: אני רוצה לציין את החשיבות לנשים עובדות בקהילה של העולות החדשות שזקוקות לתמיכה של הממשלה.

שרה פיינברג גיבראט: מאוד מאוד קשה לנשים שנמצאות כאן לעבוד ולגדל משפחה כי אין תוכניות סיוע לנשים אלה.

שרה פיינברג גיבראט: הילדים יוצאים מבית הספר מאוד מוקדם, אנחנו אימהות עובדות, אנחנו לא רגילות לזה.

שרה פיינברג גיבראט: למי שעבד בארצות הברית, בצרפת, אפילו ברוסיה, אנחנו לא רגילות לזה.

שרה פיינברג גיבראט: אני חושבת שיש חשיבות רבה לפתח תוכניות שמיועדות לעולות החדשות ולעזור להן כי הן רוצות לעבוד וחשוב שהן יעבדו.

שרה פיינברג גיבראט: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: אני חייבת לומר לך שהפתעת את כולנו.

טלי פלוסקוב: יישר כוח.

טלי פלוסקוב: באמת, זו הצלחה אמיתית.

טלי פלוסקוב: לא ידעתי שאת דוברת רוסית ועכשיו נדע זאת.

טלי פלוסקוב: שתהיה לך הרבה הצלחה גם בעבודה ובמקום שאת נמצאת בו, ואני יודעת שאת נמצאת במקום מאוד חשוב למדינת ישראל.

טלי פלוסקוב: זה באמת דבר נפלא.

טלי פלוסקוב: תודה שלקחת חלק בדיון שלנו.

טלי פלוסקוב: יש סיבה לגאווה נוספת.

אלכס אברבוך: רציתי להוסיף שמשרד הקליטה נותן מלגות לעולים חדשים וזאת עזרה מאוד גדולה.

אלכס אברבוך: בזכות זה יש לנו נציגים באליפויות עולם, באירופה ובמשחקים האולימפיים.

אלכס אברבוך: צריך להגדיל את מספר המלגות.

טלי פלוסקוב: כמו שאתם מבינים, הכול רשום.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יוסף טייב חייב לצאת ואני רוצה לאפשר לו לדבר.

יוסף טייב: אני מתנצל אבל אני חבר בוועדות נוספות ואני חייב להיות נוכח.

יוסף טייב: הייתי מאוד רוצה להמשיך להשתתף באווירה החגיגית הזו, אבל יש עוד דברים שאני צריך לטפל בהם.

יוסף טייב: אני בעצמי עולה מצרפת.

יוסף טייב: עליתי בשנת 1996.

יוסף טייב: התגייסתי לצה"ל, לאחר מכן התחתנתי ואחרי מספר שנים חזרתי לצרפת בשליחות מטעם הסוכנות היהודית, בעיר טולוז, כדי לגרום ליהודים נוספים להגיע ולחוות את החוויה החיובית והטובה של עולה כשהוא מגיע לישראל.

יוסף טייב: לומר לכם שאני סיפור הצלחה?

יוסף טייב: אני לא יודע אם אני סיפור הצלחה לחברה הישראלית והצרפתית, ימים יגידו, אבל אני יודע דבר אחד והוא שברמה האישית עצם היותי כאן בישראל, זה שאני מגדל כאן משפחה וילדים, והילדים שלי היום הם ישראלים לכל דבר, צברים על כל המשתמע מכך, אני חושב שזה סיפור הצלחה הכי גדול של עולה.

יוסף טייב: עצם היותנו כאן בארץ מולדתנו היחידה והקטנה בעולם, להיות דוגמה לשאר היהודים שנמצאים עדיין בתפוצות, אני חושב שזה סיפור ההצלחה הגדול של כל אחד מכם, העולים.

יוסף טייב: בהזדמנות זו אני רוצה לומר תודה לכל העולים שמגיעים לכאן.

יוסף טייב: אני חושב שזו זכות לנו, היום כישראלים, כצרפתים לשעבר, כרוסים לשעבר, כאמריקאים לשעבר.

יוסף טייב: כולנו היום ישראלים.

יוסף טייב: אני חושב שזו גם זכות שלנו חברי הכנסת לבוא ולהיות שותפים בוועדה הזאת ובוועדת המשנה בראשה את עומדת כדי לקדם את הדברים האלה, כדי לבנות פלטפורמות טובות ולהתקדם כמה שיותר כדי שנוכל לחדש את הנס הזה של שיבת ציון ושזה יוביל אותנו לשנים ארוכות.

יוסף טייב: יש כאן פוטנציאל ענק.

יוסף טייב: אני רוצה לסיים את דבריי ולומר שבתקופה האחרונה לצערי, המניע של העלייה הוא סוג של מניע שלילי, אנטישמיות, פיגועים וכולו.

יוסף טייב: אני חושב שתפקידנו כחברי כנסת, התפקיד של הממשלה, התפקיד של מדינת ישראל הוא לא להסתמך רק על מנוע הדחיפה אלא ליצור מנוע משיכה, שמדינת ישראל תהיה מגנט לכלל היהודים בעולם ואנחנו נראה כאן נס נוסף של שיבת ציון עם מספר אדיר של עולים.

יוסף טייב: כמובן שזה מחייב אותנו כנציגי ציבור וכחברי כנסת לקדם תוכניות לכלל העולים.

יוסף טייב: אני קורא מכאן ביום העלייה והקליטה, ז' במרחשוון, לכל יהודי התפוצות, בואו, עלו ארצה, אתם רצויים כאן, אחים אנחנו ואנחנו מצפים לראות אתכם ממש בקרוב בארצנו הקטנה.

יוסף טייב: אני מברך אתכם בחג שמח.

טלי פלוסקוב: תודה רבה חבר הכנסת יוסף טייב.

טלי פלוסקוב: אני יודעת עד כמה אנחנו לחוצים ביום הזה בין הוועדות השונות.

טלי פלוסקוב: אני מאמינה שהאורחים שלנו יבינו את זה.

טלי פלוסקוב: תודה לך על דברי החכמה שלך.

טלי פלוסקוב: אני רוצה להכיר לכם שני אמנים עולים שעלו ארצה בינואר 2017.

טלי פלוסקוב: הם בארץ קצת יותר משלוש שנים.

טלי פלוסקוב: הם די טריים כאן.

טלי פלוסקוב: מוזיקאים מקצועיים שעלו מרוסיה.

טלי פלוסקוב: בואו ספרו לנו קצת על עצמכם ואני גם אשמח אם תתנו לנו קטע שירה.

אנטון דמיטרייב: אנחנו זוג.

אנטון דמיטרייב: עלינו לא מזמן.

אנטון דמיטרייב: כוונת העלייה הייתה לעשות את המוסיקה שלנו.

אנטון דמיטרייב: לא סתם לעלות ולקחת אלא גם לתת.

אנטון דמיטרייב: לתת למדינת ישראל להיות חלק מהתרבות ולעשות מוסיקה שלנו.

אנטון דמיטרייב: לא לעשות כיסויים ולא רק להרוויח כסף.

אנטון דמיטרייב: בזכות משרד הקליטה הצלחנו בזה כי היה לנו זמן לעסוק במוסיקה שלנו ולא לעבוד בעבודות שחורות אחרות.

אנטון דמיטרייב: זה עזר מאוד כאשר משרד הקליטה נותן עבודה.

טלי פלוסקוב: אתה מדבר על פרויקט אמנים עולים?

אנטון דמיטרייב: כן.

אנטון דמיטרייב: אמנים עולים.

טלי פלוסקוב: לצערי הרב זה נעצר וביוזמתי היו בוועדה כבר שני דיונים בנושא הזה.

טלי פלוסקוב: אני מקווה מאוד שבשבוע הבא תהיה לנו בשורה להמשך הפרויקט.

טלי פלוסקוב: אני שמחה מאוד שאתם הדוגמה להצלחה של פרויקט אמנים עולים.

אנטון דמיטרייב: זה באמת עוזר כי כמעט לא עבדנו בעבודות אחרות אלא עבדנו ברצף על הפרויקט שלנו.

אנטון דמיטרייב: יש הצלחה ואנחנו עכשיו מושמעים ברדיו ישראל עם הסינגלים שלנו ועם השירים שלנו.

אנטון דמיטרייב: אנחנו הולכים לראיונות ברדיו, כרגע די קטנים אבל אף אחד לא יודע מה יקרה בעוד שבועיים ובעוד חודש.

אנטון דמיטרייב: עשינו כאן קליפ.

אנטון דמיטרייב: אנחנו לא רק לוקחים ממדינת ישראל אלא אנחנו גם מחפשים כל מיני דרכים לתרום.

אנטון דמיטרייב: אנחנו שולחים את הבקשות למענק ואכן לקליפ קיבלנו מענק ממשרד התרבות ולא דרך משרד הקליטה.

אנטון דמיטרייב: התמיכה שאנחנו מקבלים ממשרד הקליטה, היא ממש חשובה.

אנטון דמיטרייב: תודה.

יוליה בלייב: אני חושבת שכאן הסיפור מעניין בגלל שאנחנו כאן שלוש וחצי שנים.

שלומית אבינח: העברית שלכם מצוינת.

טלי פלוסקוב: נכון.

טלי פלוסקוב: העברית שלכם מצוין.

יוליה בלייב: תודה אבל אם אני עושה שגיאה, תסלחו לי.

יוליה בלייב: הסיפור הספציפי הזה הוא מעניין בגלל שהסיבות לעלייה שלנו הן דווקא לא אנטישמיות, למרות שאני לא אומרת שזה לא קורה.

יוליה בלייב: ישראל כמרכז לעם, זה ממש חשוב.

יוליה בלייב: אנחנו קצת חוצפנים.

יוליה בלייב: אנחנו באנו לחזק את המדינה כפי שאנחנו חושבים ואנחנו באנו למצוא את עצמנו.

יוליה בלייב: יש לנו חלומות שכבר הגענו אתם וכמו אמנים, ספציפית אנחנו כן חושבים שתרבות כאן היא ממש חזקה ומעניינת וזאת בגלל העירוב כאן ובגלל התרבות היהודית שחזקה כאן.

יוליה בלייב: לאומן, ובעצם לבן אדם שמתעניין בחיים תרבותיים, זה ממש חשוב לו.

יוליה בלייב: אני חושבת שההזדמנות הזאת לממש כאן את החלומות שלנו ובאמת לחזק את המדינה מבחינת התרבות ואפילו לייצג את המדינה – ושוב סליחה על החוצפה – בעולם כמוזיקאים, זאת אחת מטרות של האמנים וזו אחת המטרות שלנו.

טלי פלוסקוב: עם חוצפה מצליחים.

יוליה בלייב: חשובה מאוד כל העזרה שניתנת לאמנים כדי שיוכלו להשתלב בסביבה.

יוליה בלייב: כל הפרויקטים שבאמת נותנים בלי הרבה בירוקרטיה – וסליחה שאני אומרת את זה – מאוד חשובים.

יוליה בלייב: לא יאומן כמה חשוב לתת את ההזדמנות להיכנס לסביבה כי בעצם שלוש השנים האלה, זה זמן קריטי אחרי שאתה מחליט היכן אתה ומי אתה.

יוליה בלייב: עכשיו אנחנו יודעים כי אנחנו כאן.

יוליה בלייב: אנחנו כאן ויש לנו דרך.

יוליה בלייב: אנחנו מבינים לאן אנחנו זזים.

יוליה בלייב: בינתיים נעזוב את הקורונה אבל חוץ מהקורונה, דרכנו יחסית מובנת.

יוליה בלייב: אחד הדברים הקטנים שאולי אנחנו רוצים להוסיף לפני שנעשה משהו זה שלדעתנו אולי זה מעניין לקשר בין העליות השונות.

יוליה בלייב: אנחנו כדוברי רוסית מרגישים שזה נפרד, צרפתים, אמריקאים, רוסים.

יוליה בלייב: זה ברור למה זה קורה וזה בסדר, אבל כל שיהיו פרויקטים שיכולים לקשר בינינו.

יוליה בלייב: ביום רביעי הקרוב אנחנו הולכים לעוד אנשים שעולים עוד מעט או כבר עלו ונותנים להם פלייליסטים עם מוזיקה ישראלית אקטואלית, נותנים הרצאות על המוסיקה, על התרבות.

יוליה בלייב: זה מחבר בין האנשים, זה כיף וזה חשוב.

שלומית אבינח: יש לכם קשר עם הצבא, עם החיילים הבודדים?

יוליה בלייב: לא.

טלי פלוסקוב: גם לשם צריך להגיע.

טלי פלוסקוב: שלומית תעזור לכם.

יוליה בלייב: אנחנו נשמח.

טלי פלוסקוב: אני רוצה להגיד לכם שחוצפה במדינת ישראל במובן החיובי, היא דבר טוב כי רק כך את יכולה להשיג דברים.

טלי פלוסקוב: הרבה אנשים שומעים אותנו ואני אומרת שכדי להצליח במדינת ישראל צריך להתפרץ לדלתות פתוחות.

טלי פלוסקוב: הדלתות לא נפתחות לבד אלא אנחנו צריכים לפתוח אותן ואם אתם לא עושים את הפעולה הזאת כדי לפתוח את הדלתות האלה, זה באמת לא יקרה.

טלי פלוסקוב: אתם דוגמה מצוינת לפתיחת הדלתות.

טלי פלוסקוב: אתם מתפרצים ואתם מחפשים הזדמנויות.

טלי פלוסקוב: אני כל כך שמחה שאתם היום אתנו כאן בוועדה כי אתם באמת דוגמה לעולים שלא מזמן באו ארצה, מדברים את השפה וכבר נמצאים בפלטפורמות לא רק של דוברי רוסית.

טלי פלוסקוב: זה מצוין.

טלי פלוסקוב: זה בדיוק חיבור, זאת בדיוק אינטגרציה ולכן בכם אני רואה סוג של הצלחה.

אנטון דמיטרייב: אפילו כתבנו שיר בעברית.

טלי פלוסקוב: אנחנו נשמח לשמוע אתכם.

טלי פלוסקוב: (קטע מוזיקלי).

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: איזה יופי.

טלי פלוסקוב: באמת ריגשתם.

טלי פלוסקוב: אני מבינה שזה שיר שאתם כתבתם.

יוליה בלייב: כן.

טלי פלוסקוב: מדהים.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לכם.

טלי פלוסקוב: שיהיה לכם באמת המון הצלחה.

טלי פלוסקוב: אני מקווה שהיום החשיפה שלכם בוועדה בכנסת תפתח לכם עוד דלתות להמשך הצלחה.

יוליה בלייב: אנחנו נשמח.

יוליה בלייב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: יישר כוח.

טלי פלוסקוב: מדהים.

טלי פלוסקוב: נחזור ל-זום.

טלי פלוסקוב: תעלו בבקשה את פבל אליזרוב.

טלי פלוסקוב: פבל אליזרוב עומד היום בראש ארגון יהודים יוצאי קווקז.

טלי פלוסקוב: הוא עלה בגיל 11 אבל כל הזמן, בכל קבוצת גיל, הוא עשה משהו לקבוצת גיל בה הוא היה בה.

טלי פלוסקוב: אני חושבת שפבל יכול לספר כי לי יש סיפור מאוד ארוך אבל מפאת קוצר הזמן לא אספר אותו.

טלי פלוסקוב: פבל, ספר לנו בכמה מלים על החיים שלך, מה אתה עובר ואיך אתה מרגיש במדינת ישראל.

פבל פנחס אליזרוב: שלום לכולם.

פבל פנחס אליזרוב: אני יושב ראש התאחדות יהודי קווקז בישראל.

פבל פנחס אליזרוב: אני יליד צ'צ'ניה.

פבל פנחס אליזרוב: עלינו לארץ בתקופת המלחמה וזו הייתה חוויה לא הכי טובה, בלשון המעטה.

פבל פנחס אליזרוב: עלינו ישירות לאור עקיבא.

פבל פנחס אליזרוב: כמו כולם עברנו את כל תהליכי הגיהינום של הקליטה.

פבל פנחס אליזרוב: כנער אני יכול לומר לכם שלגדול כנער עולה במדינת ישראל, זה תהליך לא פשוט.

פבל פנחס אליזרוב: חשבתי לעצמי שאני חייב להתערב ולתרום לתהליך הזה כדי לקדם ולעזור לאחרים להיקלט בצורה יותר טובה.

פבל פנחס אליזרוב: אכן זה היום חג לכלל החברה הישראלית.

פבל פנחס אליזרוב: כל עלייה תרמה לעיצוב חברה בצורה כזו או אחרת ולא רק החברה הישראלית מעצבת כל עלייה אלא גם ההיפך הוא הנכון.

פבל פנחס אליזרוב: כל עלייה נותנת איזשהו דבר משמעותי וחשוב לכלל החברה הישראלית ובאותה מידה אני חושב שגם הקהילה שלנו תרמה הרבה ועשתה למען החברה הישראלית וקידמה תהליכים.

פבל פנחס אליזרוב: מי שלא יודע, סתם דוגמה, בין המייסדים של ארגון השומר היו בני העדה הקווקזית ומנחם בגין זיכרונו לברכה אמר דבר יפה, שלצבא ההגנה לישראל יש הרבה אבות וסבא אחד, ארגון השומר.

פבל פנחס אליזרוב: אני חושב שכל קהילה שעלתה לישראל תרמה בצורה כזו או אחרת לחברה הישראלית.

פבל פנחס אליזרוב: אנחנו חייבים לראות מה עשינו טוב ומה עשינו פחות טוב ונעשו הרבה דברים טובים.

פבל פנחס אליזרוב: כמו שכולם יודעים, ללא קשר לתהליכי קליטה או עלייה, בישראל תמיד היה מרכז והייתה פריפריה ולרוב העולים, כשהם עולים ארצה, הם עולים לפריפריה.

פבל פנחס אליזרוב: פריפריה היא עצמה מקום שהוא פחות חזק מהמרכז וכשעולה מגיע, הוא פחות חזק מאזרח אחר.

פבל פנחס אליזרוב: כאשר אנחנו מביאים אזרח חלש למקום חלש, תהליך ההשתלבות שלו בחברה הישראלית, אני חושב שאנחנו משאירים אותו מאחור ולא נותנים לו את אותה הזדמנות להתקדם בחברה כמו שניתנת לאדם שעולה ומתגורר במרכז.

פבל פנחס אליזרוב: לכן הסוגיה הזו היא מאוד חשובה ואני מדבר ממקום שאני מכיר אותה.

פבל פנחס אליזרוב: 80 אחוזים מבני העדה, ואנחנו חוקרים את העניין, עלו לפריפריה ואלו שעלו למרכז נקלטו בחברה הישראלית יותר בריא ויותר טוב מאלו שעלו לפריפריה.

פבל פנחס אליזרוב: ואגב, עד היום אנחנו עושים את תיקון העוול הזה ומנסים לקדם אותם ולקלוט אותם בצורה יותר מסודרת.

פבל פנחס אליזרוב: יחד עם זאת, אני מסכים עם גרש שהוא חבר מועצה מעיריית נתניה.

פבל פנחס אליזרוב: היכן מסתיים תהליך הקליטה, מתי העולה יכול לומר הוא כבר לא עולה?

פבל פנחס אליזרוב: התהליכים האלו צריכים להיבדק לעומק.

פבל פנחס אליזרוב: כאשר אנחנו אומרים שלכל עולה יש הגדרה משלו, נניח חמש שנים, 10 שנים ועדיין נעשתה בדיקה ואנחנו רואים שאוכלוסייה או קהילה כזאת או אחרת בתחומים מסוימים לא נקלטה בצורה טובה, נניח בתחום של תעסוקה או נניח בתחום של לימודים אקדמאים – משרד הקליטה צריך להעביר שרביט.

פבל פנחס אליזרוב: לא להפסיק לטפל לגמרי ולומר, זהו, את הטיפול שלנו סיימנו, אתם כבר לא עולים ומבחינתנו תעשו מה שאתם רוצים.

פבל פנחס אליזרוב: ההיפך הוא הנכון.

פבל פנחס אליזרוב: לזהות את הבעיה, לאתר את הנקודה הזאת ולהעביר את השרביט למשרד אחר, אם למשרד הרווחה או אם זה לחינוך ולדאוג שאותו משרד יטפל עוד כמה שנים באותה קהילה עד שהבעייתיות תיפתר.

פבל פנחס אליזרוב: אז נראה תהליכי קליטה הרבה יותר מוצלחים והרבה יותר טובים.

פבל פנחס אליזרוב: בסוף הצלחה של עולה בישראל, זה סיפור הצלחה של כל ישראל ואנחנו צריכים להמשיך לעודד את התהליכים האלה.

פבל פנחס אליזרוב: חברים, אנחנו נשמח לקבל את כל קהילת היהודים שגרה עדיין בתפוצות באזור הקווקז ונעשה זאת בזרועות פתוחות.

פבל פנחס אליזרוב: נעשה את כל המאמצים כדי שהקליטה שלהם וההשתלבות בחברה הישראלית תהיה יותר טובה.

פבל פנחס אליזרוב: נקווה שנקבל עוד הרבה עולים.

פבל פנחס אליזרוב: לנו חשוב שהם ישתלבו בחברה הישראלית ויחד עם זאת ניתן גם דגש על מורשת עתיקת ימים כי כל אחד בא עם איזושהי תרבות משלו ועם דברים טובים של הקהילה.

פבל פנחס אליזרוב: לכן חשוב לשלב בחברה הישראלית תוך מתן דגש להיסטוריה ומורשת של אותה עדה.

פבל פנחס אליזרוב: לא נותר לי הרבה מה לומר אלא לאחל לכולם חג שמח ובשורות טובות.

פבל פנחס אליזרוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: קודם כל, יישר כוח.

טלי פלוסקוב: אני יודעת על העבודה שאתה עושה וכמה הקהילה מחוברת.

טלי פלוסקוב: חברים, מי אני מעלה ב-זום.

טלי פלוסקוב: אני לא יכולה לעצור אתכם כי אתם לא שומעים אותנו, בבקשה, תשמרו על אותן שלוש-ארבע דקות שאני נותנת לכם כי אני מאוד רוצה שכל האורחים ידברו.

טלי פלוסקוב: שוב תודה, יישר כוח.

טלי פלוסקוב: אני רוצה להעלות ב-זום את יורי מגנר.

טלי פלוסקוב: עלה בתחילת 1990 ומאז 1992 הוא גר ביקנעם.

טלי פלוסקוב: בשנת 1993 הוא הפך לאחד ממארגני המועצה הציבורית של עולים חדשים בעיריית יקנעם.

טלי פלוסקוב: בשנת 1996 הוא עשה שם באופן קבוע קבלת קהל כדי לעזור לאנשים בנושאים שונים כמו דיור, תעסוקה, שירות בצבא, חינוך.

טלי פלוסקוב: משנת 1996 הוא עמד בראש עמותת עולים במרכז, פיתוח יקנעם.

טלי פלוסקוב: יש כאן עשייה מאוד מבורכת.

טלי פלוסקוב: היום אני יודעת שהוא חבר מועצת העיר שיורי מגנר הוא חבר מועצת העיר יקנעם והוא גם נבחר לסגן יושב ראש הפורום המוניציפאלי בישראל.

טלי פלוסקוב: יורי, אני יכולה לדבר עליך עוד הרבה אבל בוא ספר לנו קצת על איך אתה עברת את הקליטה במדינה.

יורי מגנר: תודה.

יורי מגנר: אני זוכר את המחשבות שלי עת ישבנו על מזוודות ימים ספורים לפני העלייה.

יורי מגנר: חשבתי איך אני אסתדר במדינה ומה יהיה.

יורי מגנר: בטח היו לי חלומות.

יורי מגנר: כשאנחנו הגענו למדינת ישראל, אני חייב לציין שכל החלומות שלי התגשמו.

יורי מגנר: אפילו בחלומות שלי לא יכולתי להאמין שבעוד שש שנים אני אהיה אחד מהמייסדים של מפלגה פוליטית במדינת ישראל, מפלגת ישראל בעלייה.

יורי מגנר: לא יכולתי להאמין שתוך שמונה שנים אני אהיה חבר מועצת העיר וסגן ראש העיר בעיריית יקנעם.

יורי מגנר: חשבתי לעצמי מה סוד ההצלחה כי באמת הקליטה שלי הייתה מאוד קולחת.

יורי מגנר: הבנתי שבסופו של דבר סוד ההצלחה הוא אנשים נפלאים וטובים שפגשתי בדרכי במדינת ישראל.

יורי מגנר: אנשים שעזרו לי סתם בתמיכה, בייעוץ, לפעמים הביאו אלינו כל מיני דברים.

יורי מגנר: סיפרו לנו על מדינת ישראל.

יורי מגנר: זאת אומרת, אני כל הזמן הרגשתי תמיכה של אנשים מבחוץ.

יורי מגנר: אלה לא היו רק ותיקים או אנשים מהעלייה אלא היו גם ישראלים צברים.

יורי מגנר: כשאני הגעתי לעיריית יקנעם, הצעתי ופיתחתי תוכנית קליטה ישירה בתמיכה של העירייה כי הבנתי שהכי חשוב שעולים, כשהם מגיעים ארצה, הם יגיעו ישירות למשפחה, לאנשים שיטפלו בהם ויעזרו להם.

יורי מגנר: חשבתי שאנחנו קודם כל צריכים להביא את העולים שמתאימים לצרכים של הישוב, לאזור תעשייה, למקצועות המיוחדים שיש בהיי-טק ביקנעם, ושנית, אנחנו צריכים לדאוג להם לדברים יום יומיים, לעזור להם להסתדר, לשכור דירה, ללכת לבנק וכל מיני דברים אחרים וללוות אותם בפרק הזמן הראשון.

יורי מגנר: הגעתי עם התוכנית הזאת לראש העיר והוא אימץ אותה.

יורי מגנר: בסופו של דבר ב-1999, במסגרת משלחת של הסוכנות היהודית, היינו בסיביר ומשם הגיעו 200 משפחות שהעירייה קלטה אותן.

יורי מגנר: העירייה עזרה לאותם אנשים להסתדר במדינת ישראל.

יורי מגנר: תאמינו לי, רוב מוחלט של אותן משפחות, אנשים מאוד מאוד מוצלחים נכון להיום במדינת ישראל.

יורי מגנר: אני חושב שזאת תרומה מאוד מאוד חשובה של כל אחד מאתנו, אנשים עם ניסיון וידע.

יורי מגנר: חשוב מאוד לעזור לעולים החדשים שמגיעים.

יורי מגנר: אני רוצה לפנות לכל העולים שכבר הגיעו למדינת ישראל ולאלו שעוד לא הגיעו.

יורי מגנר: תבואו.

יורי מגנר: אנחנו מחכים ואנחנו נעזור.

יורי מגנר: תודה.

טלי פלוסקוב: יופי.

טלי פלוסקוב: המון תודה לך יורי.

טלי פלוסקוב: אנחנו מכירים את הפעילות שלך ואני יודעת כמה אנשים מעריכים את הפעילות שלך.

טלי פלוסקוב: אתה עושה עבודה נפלאה ולא רק ביקנעם.

טלי פלוסקוב: יישר כוח.

טלי פלוסקוב: אנחנו גאים באנשים כמוך.

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: נחזור לחדר הוועדה.

טלי פלוסקוב: אני רוצה להציג בפניכם את דוקטור ישראל צירול

טלי פלוסקוב: ניקוב שהגיע לארץ באפריל 1990.

טלי פלוסקוב: כששואלים אותו מתי הוא עלה, הוא מיד נזכר שזה היה יום הצחוק.

טלי פלוסקוב: אם אתם זוכרים, 1 באפריל זה יום הצחוק.

טלי פלוסקוב: אתה בטח תתייחס לזה.

טלי פלוסקוב: היום הוא חבר מועצת מכבי שירותי בריאות.

טלי פלוסקוב: 10 שנים חבר ועדת ארגון רפואי אור ומין של ההסתדרות הרפואית.

טלי פלוסקוב: לפני שנתיים, אחרי מספר שנים של מאבקים, הצליח להכניס את ארגון מחלות המין לארגון אירופאי והוא נציג ישראל בוועד.

ישראל צירולניקוב: עליתי לארץ ב-1 באפריל, יום הצחוק ועד עכשיו כל הזמן אני צוחק.

ישראל צירולניקוב: צוחק כבר 30 שנים.

ישראל צירולניקוב: כשעליתי לארץ הבנתי שרפואה היא אחת הדרכים הקשות.

ישראל צירולניקוב: גם אשתי רופאה, רופאת משפחה ואני רופא עור ומין שזה פחות אקטואלי.

ישראל צירולניקוב: אנחנו עברנו מבחנים.

ישראל צירולניקוב: אני הייתי בתל השומר שנים רבות, הייתי תורן חוץ, אחר כך עברתי לשלב ב' וקיבלתי תואר מומחה, רופא עור ומין.

ישראל צירולניקוב: במקביל הייתי בהרבה פעילויות בארגון רופאי יוצאי ברית המועצות.

ישראל צירולניקוב: שנתיים אחרי שעליתי הקמנו ארגון כי היו הרבה בעיות והרבה צרות בקליטת הרופאים.

ישראל צירולניקוב: אני לא רוצה להיכנס לזה כי אין לנו זמן לדברים קטנים כאלה.

ישראל צירולניקוב: אחראית על ארגון העולים הייתה מועצה מדעית של הסתדרות הרופאים, הר"י.

ישראל צירולניקוב: הבנו שיש הרבה דברים לשנות והתחלנו פעילויות בכנסת.

ישראל צירולניקוב: הייתי כמעט כל שבוע בכנסת.

ישראל צירולניקוב: היינו בוועדות, נפגשנו עם שרים, דיברנו ובסך הכול הגענו להישג.

ישראל צירולניקוב: אני הייתי סגן ראש הארגון וראש הארגון הייתה דוקטור דינה רויטש.

ישראל צירולניקוב: בכנסת התקבלה החלטה לפיה רופאים שעולים אחרי התמחות, עם ותק של יותר מ-14 שנים במדינה ממנה עלו, לא חייבים לעבור מבחן אלא הם הולכים להתמחות ועושים מבחן בתוך המחלקה.

ישראל צירולניקוב: אחר כך עבדתי כל הזמן כרופא עור ומין במכבי והייתי שנים רבות, גם עכשיו, חבר מועצת מכבי.

ישראל צירולניקוב: עשר שנים אני חבר ועד רופאי עור ארצי של הר"י ואני העולה היחיד שם.

ישראל צירולניקוב: עשיתי עבודה רבה עם קישור לרופאי עור בכל העולם.

ישראל צירולניקוב: לפני שלוש שנים ניסינו להיכנס לארגון – גם ציפי חוטובלי שהייתה סגנית שר החוץ עזרה – מחלות מין שיש במדינות אירופה.

ישראל צירולניקוב: אנחנו לא אירופה ולא רצו בנו, מה גם שיש סיפור אנטישמי בנושא, אבל הצלחנו.

ישראל צירולניקוב: זה הישג גדול.

ישראל צירולניקוב: אני עכשיו נציג המדינה בוועד הארגון הזה.

ישראל צירולניקוב: מילה על קליטת רופאים.

ישראל צירולניקוב: יש עכשיו מצב קצת אבסורדי לפיו בזמן הקורונה, במיוחד בזמן הקורונה אבל בכלל, המצב עם הרופאים הוא קטסטרופלי.

ישראל צירולניקוב: יש מקצועות כמו רופא מרדים יגרום לכך שעוד מעט יצטרכו לעצור את הניתוחים.

ישראל צירולניקוב: האבסורד הוא שהרופאים שלומדים בחוץ לארץ, אני לא מדבר רק על עולים חדשים אלא אני מדבר גם על ישראלים שלומדים בחוץ לארץ במדינות כמו ליטא, הונגריה, פולין, מדינות אירופאיות, והם מקבלים שם רישיון עם אפשרות לעבוד באירופה, אבל הם חוזרים לארץ, עושים קורס ובסוף הקורס יש מבחן פנימי.

ישראל צירולניקוב: תמיד היה מבחן ומי שעבר את המבחן, מקבל 10 נקודות למבחן הגדול.

ישראל צירולניקוב: מה שקרה זה שלפני זמן לא רב, פתאום המועצה המדעית בהסתדרות הרופאים החליטה שנותנים שמונה יחידות.

ישראל צירולניקוב: יש מקרה של בחורה שלמדה בליטא, קיבלה רישיון אירופאי אבל לא עברה את המבחן הגדול כי חסרו לה שתי נקודות, מה שהמועצה המדעית לקחה.

ישראל צירולניקוב: את המבחן עברו 25 אחוזים מהניגשים.

ישראל צירולניקוב: זה אבסורד.

ישראל צירולניקוב: במצב הנוכחי, הילדים שלנו, גם עולים, גם ישראלים, לומדים בחוץ לארץ, חוזרים ולא עוברים כאן את המבחן.

ישראל צירולניקוב: יש להם רישיון אירופאי וחלק עוזב את המדינה.

ישראל צירולניקוב: עוזבים את המדינה ילדים שגדלו כאן, שהיו בצבא.

ישראל צירולניקוב: זה בלתי נסבל.

ישראל צירולניקוב: אני פניתי לטלי פלוסקוב שאני מאוד רוצה שתזמין אותי לישיבת ועדה כי צריך לעשות משהו בנושא הזה.

טלי פלוסקוב: אנחנו נקיים את הדיון כאן כי זה שייך לעולים.

טלי פלוסקוב: נקיים את הדיון במליאת הוועדה בראשות חבר הכנסת דוד ביטן.

טלי פלוסקוב: אני אשתף אותו בכל הדברים האלה.

שלומית אבינח: תשלח בבקשה מכתב לוועדה.

טלי פלוסקוב: אתה יכול לפנות בכתב לוועדה?

ישראל צירולניקוב: כן.

ישראל צירולניקוב: לוועדת העבודה והרווחה?

טלי פלוסקוב: לא.

טלי פלוסקוב: לוועדת העלייה והקליטה.

טלי פלוסקוב: אנחנו נזמין גם את משרד הקליטה, את משרד הבריאות, את כל מי שאחראי על המבחנים.

ישראל צירולניקוב: זאת המועצה המדעית של ההסתדרות הרפואית.

טלי פלוסקוב: אנחנו נזמין אותם לכאן.

ישראל צירולניקוב: לא מדברים רק על העולים אלא מדברים על הישראלים שגדלו כאן והם עוזבים את המדינה.

טלי פלוסקוב: למדו באירופה?

ישראל צירולניקוב: כן.

ישראל צירולניקוב: למדו וקיבלו רישיון אירופאי.

טלי פלוסקוב: אנחנו נדבר ונראה.

טלי פלוסקוב: תודה.

ישראל צירולניקוב: אני מצטער שזה לא כל כך חגיגי, אבל כואב הלב.

טלי פלוסקוב: אנחנו מדברים גם על דברים טובים וגם על דברים שאנחנו צריכים לשפר.

טלי פלוסקוב: לא הכול מושלם.

טלי פלוסקוב: אם אנחנו כבר מדברים על רופאים, יש לנו עוד רופא ב-זום, ד"ר ארי שרובסקי שעלה מארגנטינה.

טלי פלוסקוב: הצטרף אלינו חבר הכנסת קוז'ינוב.

ארי שרובסקי: שלום.

ארי שרובסקי: אני שמח להיות כאן.

ארי שרובסקי: אני עולה חדש מארגנטינה, נמצא בארץ בדיוק שנתיים מאז עליתי.

ארי שרובסקי: למדתי רפואה בבואנוס איירס ואחרי שסיימתי את המבחנים האמריקאים העדפתי לעלות לישראל במקום לעבור לארצות הברית.

ארי שרובסקי: הגעתי לכאן באמצעות תוכנית של הסוכנות.

ארי שרובסקי: התחלתי ללמוד עברית באולפן בחיפה, באולפן עציון וזה היה מצוין.

ארי שרובסקי: גרתי שם תשעה חודשים עד שסיימתי את האולפן וגם אולפן רפואי.

ארי שרובסקי: שובצתי לעשות את ההתמחות שלי באיכילוב ואז עברתי לתל אביב וגם זה עם עזרה מהסוכנות היהודית.

ארי שרובסקי: עכשיו עברו חודשיים מאז סיימתי את שנת ההתמחות והיום, לפני שעתיים, קיבלתי בדואר את הרישיון הרפואי הישראלי.

ארי שרובסקי: בארגנטינה עבדתי כרופא כללי אבל רציתי עכשיו לשנות ובשבוע הבא אני אתחיל את ההתמחות כרופא מרדים בבית חולים בילינסון בפתח תקווה.

טלי פלוסקוב: כנראה שאלה 40 התקנים החדשים שחבר הכנסת ביטן כאן בוועדה טיפל בהם.

ארי שרובסקי: כן.

ארי שרובסקי: ראיתי.

ארי שרובסקי: יצא אחר כך.

ארי שרובסקי: אני הייתי בפגישה עם פרופסור אידלמן בבילינסון לפני שידעתי על זה.

ארי שרובסקי: אבל ידעתי שיש מחסור ברופאים מרדימים.

טלי פלוסקוב: יופי.

טלי פלוסקוב: אנחנו שמחים.

ארי שרובסקי: אני הכנתי את זה בזמן שעשיתי את הרוטציה כי לפני כן לא הייתי יכול לעשות את זה.

ארי שרובסקי: כשהייתי שם, הכנתי את המערכת כאן.

ארי שרובסקי: תמיד שואלים אותי למה ללכת לישראל במקום ללכת לארצות הברית – אני עליתי לבד וחלק מהמשפחה שלי עבר לארצות הברית לפני כמה שנים ולכן עשיתי את המבחנים שם וקיבלתי את הרישיון – אבל כשהתחלתי לדבר עם הסוכנות, לדעת מה המצב בישראל ומה אני צריך לעשות כדי לעבוד כאן, למדתי שעם אותם מבחנים אפשר לעבוד גם כאן.

ארי שרובסקי: הכנתי את מערכת הבריאות כאן, הכנתי את התרבות כאן.

ארי שרובסקי: לא הייתי בקשר עם הקהילה לפני שהתחלתי לחשוב על עלייה לכאן.

ארי שרובסקי: אני עוד בקשר עם כמה רופאים מארגנטינה שחושבים לעלות ואני מנסה לשכנע אותם לבוא לכאן.

טלי פלוסקוב: דוקטור שרובסקי, יישר כוח.

טלי פלוסקוב: אני שמחה שיש לנו עוד הצלחה כאן.

טלי פלוסקוב: אני מאחלת לכולם שאנחנו ניפגש עם רופאים רק בוועדות חגיגיות כאלה ולא בבתי החולים.

טלי פלוסקוב: יישר כוח על העבודה שאתם עושים.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת קוז'ינוב, בבקשה.

אנדרי קוז'ינוב: אני מתנצל מראש, אני אצטרך לצאת לוועדה אחרת.

אנדרי קוז'ינוב: אם אנחנו מדברים על הרופאים וכל העניין של רישוי מקצועות, זה נושא כואב ואנחנו יודעים זאת כבר מספר שנים.

אנדרי קוז'ינוב: לרוב זה נושא שנמצא בתקנות של המשרדים, גם של משרד העבודה והרווחה, גם של משרד הבריאות ומשרד השיכון.

אנדרי קוז'ינוב: יש סוגיה נפרדת של למידה מרחוק.

אנדרי קוז'ינוב: כל אלה שלמדו מרחוק כרגע או סיימו לימודים מרחוק וקיבלו תעודות, לא מחשיבים אותם.

אנדרי קוז'ינוב: זאת אומרת, הם מתקשים לגשת בכלל למבחנים.

אנדרי קוז'ינוב: בסיוע של משרד הקליטה והעלייה נאלצנו לפטור פרטנית מקרים של רוקחים רק כדי שיוכלו לגשת למבחנים.

אנדרי קוז'ינוב: כלומר, יש לנו כאן בעיה מערכתית באופן כללי, איך אנחנו מטפלים גם בסוגיה הזאת כי ספציפית בתקופה הזאת הלימודים מרחוק מקבלים משנה תוקף כי זה כבר לא מה שנקרא לימודים בהתכתבות אלא זה גם פרונטלי, גם ב-זום, גם במחשב.

אנדרי קוז'ינוב: אנחנו צריכים להקל כאן על הבירוקרטיה ועל כל מבחני הכניסה למבחנים.

אנדרי קוז'ינוב: כלומר, נוצר כאן מצב אבסורדי.

אנדרי קוז'ינוב: אם המערכת לצערי – ואני אומר לצערי – מראש חושדת באלה שלמדו בחוץ לארץ שמנסים לרמות, שחלקם כביכול קנו את התעודות, אז במקום לא לתת להם להיבחן, שיהיה הפוך.

אנדרי קוז'ינוב: לצורך העניין בן אדם ייגש וייבחן ובמידה ואין לו את הידע הנדרש, שייפסל.

אנדרי קוז'ינוב: אבל ברגע שיש לו את הידע הנדרש והיכולת, יוכיח את היכולת ובבקשה לעבוד.

אנדרי קוז'ינוב: זו סוגיה בפני עצמה ואני מקווה שנוכל לדון בה בהרחבה בהמשך, בהתאם לדיון הזה שקבעת.

אנדרי קוז'ינוב: אני שוב מתנצל בפני כל הנוכחים.

אנדרי קוז'ינוב: אני צריך לצאת לוועדה אחרת.

טלי פלוסקוב: תודה רבה שנכנסת לכאן ואמרת כמה מלים ביום החשוב הזה.

טלי פלוסקוב: אני רוצה להעלות ב-זום את פרופסור דב באר קוטלרמן.

טלי פלוסקוב: פרופסור מן המניין במחלקה לספרות עם ישראל, אוניברסיטת בר אילן ובעל קתדרה לחקר תרבות היידיש והחסידות.

טלי פלוסקוב: הוא מחבר של כ-10 מונוגרפים בתחום תרבות היידיש ועשרות מאמרים אקדמיים.

טלי פלוסקוב: היה פרופסור אורח בארצות הברית, בדרום אפריקה, בליטא וביפן.

טלי פלוסקוב: עוד אדם שאנחנו יכולים להיות גאים בו.

טלי פלוסקוב: בבקשה פרופסור קוטלרמן.

טלי פלוסקוב: כמה מלים על עצמך.

דב באר קוטלרמן: שלום לכולם.

דב באר קוטלרמן: אני רוצה לברך את הנוכחים ביום העלייה שזה לא רק חגם של העולים אלא של כל מדינת ישראל.

דב באר קוטלרמן: תודה לכל אלה שדיברו.

דב באר קוטלרמן: למדתי הרבה ועכשיו אני שואל את עצמי שאלות קיומיות, מתי התחיל תהליך הקליטה שלי ומתי הוא נגמר, ואין לי כל כך תשובה.

דב באר קוטלרמן: אני נוטה לענות ולומר שבעצם לא הייתה לי קליטה במובן הרגיל של המילה ויתכן שהמקרה שלי הוא לא מקרה טיפוסי, אם כי אני בטוח שכל אחד שיישאל על העניין הזה יאמר שגם המקרה שלו הוא לא מקרה טיפוסי.

דב באר קוטלרמן: בכל אופן, אני עליתי ממוסקבה ולמדתי שם בישיבה אוהלי יעקב וידעתי עברית של נביאים, עברית תנ"כית.

דב באר קוטלרמן: לקח לי קצת זמן להתאים את עצמי לעברית המדוברת של מדינת ישראל אבל ילדותי עברה עלי רחוק ממוסקבה, בעיר בירוביז'אן, במחוז היהודי האוטונומי, ובעצם כל תהליך הקליטה שלי הוא מסע מרתק לשורשים.

דב באר קוטלרמן: עברו כמעט 30 שנים ואני מאחל לכל אחד לעבור את התהליך הזה.

דב באר קוטלרמן: כמובן שאנחנו אלה שעוסקים בתחום החינוך, כל אחד במקומו, צריכים איכשהו לעזור ולהשקיע בזה.

דב באר קוטלרמן: זה היה תהליך ארוך ומרתק של חזרה לשורשים, לאותן אותיות ביניהן גדלתי.

דב באר קוטלרמן: אתי דיברו יידיש ובסופו של דבר למדתי על זה מבחוץ, דווקא במדינת ישראל למדתי על אותו מקום ממנו באתי והתמזל מזלי, פגשתי אנשים טובים בדרך וכל אחד תרם משהו בעצה טובה, בעזרה ממשית, ונקלעתי למסגרות מאוד ידידותיות לחדשים.

דב באר קוטלרמן: קודם כל, אוניברסיטת בר אילן שלא הרגשתי לאורך כל הדרך שאני מקרה מיוחד שצריך לטפל בו כי האוניברסיטה הזו פתוחה לעולים מכל מיני מדינות ומכל מיני גלויות.

דב באר קוטלרמן: כמובן מה שקידם אותי - עברתי את כל הדרך מסטודנט, דוקטורנט, מרצה עד פרופסור מן המניין – זה העבר שלי וזה העבר המשותף שלנו והאותיות האלה שפורחות ברקע.

דב באר קוטלרמן: אתם רואים עכשיו שהן מצליחות לעודד אותי.

דב באר קוטלרמן: מאוד שמחתי לשמוע את דבריה של שרה שאמרה שצריך להשקיע בחינוך יהודי בתפוצות ולא רק בתפוצות אלא גם בארץ, שכל אחד ישמע את הצד הזה, שכל אחד ירגיש שהוא חלק מהנעשה בארץ, שהוא חזר הביתה.

דב באר קוטלרמן: אני חזרתי הביתה וזאת ההרגשה שמלווה אותי לאורך כל הדרך.

דב באר קוטלרמן: אותם מקומות בהם גרתי, גם שם התמזל מזלי, אלה ישובים קטנים בשומרון, מעלה שומרון, עופרים וכעת נווה צוף כבר הרבה שנים, אותם מקומות בהם בניתי בית ואני עדיין מגדל שישה בנים.

דב באר קוטלרמן: בשבילי זו קליטה הכי טובה.

דב באר קוטלרמן: כשאמרתי שאנחנו צריכים לתרום ליצירת נקודות כאלה להכללת העבר של העולים בנעשה בארץ, באתוס הלאומי, לפני כמה שנים בבר אילן ארגנו כנס גדול בשם חי בהדר.

דב באר קוטלרמן: יש מסורת בקהילות שונות, בעיקר באירופה, לחגוג הצלה פלאית, מה שאנחנו מכירים בפורים, ואנחנו עם קולגות בבר אילן חשבנו למה אנחנו חוגגים רק את ההצלה הפלאית בשושן הבירה כי הרי יש לנו הצלות אחרות.

דב באר קוטלרמן: נברנו בהיסטוריה הלא רחוקה וגילינו שמשטרו של סטלין נגמר בשעה טובה במארס 1953 וזה בדיוק היה חודש אדר, י"ח באדר, ואם אנחנו הופכים את זה – זה ח"י.

דב באר קוטלרמן: עם ישראל חי.

דב באר קוטלרמן: הזמנו את כל משרדי העלייה והאולם היה מלא.

דב באר קוטלרמן: חגגנו את האירוע הזה והייתי רוצה להפוך את זה למשהו יותר קבוע.

דב באר קוטלרמן: היו נציגים של משרד הקליטה ושל הכנסת, כולל יושב ראש הכנסת.

דב באר קוטלרמן: אני מאוד מקווה שנוכל להמשיך במסורת הזאת וליצור את הנקודות שהעולים יוכלו להזדהות.

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: אני מצטערת שאני עוצרת אבל אנחנו די מוגבלים בזמן.

טלי פלוסקוב: אני רק רוצה, ברשותך, להגיד לכולם שב-3 בנובמבר אנחנו עושים השקת שדולה לשימור המסורת של השפה היידיש והפרופסור קוטלרמן הוא חלק מאוד משמעותי בהקמת השדולה הזאת.

טלי פלוסקוב: אני מזמינה את כולם לקחת חלק בדיון.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: הפרופסור הוא אחד האנשים שגם בו אנחנו גאים.

טלי פלוסקוב: נמצא אתנו דוד לוין, יושב ראש קהילת יוצאי אוקראינה - מסיבות טכניות הוא לא יכול להשתתף אבל אני לא יכולה שלא לציין אותו – שזו הקהילה הגדולה ביותר.

טלי פלוסקוב: אדם נפלא שכותב שירים ומוציא ספרים.

טלי פלוסקוב: עוד סוג של גאווה.

טלי פלוסקוב: אני רוצה להזמין את אנייס טופיול.

טלי פלוסקוב: כלכלנית בלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, מומחית בגלובליזציית עסקים.

טלי פלוסקוב: עלתה מצרפת בשנת 2016.

אנייס טופיול: שלום לכולם.

אנייס טופיול: חג שמח.

אנייס טופיול: אני גרה בגבעת שמואל, במרכז, ואני עובדת בירושלים.

אנייס טופיול: עליתי לפני ארבע שנים עם כל בני המשפחה.

אנייס טופיול: קיבלנו את ההחלטה לעלות לא בגלל אנטישמיות, למרות שהיינו מודעים לכך שהייתה בעיה רצינית בצרפת, אלא הסיבה הראשונה לעלייה שלנו הייתה שממש לא רצינו לפספס את ההזדמנות להיות חלק מהמדינה הזאת.

אנייס טופיול: אפשר לומר שעלינו בגלל סיפור אהבה, אהבת מדינת ישראל, אהבת התרבות הישראלית ובעיקר אהבת עם ישראל.

אנייס טופיול: רצינו להיות חלק מהמדינה.

אנייס טופיול: כמה מלים על תהליך הקליטה שלנו.

אנייס טופיול: כשעלינו, בעלי ואני לא היינו בגיל קל, היינו בני 40 פלוס, וגם הבנות שלנו לא היו כל כך קטנות ולכן היה קצת קשה אבל היינו בטוחים שעם הרצון והמאמצים אפשר להצליח.

אנייס טופיול: בצרפת עבדתי ככלכלנית, הייתי מומחית בתחום של הגלובליזציה של עסקים ועבדתי כעובדת מדינה בלשכה המרכזית שם.

אנייס טופיול: בהתחלה לא רציתי לוותר על הקריירה שלי.

אנייס טופיול: מראש התחלתי להתקשר עם מומחים בלשכה המרכזית לסטטיסטיקה שעבדו באותו תחום ודיברתי אתם כדי לראות מה אפשר לעשות.

אנייס טופיול: בהתחלה הסבירו לי שיהיה מאוד קשה לעולים חדשים בגלל השפה ובגלל כל הבירוקרטיה, נושא המכרזים שעולים חדשים שמגיעים לארץ לא מוכנים מיד לעבור מכרזים.

אנייס טופיול: הלכתי לאולפן בארץ במשך שישה חודשים ויום אחד בשבוע התנדבתי בלשכה המרכזית לסטטיסטיקה ללא תשלום, רק כדי ללמוד וגם לתת להם את ההזדמנות להכיר אותי וללמוד לעבוד אתי.

אנייס טופיול: אחרי שנה התחלתי לעבוד שם כממלאת מקום ואחרי שנה וחצי עברתי מכרז והתחלתי לעבוד.

טלי פלוסקוב: זאת הדרך שכולנו צריכים לעשות אותה עד שמגיעים להישג.

טלי פלוסקוב: אני מתנצלת שאני עוצרת אותך.

טלי פלוסקוב: אנחנו מאוד מוגבלים בזמן.

טלי פלוסקוב: אני רוצה לברך אותך על הדרך שעשית.

טלי פלוסקוב: זאת דוגמה נפלאה לאחרים.

טלי פלוסקוב: אני שמחה מאוד שהשתתפת אתנו בציון יום העלייה.

טלי פלוסקוב: את באמת דוגמה לעלייה מוצלחת.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לך.

טלי פלוסקוב: אני רוצה להעלות ב-זום את אלכסנדר ניפומניאשצ'י.

טלי פלוסקוב: עלה לארץ ב-1990.

טלי פלוסקוב: סיים טכניון לאחר שירות צבאי.

טלי פלוסקוב: עובד בתחום ההיי-טק הרפואי.

טלי פלוסקוב: נשוי ואב לארבעה ילדים.

טלי פלוסקוב: אלכסנדר ידוע כפובליציסט ישראלי בשפה הרוסית, בעל טורים בתקשורת יהודית בשפה הרוסית בישראל, ארצות הברית ורוסיה.

טלי פלוסקוב: מנחה תוכנית שבועית ברדיו הגל העממי.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

אלכסנדר ניפומניאשצ'י: שלום לכולם וחג שמח.

אלכסנדר ניפומניאשצ'י: נקודה מרגשת.

אלכסנדר ניפומניאשצ'י: ממש בדקות האלה, בשעה הזאת, בת דודה שלי עם אימא שלה, הדודה שלה, עולות לארץ.

אלכסנדר ניפומניאשצ'י: הבן שלה כבר הרבה שנים בארץ ועכשיו הן מסיימות את תהליך העלייה של משפחתנו שנמשך שנים.

אלכסנדר ניפומניאשצ'י: כבוד גדול לי לדבר מעל הבמה הזאת באסיפה חגיגית המוקדשת ליום העלייה, אם כי דרך ה-זום.

אלכסנדר ניפומניאשצ'י: אני עליתי לפני 30 שנים יחד עם הוריי ואחותי ושאר המשפחה ועוד מאות אלפי עולים מברית המועצות.

אלכסנדר ניפומניאשצ'י: מגיל שש, מאז נודע לי מההורים כי אנו יהודים וליהודים יש מדינה משלהם, ישראל, חלמתי שיבוא יום ואני אעלה לישראל ואגור בה.

אלכסנדר ניפומניאשצ'י: בתקופה ההיא זה היה כמעט בלתי אפשרי אבל אז פתאום קרה נס והשערים נפתחו.

אלכסנדר ניפומניאשצ'י: עד היום אני זוכר את הרגע הזה.

אלכסנדר ניפומניאשצ'י: בוקר מוקדם אחרי יומיים של נסיעה מעייפת דרך הונגריה, כי אז עוד לא היו טיסות ישירות, ירדתי מהמטוס המאוורר והקריר ושמעתי את סבי זיכרונו לברכה אומר שהחיינו.

אלכסנדר ניפומניאשצ'י: נכנסתי לחום ונשמתי את האוויר של חמסין קייצי ואז מחשבה בוגדנית עברה בי – הרי מעכשיו האוויר תמיד יהיה כזה, חם ויבש.

אלכסנדר ניפומניאשצ'י: אז פתאום ראיתי את השמש האדומה זורחת בין שני דקלים בשדה התעופה בן גוריון וכל הפחדים נעלמו ברגע.

אלכסנדר ניפומניאשצ'י: הרגשתי שחזרתי הביתה.

אלכסנדר ניפומניאשצ'י: מאז תחושת הנס שאני חי בה לא עוזבת אותי.

אלכסנדר ניפומניאשצ'י: למרות ששם המשפחה שלי, מקורו במילה ברוסית – אני שייך למשפחה שהתחילה את הגלות שלה בבבל ואז ברחה לספרד ומשם לאיטליה ומשם לגרמניה ו אחר כך לאוקראינה ומשם לרוסיה – ואז סוף סוף, אחרי כמעט 2000 שנים זכתה לחזור לארץ ישראל.

אלכסנדר ניפומניאשצ'י: זכיתי שילדיי נולדו כבר בישראל, הם צברים, ואני אומר וחוזר ואומר שוב ושוב את הזכות הגדולה שהם זכו בה להיוולד בארץ ישראל ולהגשים חלומם של דורות רבים שקדמו להם.

אלכסנדר ניפומניאשצ'י: גם לנו כדאי להפנים שאנו חיים בתקופה מיוחדת, תקופת נס.

אלכסנדר ניפומניאשצ'י: קיבוץ גלויות, קומו של עם יושב בציון.

אלכסנדר ניפומניאשצ'י: בשנים האחרונות חלים עוד ועוד נסים.

אלכסנדר ניפומניאשצ'י: אנחנו מדינה חזקה ומשגשגת, מדינת מפתח באזור שכל השכנות שלנו שואפות עכשיו להיות בשלום אתנו כדי לשגשג יחד אתנו.

אלכסנדר ניפומניאשצ'י: המדינה שלנו היא מדינה בה גם השמים כבר לא הגבול.

אלכסנדר ניפומניאשצ'י: בואו נפנים את זה ונשכח לרגע את הבעיות שעדיין קיימות והדברים שחייבים לתקן ולשפר.

אלכסנדר ניפומניאשצ'י: במעמד החגיגי הזה נרגיש את הנס בו אנו חיים.

אלכסנדר ניפומניאשצ'י: תודה.

טלי פלוסקוב: איזה יופי.

טלי פלוסקוב: כרגיל, אלכסנדר הוא באמת איש מאוד מיוחד.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לך ששיתפת אותנו בדברים הנפלאים גם על המדינה שלנו.

טלי פלוסקוב: כל פעם אנחנו צריכים להזכיר באיזו מדינה נפלאה אנחנו חיים.

טלי פלוסקוב: יש לנו עוד נציג של העלייה הצרפתית.

טלי פלוסקוב: נמצא אתנו דוד סטרוק.

טלי פלוסקוב: סיים את הטכניון והקים סטרט-אפ.

טלי פלוסקוב: עלה ב-2014.

טלי פלוסקוב: חברי, אני שוב חוזרת ומבקשת לקצר.

טלי פלוסקוב: יש דיון מאוד חשוב שמתקיים במקביל לישיבת הוועדה שלנו ואני רוצה להיות בו.

דוד סטרוק: שלום.

דוד סטרוק: אני אהיה מאוד קצר.

דוד סטרוק: עליתי מצרפת לפני כמעט שבע שנים.

דוד סטרוק: הגעתי לארץ ולמדתי באולפן עציון בחיפה במסגרת תוכנית מסע של קליטת עולים דוברי צרפתית.

דוד סטרוק: לאחר מכן התחלתי ללמוד בטכניון, תואר ראשון במדעי המחשב אותו סיימתי לפני שנתיים.

דוד סטרוק: מאז התחלתי לעבוד בסטרט-אפ בתחום מדעי המחשב ואני כרגע מתכנת.

דוד סטרוק: זה בגדול סיפור העלייה שלי.

דוד סטרוק: עליתי לבד.

דוד סטרוק: ההורים שלי וכל המשפחה עלו שנתיים לאחר עלייתי וכיום הם מתגוררים ברעננה.

דוד סטרוק: אני גר בתל אביב.

דוד סטרוק: רציתי לציין שכל המאמצים שעושים היום כדי לעזור לעולים חדשים להתאקלם בחברה הישראלית הם מאמצים מוצלחים ואנחנו רואים את ההשפעה שלהם על העולים.

דוד סטרוק: לאורך כל תקופת ההתאקלמות שלי בארץ תמיד הרגשתי שאנשים שמחים שהגעתי לכאן, ישראלים, ושתמיד יעזרו בכל דבר שאצטרך.

דוד סטרוק: אני רוצה להודות גם למשרדים הממשלתיים כמו משרד העלייה והקליטה וגם לכל הארגונים שמטפלים בעולים החדשים.

טלי פלוסקוב: גם לסוכנות היהודית.

דוד סטרוק: תודה על הזכות להיות כאן.

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: מאוד משמח לשמוע סיפור של הצלחה.

טלי פלוסקוב: בחור צעיר שהקים היי-טק במדינת ישראל.

טלי פלוסקוב: באמת סיפור הצלחה.

טלי פלוסקוב: בהצלחה בהמשך וחג שמח.

טלי פלוסקוב: אני רוצה להעלות ב-זום את אנסטסיה סהר.

טלי פלוסקוב: נמצאת בארץ 23 שנים, הגיעה מקירגיסטאן, בוגרת הפקולטה למשפטים של אוניברסיטה קירגיזית רוסית.

טלי פלוסקוב: באפריל 2002 עברה את הבחינות בארץ וביום הולדתה ה-26 פתחה משרד עורכי דין שם היא עובדת כעורכת דין ונוטריונית.

טלי פלוסקוב: היום היא חברת מועצת העיר בת ים ומסייעת לתושבי העיר בנושאים רבים.

אנסטסיה סהר: שלום ויום עלייה שמח לכולם.

אנסטסיה סהר: אני אנסה להיות קצרה.

אנסטסיה סהר: אני חושבת שעלייה לבד, ללא קליטה, זאת לא המטרה שלנו ובהחלט כמו ששמענו מהסיפורים הקודמים, סיפורי הצלחה, מאוד חשוב שהמדינה תיתן גם את הכלים לאדם כי שיוכל להצליח כאן.

אנסטסיה סהר: זה כמו בן אדם רעב שלא צריך לתת לו דג אלא צריך לתת לו חכה, להראות לו איך תופסים את הדג ואז הוא יכול לספק לעצמו גם לימים הבאים את האפשרות להצליח וגם להתקיים ביום יום.

אנסטסיה סהר: אני חושבת שהעזרה של הרשויות היא מאוד חשובה וכמובן עזרת המשרדים.

אנסטסיה סהר: בנוסף לכך יש עזרה מהקרן לידידות, וקעליטה מאוד פעילים בתחום העולים החדשים.

אנסטסיה סהר: יש גם עניין של ערבות הדדית.

אנסטסיה סהר: דיברו לפניי על עולים שמדברים שפות שונות ואיכשהו הם מתאגדים ביניהם ולא מתאגדים קבוצה עם קבוצה.

אנסטסיה סהר: אני חושבת שדווקא בעניינים של התנדבות ופעילויות משותפות, זה מה שיכול לגרום לאנשים להתאחד.

אנסטסיה סהר: אצלנו בעיר עולים מצרפת, שעלו באוגוסט שנה שעברה, באוקטובר הם כבר הקימו מיזם לניקיון חוף ותוך כמה חודשים הצטרפו עוד עולים מצרפת, הצטרפו עולים מרוסיה, הצטרפו עולים מאוקראינה ועכשיו הקבוצה הזאת בשפות רבות מנקה ביחד את החוף שהוא חלק מהמדינה שלהם שהם אוהבים.

אנסטסיה סהר: זה בעצם מאחד את האנשים.

אנסטסיה סהר: אני רוצה לומר לך, טלי, תודה רבה על כל המידע שאנחנו מקבלים דרכך אודות חברי הכנסת שלנו והישגיהם.

אנסטסיה סהר: זה לא מובן מאליו.

אנסטסיה סהר: אני יודעת כמה עבודה קשה עומדת מאחורי זה.

אנסטסיה סהר: אני רוצה להודות לכולם.

אנסטסיה סהר: בהצלחה לכולם ויום עלייה שמח.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: עוד הצלחה.

טלי פלוסקוב: יש לנו עוד שני אנשים שאני רוצה שידברו והם ב-זום.

טלי פלוסקוב: איליה לוין, בבקשה.

טלי פלוסקוב: עלה ב-1991, איש ציבור, יושב ראש מועצת המנהלים של ארגון שערי התרבות, חבר הנהלה בכמה אגודות התנדבותיות, שנים עזר לנזקקים, לילדים חולים, לקשישים, לאימהות חד הוריות, לחיילים בודדים.

טלי פלוסקוב: אם אפשר להעלות בבקשה את איליה לוין.

שלומית אבינח: לא נמצא.

טלי פלוסקוב: נעלה את מרינה שלסט.

טלי פלוסקוב: מבקרת אומנות, אוצרת גלריה.

טלי פלוסקוב: עלתה מגרמניה בשנת 2006.

טלי פלוסקוב: חלמה על גלריה בירושלים והגלריה נפתחה כעבור שנה, בשנת 2007.

טלי פלוסקוב: היום היא אחת הנציגים שלנו בתוכנית אמנים עולים והיא זאת שגם פנתה אלינו כדי ליזום את הדיון בנושא הזה כי הבנו שיש בעיה בקרב האמנים העולים.

טלי פלוסקוב: תודה לך, מרינה, על שהכרת לנו היום זוג מקסים שהיום הופיעו אצלנו בוועדה.

טלי פלוסקוב: זה באמת משהו מדהים.

מרינה שלסט: שלום לכולם וחג שמח.

מרינה שלסט: אנחנו נולדנו בקייב, באוקראינה, אבל עלינו מגרמניה.

מרינה שלסט: בגרמניה עבדתי כאוצרת אמנות במוזיאון גדול אבל הבנו שאנחנו כיהודים, לא נכון שנגור שם.

מרינה שלסט: בגרמניה חזרנו בתשובה וערב אחד, בפסח, אנחנו אומרים בשנה הבאה בירושלים, החלטנו לעלות.

מרינה שלסט: עלינו עם שלושה בנים ועם אבא שלי זיכרונו לברכה.

מרינה שלסט: ברוך השם כל הילדים היו בצבא, שירתו כחיילים קרביים, וכולנו הצלחנו.

מרינה שלסט: יש לנו הרבה נכדים שהם כבר צברים.

מרינה שלסט: היה לי חלום להקים גלריה בירושלים.

מרינה שלסט: כולם אמרו לי שזה בלתי אפשרי וזאת סתם חוצפה אבל שנה אחרי העלייה אנחנו הצלחנו להקים גלריה במקום ממש מפורסם בירושלים, בבית אות המוצר.

מרינה שלסט: מטרת הגלריה שלנו היא – אנחנו עמותה – להגיש עזרה לאמנים עולים , גם עולים חדשים וגם ותיקים.

מרינה שלסט: אנחנו עושים הרבה פרויקטים בעזרת ובתמיכת מרכז אמנים עולים שזה פרויקט מיוחד של משרד הקליטה.

מרינה שלסט: כל שנה אנחנו עושים כ-15 תערוכות ותמיד אחרי כל פתיחת תערוכה או סיום פרויקט, אנחנו יושבים עם האמנים שלנו ותמיד אנחנו אומרים ברוך השם אנחנו כאן.

טלי פלוסקוב: יופי.

טלי פלוסקוב: תודה מרינה.

טלי פלוסקוב: אגב, אני ביקרתי בגלריה ואני מזמינה את כולם למצוא שעה לבקר שם כי זה מקום מדהים.

טלי פלוסקוב: יוצאים שם עם השראה מדהימה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לך.

טלי פלוסקוב: חברים יקרים, אני אסכם את הדיון.

טלי פלוסקוב: אני רוצה להגיד תודה לכל השותפים.

טלי פלוסקוב: היו כאן המון אנשים מאוד מעניינים, כל אחד עם סיפור הצלחה שלו, ותאמינו לי, אם היה לנו עוד יום שלם לדבר, היינו מוצאים עוד אנשים שבשמחה היו מגיעים לכאן לספר לנו ולשתף אותנו בהצלחתם.

טלי פלוסקוב: אני רוצה לברך את כולם בחג שמח.

טלי פלוסקוב: כפי שמישהו כאן אמר שההצלחה של העלייה הזאת, היא הצלחה של מדינת ישראל.

טלי פלוסקוב: מה שצריך ללוות אותנו לאורך כל הדרך זה לא רק לעלות אלא לדעת לקלוט את האנשים במדינה.

טלי פלוסקוב: אני רוצה לומר תודה למשרד הקליטה והעלייה שנמצא אתנו.

טלי פלוסקוב: אני רוצה להגיד תודה לסוכנות היהודית שנמצאת אתנו.

טלי פלוסקוב: אני רוצה להגיד תודה לעמותות וארגונים שמטפלים ועוזרים לאנשים בימים ובשנים הראשונות שלהם במדינת ישראל.

טלי פלוסקוב: כולנו יודעים עד כמה זה חשוב.

טלי פלוסקוב: המטרה שלי, כמו של כל אחד שנמצא כאן, היא אחת - אני רוצה שכל אחד שירד מהמטוס במדינת ישראל יגיד שהוא גאה להיות ישראלי ואני גאה במדינה שלי.

טלי פלוסקוב: זה הסיכום.

טלי פלוסקוב: חג שמח לכולם ושוב, תודה ענקית על ההשתתפות שלכם בדיון שבעיניי היה מרתק.

טלי פלוסקוב: בפעם הבאה אנחנו עושים את זה לא ב-זום אלא באולם גדול באירוע גדול וחגיגי עם כל השותפים ובשיתוף כל האנשים שמטפלים בעלייה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.