ועדת המשנה לענייני הנגב, כנסת 23, פרוטוקול מספר 3, 2020-10-20 12:15

שלמה קרעי: שלום לכולם, אני מתכבד לפתוח את הישיבה השלישית של ועדת המשנה לענייני הנגב בוועדה לענייני ביקורת המדינה.

שלמה קרעי: הנושא על סדר היום: היערכות הרשויות המקומיות בנושא הזה של הקמת מרכזי חוסן לטיפול בנפגעי חרדה ובדברים נוספים.

שלמה קרעי: אני רוצה לפתוח ולומר שאני בעצמי תושב עוטף עזה, תושב היישוב זמרת במועצה האזורית שדות נגב.

שלמה קרעי: המצב לא פשוט, אומנם כבר מספר חודשים יש לנו תקופה של שקט, אבל הסבבים האלה מגיעים מפעם לפעם.

שלמה קרעי: אני יכול לספר על הבן הקטן שלי, טל, חוזר בריצה מגן השעשועים.

שלמה קרעי: שאלתי אותו: טל, למה אתה רץ, לאן אתה ממהר?

שלמה קרעי: הוא ענה: אני מפחד שיהיה צבע אדום בדרך.

שלמה קרעי: לא תמיד אנחנו מרגישים את ההשפעות שיש בעיקר על ילדים, אבל הרבה פעמים זה גם על מבוגרים.

שלמה קרעי: לפעמים גם החוסן המשפחתי והחוסן האישי יכולים לאפשר להרבה להתגבר על העניינים האלה, אבל יש הרבה משפחות – מבוגרים ובעיקר ילדים – שנמצאים בחרדות, בעיקר כשמתחיל סבב לחימה, כששומעים איזשהו פיצוץ, גם אם הוא לא קשור לטילים, בום על-קולי או דברים כאלה, מייד אפשר לראות את הילדים קופצים ומסתכלים לכיוון הממ"ד, אם זה הזמן לרוץ לממ"ד.

שלמה קרעי: הדברים האלה מחייבים אותנו לאפשר תמיכה של הממשלה – של משרד הבריאות ומשרדי ממשלה שונים יחד עם הרשויות המקומיות – למי שזקוק לסיוע מקצועי, שתהיה לו את האפשרות הזאת.

שלמה קרעי: בסיכום דוח מבקר המדינה יש המלצות לפיהן בטווח של 40 ק"מ – כרגע אני מדבר בעיקר על המצב בדרום, אבל גם בצפון נדרשים לזה, כי אנחנו ועדה לענייני הנגב - צריך שבכל היישובים בטווח הזה יהיה מענה.

שלמה קרעי: אני מבקש לשמוע את סקירת משרד המבקר ואם יש גם סטטוס שאתם מכירים, שהתחדש בשנים האחרונות מאז הדוח, נשמח לשמוע גם על כך.

זיאד אסעד: שלום לכולם.

זיאד אסעד: אני מנהל אגף ג' ביקורת שלטון מקומי שאחראי על הצפון.

זיאד אסעד: אני ראש האגף שאחראי על עריכת הדוח הזה.

זיאד אסעד: נמצא איתי מר ישראל ווייס, סגן מנהל האגף, מי שביצע את הביקורת.

זיאד אסעד: הוא עשה את העבודה לבד, דבר שהיה כרוך בנסיעות מהצפון לדרום כמעט יום-יום במשך כמה חודשים.

זיאד אסעד: ישראל יציג את הדוח, הוא מעורה בכל פרט ופרט, ולאחר מכן נמשיך.

ישראל וייס: תודה רבה.

ישראל וייס: אדוני היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, שלום לכל הנוכחים ולמצטרפים בשיחת הזום.

ישראל וייס: בראשית דבריי אבהיר כי הבדיקה שנעשתה, נתוני הדוח והממצאים, מתייחסים ורלוונטיים למהלך מבצע צוק איתן, שהחל ב-8 ביולי 2014 והסתיים ב-26 באוגוסט 2014 וכן לתקופה קצרה שלאחר המבצע, קרי עד סוף שנת 2015.

ישראל וייס: הדוח התפרסם בדצמבר 2015.

ישראל וייס: מאז המבצע חל שינוי משמעותי בהיערכות לטיפול בנפגעי חרדה בעקבות הרפורמה בבריאות הנפש בעת שגרה, שהחלה כבר בשנת 2015, ורפורמה בעת חירום שהחלה בשנת 2018, שעיקרה לענייננו: העברת האחריות לטיפול בנפגעי חרדה בחירום לקופות החולים וביטול מרכזי התמיכה הנפשיים ברשויות המקומיות.

ישראל וייס: אנחנו נתייחס לזה בהמשך.

ישראל וייס: אני אציין שבמהלך הביקורת נבדקו רשויות מקומיות בטווח של 0 עד 7 ק"מ מגבול עזה, כיישובי עוטף עזה, ורשויות מקומיות בטווח של עד 40 ק"מ.

ישראל וייס: הנושאים המרכזיים שבדקנו הם: הפעלת מרכזי חוסן – בזמנו היה מדובר על חמישה מרכזי חוסן ביישובי עוטף עזה, אחד בשדרות וארבעה במועצות אזוריות; הפעלת אתרי דחק, מת"נים – מרכזי תמיכה נפשיים; רישום ודיווח – קיום מאגר מידע זמין על נפגעי חרדה; הדגשנו את עניין הפזורה הבדואית בנגב; פעולות לטיפול בילדים ובבני נוער נפגעי חרדה בתקופה שלאחר מבצע צוק איתן.

ישראל וייס: ברור שבמהלך המבצע בתי הספר היו סגורים, התלמידים היו ספונים בבית ולכן הפעילות הייתה לאחר החזרה ללימודים.

ישראל וייס: נתוני מפתח: אני אתייחס לנתון של סך נפגעי חרדה שטופלו.

ישראל וייס: המידע בעניין זה מבוסס על דיווחים חלקיים שהועברו למשרד הבריאות.

ישראל וייס: אני ארחיב על כך בהמשך.

ישראל וייס: הנתונים הנוגעים לתלמידים התקבלו ממשרד החינוך.

ישראל וייס: לעניין מרכזי החוסן – אני אציין כי מאז הדוח נוספו שני מרכזי חוסן:

ישראל וייס: אחד בבאר שבע עבור הפזורה הבדואית בנגב; השני – השנה נפתח מרכז חוסן באשקלון.

ישראל וייס: ליקויים בהפעלת מרכזי חוסן: אנחנו מציינים שעיקרי הליקויים קשורים אחד בשני.

ישראל וייס: ההמלצות שהמלצנו בדוח מחדדות את עניין הליקויים והתיקונים המתבקשים.

ישראל וייס: הליקויים: מחסור בכוח אדם מקצועי; קשיים בגיוס כוח אדם מקצועי להפעלת מרכזי חוסן; עומס עבודה רב ושחיקה.

ישראל וייס: צריך להבין שחלק מהמטפלים היו בבית, הורים לילדים או שהבעל במילואים וכן הלאה; מצאנו גם ששני מרכזי חוסן מתוך החמישה פעלו במבנים שאינם ממוגנים.

ישראל וייס: יש פרק שלם בדוח על הנושא הזה.

ישראל וייס: המלצות: המלצנו בדוח להבטיח את זמינותו של כוח אדם ייעודי למתן מענה ראשוני לנפגעי חרדה; המלצנו שמשרד החינוך יפעל בשיתוף עם הרשויות המקומיות להידוק שיתוף הפעולה בין עובדי השירות הפסיכולוגי החינוכי למרכזי חוסן בשעת חירום.

ישראל וייס: רבותיי, זה גורם מאוד-מאוד חשוב ומקצועי ויש לו עניין רב ומשקל רב בטיפול; דיברנו על מיגון המרכזים שאינם ממוגנים; אני חושב שההערה החשובה ביותר לדעתנו היא: ראוי שכל הגופים הנוגעים לטיפול בנפגעי חרדה יבחנו את התרומה של המרכזים, יפיקו את הלקחים הנדרשים מאופן הפעלתם וישקלו את הצורך בהקמת מרכזי חוסן ברשויות מקומיות נוספות.

ישראל וייס: היום יש ביו"ש חמישה מרכזי חוסן ותו לא.

ישראל וייס: אם תרצו, אני ארחיב בהמשך על כך.

ישראל וייס: למשל, יש ערים שהן במרחק של 8 ק"מ ואין להן מרכז חוסן.

שלמה קרעי: נתיבות למשל.

ישראל וייס: נכון.

ישראל וייס: הפעלת אתרי דחק או מת"נים – מרכזי תמיכה נפשית: כפי שציינתי בתחילת דבריי, הממצאים והליקויים רלוונטיים לתקופת הדוח.

ישראל וייס: אני אזכיר שוב את הרפורמה בבריאות הנפש והעברת נושא החירום לקופות החולים.

ישראל וייס: פה אני אציין את חוזר מנכ"ל משרד הבריאות מנובמבר 2018 בעניין מענים לטיפול בנפגעי חרדה.

ישראל וייס: כנגזרת מהחוזר, בשנת 2018 בוטלו המת"נים ברשויות המקומיות.

ישראל וייס: היו אז בין 40 ל-50 והיו תוכניות להכפיל את הכמות.

ישראל וייס: זה בוטל.

שלמה קרעי: איך שולבו המת"נים בתוך מרכזי החוסן?

ישראל וייס: הם לא היו משולבים.

ישראל וייס: במקומות שהיו מרכזי חוסן לא היו מת"נים.

ישראל וייס: באשקלון למשל, היה מת"ן ולא היה מרכז חוסן.

ישראל וייס: הערנו שם הערות על אופן הפתיחה וכו'.

ישראל וייס: הכי מעניין שביוני 2014 משרד הבריאות שינה את הנוהל ורוקן אותו מתוכן.

ישראל וייס: הדבר השפיע על ההפעלה בעתות חירום.

ישראל וייס: אגב, הנוהל השתנה שבועיים לפני תחילת מבצע צוק איתן.

ישראל וייס: מצאנו שרשויות מקומיות לא פתחו ולא הפעילו את המת"נים או הפעילו אותם חלקית, בעיקר בשל מחסור בכוח אדם ייעודי.

ישראל וייס: המת"נים לא היו ערוכים לטיפול בילדים ובבני נוער נפגעי חרדה.

ישראל וייס: המלצותינו: על הרשויות להיערך מבעוד מועד, כמובן בשגרה, להפעלתם בשעת חירום; להכשיר את המת"ן ולהתאימו לטיפול בילדים ובבני נוער; להיערך בשגרה לשיבוץ השירות הפסיכולוגי החינוכי כחלק מכוח האדם הייעודי.

שלמה קרעי: בעצם אתה אומר שלא רק שלא שמעו להמלצות, אלא הייתה רגרסיה משמעותית מאוד – ביטלו לגמרי את המת"נים.

ישראל וייס: ברשותכם, אם תרצו, אני אתייחס לזה מעט בהמשך.

זיאד אסעד: זה תוך כדי הביקורת.

זיאד אסעד: היה לנו ויכוח לא קל עם משרד הבריאות בעניין אותו חוזר.

ישראל וייס: בעניין הנוהל.

ישראל וייס: הנוהל לא אפשר לרשות להעביר למשל רופא, אחיות וכן הלאה.

ישראל וייס: זה כתוב במפורש בדוח.

ישראל וייס: היו לנו המון הסתייגויות בנושא הזה והם כתובים בספר דברי הדוח.

ישראל וייס: רישום ודיווח וקיום מאגר מידע זמין על נפגעי חרדה: זה נושא חשוב מאוד.

ישראל וייס: ראינו שמשרד הבריאות לא דרש ולא קיבל באופן שוטף דיווחים על נפגעי חרדה שאותרו וטופלו.

ישראל וייס: תבינו, היו המון גורמים שטיפלו בנפגעי חרדה; טפסים לקליטת פונים שמולאו במת"נים לא הועברו למשרד הבריאות וזאת בניגוד לנוהל המת"נים; לא בוצע רישום על הטיפול בנפגעי חרדה שלא במסגרת מרכז התמיכה הנפשית; משרד הבריאות לא דרש דיווח על הפעולות שנעשו אחרי המבצע לאיתור וטיפול בנפגעי חרדה.

ישראל וייס: ברור שהנושא של נפגעי חרדה, מעבר לטראומה ולפוסט טראומה, זה נושא מתגלגל ונמשך.

ישראל וייס: כלומר אחרי המבצע הייתה חובה להתייחס אליהם.

ישראל וייס: בהמלצות הדגשנו: ראוי שמשרד הבריאות ידרוש להעביר אליו דיווחים באופן שוטף; שיקבע מהו המידע החיוני הראשוני הנחוץ לו; שינחה את כל גורמי האיתור של נפגעי חרדה ואת הגורמים המטפלים בהם להעביר לו מידע שוטף המפרט את המאפיינים של נפגעי החרדה; על הרשויות המקומיות לתעד את המקרים של נפגעי חרדה שאותרו וטופלו ולהעביר את הדיווחים למשרד הבריאות; תיעוד כאמור ישמש כלי לקיום תהליך הפקת לקחים, שיפור איכות הטיפולים והיערכות עתידית.

שלמה קרעי: פשוט ביטלו את הכלי וכל ההנחיות לא בוצעו.

ישראל וייס: הכלי בוטל ב-2018.

ישראל וייס: ברשות

ישראל וייס: כם אני לא ארחיב, אולי אחר כך ולא למיקרופון.

ישראל וייס: הפזורה הבדואית בנגב: ביקרנו בפזורה, ברשויות ובדקנו את הנושא לעומק.

ישראל וייס: כזכור, היו נפגעים בנפש, שני ילדים שנהרגו והיו פצועים.

ישראל וייס: כמובן שמדובר על אוכלוסייה ייחודית ומיוחדת.

ישראל וייס: ליקויים: ראינו שהיו קשיים רבים במתן מענה לנפגעי חרדה בקרב הפזורה בשל הפיזור הגיאוגרפי של האוכלוסייה, מעברים בלתי נגישים, היעדר מוקדים ומרכזים למתן תמיכה נפשית ראשונית; מחסור במטפלים מקומיים, מיומנים וקשיים בגיוסם.

ישראל וייס: המלצות: יש למצוא פתרונות הולמים למתן טיפול בנפגעי חרדה בקרב הפזורה.

ישראל וייס: לשמחתנו, ואנחנו מציינים זאת בגאווה, בסוף שנת 2015 נמסר לנו ממשרד הבריאות – זאב מסר לנו את זה בדיון השני פה שהיה אז - שנפתח מרכז חוסן לפזורה בבאר שבע.

ישראל וייס: אנחנו בקשר איתם והם עושים עבודת קודש.

ישראל וייס: פעולות לטיפול בילדים ובבני נוער נפגעי חרדה בתקופה שלאחר מבצע צוק איתן: אני מדגיש, לאחר המבצע.

ישראל וייס: כמו שאמרתי, במהלך המבצע הילדים היו בבית, בתי ספר היו סגורים וכו'.

ישראל וייס: הנושא הזה מאוד רגיש, עם חשיבות רבה, ראינו את המשקל הרב של הפסיכולוגים החינוכיים בטיפול בילדים ובבני נוער במסגרות החינוך במהלך המבצע ולאחריו.

ישראל וייס: מגיע צל"ש למשרד החינוך על איתור וטיפול ובילדים ובבני נוער, לרבות העברת תקציבים ייעודיים לכך.

ישראל וייס: הליקויים שמצאנו: קשיים בכל הנוגע ליישום החלטות משרד החינוך על הקצאת שעות טיפול.

ישראל וייס: "הקצאת שעות טיפול" – כמובן שמדובר גם בהיבטים כספיים; ברשויות המקומיות היה חסר גורם המרכז את המידע על הילדים ובני הנוער נפגעי חרדה ועל הטיפול הניתן להם.

ישראל וייס: כזכור, בהתחלה ציינתי שנתונים של איתור וטיפול בילדים הגיעו ממשרד החינוך באמצעות אותם גורמים מקצועיים כשנפתחו בתי הספר.

שלמה קרעי: הילדים טופלו במסגרת בתי הספר?

ישראל וייס: אכן.

ישראל וייס: יש פה סוגיה מאוד מעניינת, אני אתייחס אליה בהמשך.

ישראל וייס: מנהלי השפ"ח נתקלו בקשיים באיתור מומחים ובגיוסם; היו רשויות מקומיות שהתחילו בתהליכי התקשרות עם מטפלים, עם מומחים, עם אנשי שפ"ח וכו', אבל התהליכים התחילו ולא הסתיימו.

ישראל וייס: המבצע נגמר וזה נפסק.

ישראל וייס: ציינו שעליהם להשלים את הפעולות.

ישראל וייס: בנקודות לשימור אני מציין: יש חשיבות רבה לפעולות משרד החינוך לאחר המבצע לאיתור ילדים ובני נוער נפגעי חרדה ולהקצאת משאבים.

ישראל וייס: משרד החינוך נתן 23 מיליון שקל לשעות טיפול ורח"ל נתנו עוד 5 מיליון.

ישראל וייס: זו הייתה נקודת אור מאוד חשובה וציינו את זה בדוח.

שלמה קרעי: במסגרת בתי הספר.

ישראל וייס: כן.

ישראל וייס: ברשותך, בסיום אני רוצה להגיד משהו בעניין הזה.

ישראל וייס: נושא נוסף – גיוס והדרכה של כוח אדם לתמיכה ולמתן מענה ראשוני לנפגעי חרדה: כמובן שמה שבלט זה מחסור בעובדים סוציאליים ופסיכולוגים חינוכיים, ובכלל במטפלים מתחומים שונים, וקשיים בגיוסם במהלך המבצע.

ישראל וייס: זה כמובן פונקציה של אפשרות להגיע, הפגזות, משפחה בבית וכו' או בעל במילואים; ציינו שהקשיים גרמו לפגיעה ביכולת לאתר נפגעי חרדה ולהעניק להם טיפול.

ישראל וייס: המלצות: על הרשויות המקומיות, בתיאום עם משרדי החינוך והרווחה, יפעלו להכשרתו ולזמינותו של כוח אדם ייעודי לסיוע בשעת חירום ולבנייה של מערך טיפולי רחב.

ישראל וייס: נקודה לשימור: בהזדמנות הזאת אני מבקש להתייחס לפעילות הברוכה ולתרומה של ארגוני המגזר השלישי.

ישראל וייס: אני לא אזכיר את כולם, ויסלחו לי אלה שאני לא מזכיר אותם, כמו נט"ל, עמך וער"ן.

ישראל וייס: העבודה שלהם הייתה במהלך המבצע ולאחריו.

ישראל וייס: כמו כן, אני מציין את הפעילות של הקואליציה הישראלית לטראומה, שהיא הגורם המקצועי המנחה את מרכזי החוסן.

ישראל וייס: בין יתר הפעולות שלהם הם גם מדריכים ומכשירים מטפלים.

ישראל וייס: הם למעשה הפרויקטור שזכה במכרז של משרד הבריאות.

ישראל וייס: הם עושים עבודה נאמנה עם אנשי מקצוע.

ישראל וייס: לפני הסיכום אני אציין – אולי זה יהיה חדש – שמשרד מבקר המדינה נמצא בימים אלה בעיצומה של בדיקה על היערכות הרשויות המקומיות לטיפול בנפגעי חרדה בעת חירום בכל רחבי הארץ, בדגש על צפון הארץ ודרומה.

ישראל וייס: אנחנו נמצאים ברשויות, בקופות החולים, בבתי החולים, במשרד הבריאות, בכל מקום, ואוספים חומרים ונתונים, לרבות במרכזי החוסן וכו'.

שלמה קרעי: איך אתם מתייחסים במסגרת הביקורת החדשה לעניין הזה שהזכרת קודם?

ישראל וייס: ברשותך, אני אתייחס לזה בסוף.

ישראל וייס: אני חייב להגיד שאנחנו מנועים מלדבר על זה עכשיו.

ישראל וייס: הדוח עוד לא נכתב, אנחנו אוספים חומר ואנחנו לא יכולים לתת מידע, מה גם שהגופים המבוקרים לא נמצאים.

זיאד אסעד: עכשיו אנחנו בשלב איסוף החומרים.

זיאד אסעד: בגלל הקורונה היה עיכוב מסוים.

זיאד אסעד: אנחנו מתייחסים לחלק מההיבטים שעלו בדוח הקודם.

שלמה קרעי: בין השורות שלך היה נשמע שיש ביקורת לא פשוטה.

ישראל וייס: זו לא הייתה הכוונה, אבל המבין יבין.

ישראל וייס: עם כל הכבוד, אנחנו מנועים.

ישראל וייס: בסיכום כתבנו: משרדי הממשלה, רשויות מקומיות וארגוני המגזר השלישי מפתחים מנגנוני התערבות ראשוניים ומיידיים.

ישראל וייס: זה מאוד חשוב.

ישראל וייס: ברור שלמענה הראשוני יש משקל רב.

ישראל וייס: מדברים על כ-90% מנפגעי החרדה שחוזרים למוטב.

ישראל וייס: אבל אם חס וחלילה זה ממשיך, טיפול בפוסט טראומה שווה בערך את כל הטיפול מבחינת עלויות; המת"נים היו למעשה חלק ממערך הטיפול הראשוני בעת חירום; היעדר רישום ודיווח מלאים על הטיפול מנע ממשרד הבריאות ומהרשויות המקומיות לקבל מידע חיוני לצורך מילוי תפקידם; ציינו שעל הגורמים המעורבים בטיפול בנפגעי החרדה להתוות מדיניות משותפת ומתואמת שתאפשר טיפול מיטבי לנפגעי חרדה בעתות חירום.

ישראל וייס: בדוח שיתפרסם באמצע השנה הבאה אנחנו נתייחס גם למדיניות ולעניינים שנעשו.

ישראל וייס: אני לא יכול להרחיב כמובן, אבל אנחנו נתייחס; אנחנו מציינים בחיוב את פעילותו של משרד החינוך בתחום האיתור והטיפול בילדים נפגעי חרדה לאחר המבצע; ציינו את הנחיצות בהפעלתו של מערך החינוך ברשויות המקומיות – כמובן שרשות מקומית היא רשות חינוכית ויש לה את כל האמצעים לשיתוף הפעולה – כחלק מהיערכות והתנהלות בעת חירום, בכל הנוגע לאיתור ילדים ובני נוער נפגעי חרדה לטיפול בהם.

ישראל וייס: אני אוסיף שבחוזר מנכ"ל משרד החינוך יש חוזר מיוחד: הפעלת צל"ח בבתי ספר – צוות לשעת חירום – והם מתייחסים גם לנושא הזה.

שלמה קרעי: תודה רבה לכם, זיאד וישראל.

שלמה קרעי: אני מבקש לפתוח את הדיון עם נציגים מהרשויות המקומיות.

שלמה קרעי: אני אשמח אם הנציגים יתייחסו גם להיבט של משבר הקורונה שאנו בתוכו.

שלמה קרעי: יש רשויות שבהן יש יותר חרדה, המגפה משתוללת שם יותר ואחוזי התחלואה גבוהים יותר.

שלמה קרעי: אני מבקש לדעת אם ברשויות נערכו או נערכים גם לנושא הטרור והביטחון וגם לנושא שאנחנו חווים בתשעת החודשים האחרונים וכן את סטטוס הטיפול.

ישראל וייס: ברשותכם, עוד הערה אחת לעניין המימון.

ישראל וייס: אני רוצה לציין את נוהל חרדה של המוסד לביטוח לאומי שהתחיל בשנת 2007 או 2008.

ישראל וייס: זה גורם שמממן בין 12 ל-24 טיפולים לנפגעי חרדה, אבל רק כתוצאה מאירועים ביטחוניים.

ישראל וייס: שוב, אפשר לציין את זה לחיוב.

ישראל וייס: זה נשמט ממני קודם, אבל מגיע להם.

שלמה קרעי: מצוין.

שלמה קרעי: כל השאלה היא למה עדיין לא קמו מרכזי חוסן בכל המקומות שזקוקים להם.

ישראל וייס: יש ועדת חוסן עליונה שהוקמה על ידי משרד הבריאות.

שלמה קרעי: נציגת עיריית נתיבות – השכנה שלנו, של שדות נגב, נמצאת 8 ק"מ מגבול עזה – מרים דידי, בבקשה.

מרים דידי: שלום לכולם.

מרים דידי: אני מנהלת אגף הרווחה בעיריית נתיבות.

מרים דידי: אני שמחה להיות במפגש הזה, כי הוא מאוד משמעותי וחשוב בטיפול בכל נפגעי החרדה.

מרים דידי: קודם התייחסתם לנושא החינוך, אבל משרד החינוך נותן שירותים לילדים עד גיל 18, אבל פה בעיר יש לנו גם אוכלוסיות אחרות שזקוקות לסיוע, ליווי ותמיכה וייעוץ, בעיקר-בעיקר בתקופות של פיגועים ביטחוניים, אבל גם בתקופת הקורונה.

מרים דידי: אנחנו עובדים בשיתוף מחלקת החינוך ואגף שפ"י אצלנו ונותנים מענה לאוכלוסיות שזקוקות.

מרים דידי: מייד עם תחילתו של אירוע ביטחוני אנחנו פותחים את מרכז הדחק.

מרים דידי: בהתחלה מרכז הדחק שלנו לא היה ממוגן וזה היה חסר תועלת להביא אנשים נפגעי חרדה למקום שאינו ממוגן.

מרים דידי: זה אחד הדברים שהעליתי בפני ישראל וייס, נציג משרד מבקר המדינה, כיוון שאי אפשר להביא אנשים שנמצאים ברגע זה במצב חרדה למקום לא ממוגן.

מרים דידי: תודות למשרד הרווחה שמיגנו לנו את המקום הזה בעלות של כמיליון שקלים, היום המקום ממוגן יותר.

מרים דידי: נכון שהוא לא הכי טוב שבעולם, הוא לא מרכז חוסן ולא מרכז דחק כמו שהיה צריך להיות, אבל כרגע זה מבנה שניתן לתת בו שירות.

מרים דידי: בנתיבות אין מרכז חוסן ואנחנו לא נותנים שירות הולם ומקצועי לאוכלוסייה שצריכה לקבל את השירות הזה, וחבל.

מרים דידי: חבל, כי העזרה המיידית לאנשים שנפגעים, ממש בחצי שעה או השעה הראשונה, היא משמעותית מאוד לשיקום ולקיצור כל תהליכי השיקום של האנשים.

מרים דידי: לא תמיד אנחנו מצליחים להגיע, גם בגלל שאין מקום, גם בגלל שאין מספיק כוח אדם מקצועי, גם בגלל שאין את כל המשאבים, ובעיקר-בעיקר בגלל שאין מרכז חוסן שייתן את המענה.

מרים דידי: כמעט שלא היו טיפולים רגשיים בעיר.

מרים דידי: בשנה האחרונה קיבלנו קצת כסף מאיזשהו גורם נוסף והפנינו לשם אנשים שמקבלים טיפול רגשי, גם במסגרת נט"ל וגם בעקבות פנייה שלנו לאמונה, ארגון שיש לו אנשי מקצוע, אליהם אני מפנה גם אוכלוסייה מבוגרת יותר שצריכה את הטיפול הזה בנפגעי חרדה.

מרים דידי: אני מקווה שסוף-סוף יהיה מרכז כזה בנתיבות, שאולי יכול להיות גם אזורי, שייתן את המענה לסביבה הקרובה, כי בעתות חירום המספרים גדלים ונשארות אחר כך הרבה עכבות שצריך להמשיך ולטפל בהן.

מרים דידי: כולנו ביחד נמצאים באותה סירה וצריך לדאוג למענים האלה.

מרים דידי: טוב שזה יהיה עכשיו, כשהתקופה יחסית רגועה, ולא להמתין חלילה לתקופות קשות יותר שלעתים מגיעות אלינו.

שלמה קרעי: מה לדעתך החסם שמונע הקמה של מרכז חוסן בנתיבות?

שלמה קרעי: לעירייה יש מבנה?

מרים דידי: לנתיבות יש בעיה קשה של מחסור במבני ציבור.

מרים דידי: אני מצטערת להגיד לכם, אני בעצמי מפעילה מועדוניות לילדים – מדובר בילדים ממשפחות בעייתיות, מורכבות, שהילדים לא יכולים להיות בבית, בעצם צעד אחד לפני שאני מוציאה את הילדים האלה מהבית.

מרים דידי: אני מנסה לעשות גם טיפול בתוך המשפחה וגם לתת מענים לילדים האלה בתוך הקהילה כדי למנוע הוצאתם מהבית, כי הוצאה של ילד כזה מהבית כרוכה בעלויות אסטרונומיות למדינה והרבה פעמים גם פוגע בילד שלא יכול להיות בקהילה שהוא מכיר ושמטיבה איתו.

מרים דידי: אם אני מפעילה מסגרות כאלה במקלטים, תארו לעצמכם שבעת חירום המקומות האלה הופכים להיות לשימוש הציבור והילדים יוצאים החוצה ולכן אני לא יכולה להפעיל בחירום את המסגרות, כיוון שאין לי מקום.

מרים דידי: לא רק זאת, אחר כך אני מקבלת את המקומות האלה הרוסים לגמרי וצריך להשקיע עוד פעם זמן וכסף כדי לשפץ אותם.

מרים דידי: זו פשוט קטסטרופה, צריך לחשוב ולתת את הדעת על כל המרכיבים של הבעיה.

מרים דידי: אם יהיה מרכז חוסן ראוי, עם חדרי טיפול, עם מקום לעבודה קבוצתית ולעבודה טיפולית פרטנית, גם עם פסיכיאטר ופסיכולוגים שיהיו במקום, נוכל גם למזער את הנזקים, גם לתת מענה טוב וסוף-סוף גם יהיה משהו אזורי, משמעותי, כדי שנוכל לתת את השירות לכולם, לאו דווקא לילדים שמקבלים סיוע מנט"ל.

מרים דידי: בנתיבות אין מבני ציבור.

מרים דידי: בעיר שלנו אין שום דבר, אין מקומות פנויים שהיינו יכולים לשפץ כדי לתת שירות.

מרים דידי: צריך לזכור שאנחנו עיר בהתפתחות עצומה, גדלה בקצב של בין 4 ל-5 אחוזים.

מרים דידי: יש לנו גם הרבה משפחות ברוכות ילדים והרבה פעמים ההורים חסרי אונים ואנחנו מחויבים לחשוב על המשפחות האלה ולכן חשוב שיהיה לנו מרכז חוסן כמו שצריך.

שלמה קרעי: כלומר, גם אם מקבלים היום את כל האישורים להקמת מרכז חוסן, זה לא דבר מיידי, ייקח שנה וחצי-שנתיים עד להקמה.

מרים דידי: אני יודעת שבמהלך 10 שנים אנחנו במשא ומתן עם מדינת ישראל להכיר בצורך להקים מרכז חוסן.

מרים דידי: כתבנו עשרות מכתבים, יחיאל פנה למשרד הביטחון, למשרד הקליטה, למשרד החינוך, למשרד הרווחה ולכולם, כדי שכל אחד יממן חלק מסוים ונבנה את המקום הזה.

מרים דידי: לא הצלחנו בעניין הזה.

מרים דידי: לפני כשנה הייתה ועדת גרוטו ואני יודעת שאישרו לנו מרכז חוסן בנתיבות, אבל בשלב הזה אני לא רואה שזה קורם עור וגידים, חוץ מאשר קבלת החלטה.

ישראל וייס: מרים, תודה.

ישראל וייס: אני חייב לציין את המסירות של גברת דידי ושל שועא, מנהלת השפ"ח.

ישראל וייס: ביקרתי שם לאחר המבצע והן אמרו: ישנו פה במקלט של השפ"ח וטיפלנו בילדים.

ישראל וייס: מסירות ראויה לשמה.

ישראל וייס: אנחנו כמובן בקשר איתן גם היום.

ישראל וייס: אני אציין עוד בעניין המימון של מרכזי החוסן, אדוני היושב-ראש.

ישראל וייס: תקציב מרכזי החוסן אינו חלק מבסיס התקציב של מדינת ישראל, אלא מאושר כל שנה בהחלטת ממשלה.

ישראל וייס: אני לא ארחיב, יש הרבה גורמים שרואים בזה בעייתיות, אבל זה לפתחכם.

שלמה קרעי: בהחלט.

שלמה קרעי: תודה.

שלמה קרעי: יושב-ראש מרכז המועצות האזוריות שי חג'ג', בבקשה.

שי חג'ג': שלום, אדוני היושב-ראש.

שי חג'ג': הצטרפתי לדיון קצת באיחור, הייתי בדיון אחר, אני מתנצל.

שי חג'ג': שמעתי את הסיפא של הדברים של מרים דידי ואני חושב שהיא צודקת במאה אחוז.

שי חג'ג': בכלל, כל ההחלטה לגבי עוטף עזה, שנקבעה לפני עשרים שנה, של השבעה ק"מ, היא ממש לא רלוונטית, בטח לא היום.

שי חג'ג': הטיל לא יודע להפריד בין שבעה ק"מ לשמונה ק"מ.

שי חג'ג': מועצה אזורית מרחבים נמצאת במרחק שבעה ק"מ ו-100 מטר ולכן היא אינה מוגדרת עוטף.

שי חג'ג': יש לנו יישובים, כמו ניר משה או ניר עקיבא או שבי דרום, שנמצאים במרחק שבעה ק"מ ו-100 מטר.

שי חג'ג': אין לנו שום שירות שמאפשר טיפול בילדים.

שי חג'ג': גם אם אני אקח את שירות השפ"ח שלנו, הוא כולל בסך הכול שני פסיכולוגים, וזה במועצה של כמעט 14,000 תושבים, באזור מאוד-מאוד מורכב.

שי חג'ג': לא צריך לספר לכם איזה רגרסיה יש אצל הילדים ברגע שיש רק אזעקה, אפילו אזעקת שווא, כל הטיפול שעברו הילדים לא משנה וצריך לחזור אחורה ולהתחיל את הטיפול מחדש.

שי חג'ג': אני מדבר איתכם לא רק על ילדים קטנים, אלא בני 13, בני 14, שגדלו לתוך התהליך הזה, לתוך המקום הזה.

שי חג'ג': לכן מרכזי חוסן זה כבר לא לוקסוס, זו לא בקשה שהיא אקסטרא, אלא טיפול יום-יומי בילדים שלנו.

שי חג'ג': פנינו לא מעט בהקשר הזה, כמו שעשה ראש עיריית נתיבות, ובאופקים זה אותו סיפור.

שי חג'ג': אין לנו מרכזי חוסן שיודעים לטפל בילדים שלנו.

שי חג'ג': בסופו של דבר אנחנו מגדלים פה דור שיש לו עכבות שהוא מושך בעקבות המצב הביטחוני.

שי חג'ג': מי שמכיר את האזור הזה יודע שזה לא משהו שהולך להיות יותר טוב.

שי חג'ג': אני לא רואה איזה שקט עכשיו שיהיה לאורך שנים.

שי חג'ג': אנחנו יודעים שכל כמה חודשים יש פה איזשהו אירוע וכל פעם חוזרים אחורה, כמעט ליום האפס.

שי חג'ג': אני מבקש מהוועדה הנכבדה הזאת להורות למי שצריך להורות, לפחות באזורים האלה של עד 20 ק"מ מגבול עזה, שיהיו מרכזי חוסן בכל רשות, בהתאם לגודל של היישוב.

שי חג'ג': אני לא מבקש להקים מרכזים ענקיים שיכילו עשרות עובדים, אבל בהתאם לצורך.

שי חג'ג': שאנשי המקצוע יקבעו מה הצורך ואנחנו נשמח להקים אותם מחר בבוקר.

שלמה קרעי: תודה רבה.

שלמה קרעי: יונתן שושן, הקואליציה הישראלית לטראומה, בבקשה.

יונתן שושן: תודה רבה על זכות הדיבור, תודה רבה על קיום דיון בנושא כזה חשוב.

יונתן שושן: אני רוצה להתייחס לכמה נקודות שהמבקר דיבר עליהן, לספר מה המצב בימים אלה.

יונתן שושן: לגבי הטיפול בנפגעי חרדה בשטח, כל סוגיית המת"נים – מרכזי החוסן מפעילים מתן מענה מלא לתושבים בכל העוטף.

יונתן שושן: לצערנו זה תורגל הרבה מאוד פעמים, גם בצוק איתן וגם מאז, לתת מענה בזמן חירום, בזמן הסלמה, לכל מי מהתושבים שצריך את זה, כולל פעולות של reaching out להגיע לתושב עצמו, לביתו, למקום שלו.

יונתן שושן: כלומר, יציאה של מטפלים לשטח.

יונתן שושן: זה פועל בצורה מלאה.

יונתן שושן: לעניין החוסר בכוח אדם והשחיקה של המטפלים – אין לנו מחסור בכוח אדם.

יונתן שושן: הוכשרו ומוכשרים כל הזמן המון מטפלים במגוון שיטות טיפוליות מהשורה ראשונה, טיפול ממוקד בטראומה.

יונתן שושן: בוצע מחקר על ידי פרופ' זהבה סולומון, בהזמנת הביטוח הלאומי, שבדק את האפקטיביות של הטיפול והוכח שם שהטיפול שניתן במרכזי החוסן מאוד-מאוד אפקטיבי.

יונתן שושן: לעניין מעבר הנתונים – נבנתה מערכת ייעודית למרכזי החוסן לשם העברת נתונים, ביצוע חתך נתונים על פי כל המשתנים ומאפיינים שמאפשרים לנו גם לבצע פעולות קהילתיות וקבוצתיות בנושא.

יונתן שושן: כרגע יש יכולת להעביר ויש פורמט.

יונתן שושן: משרד הבריאות העביר אלינו פורמט שבו הוא מבקש שנעביר לו את כל הנתונים.

יונתן שושן: לגבי איתור ילדים ובני נוער – המבקר דיבר הרבה על הפעולות שמשרד החינוך מבצע.

יונתן שושן: צוק איתן היה בקיץ ומרכזי החוסן פעלו כל הקיץ.

יונתן שושן: משרד החינוך מבצע כל הזמן פעולות של reaching out.

יונתן שושן: כל שנה יש לנו תוכניות לאלפי ילדים ובני משפחותיהם בקהילה, במקום שלהם, לפי המאפיינים הייחודיים שלהם, לפי הצרכים, מרמת מתן כלים, תפקיד וכלים מאוד מקצועיים.

יונתן שושן: לסיכום, כל הליקויים שדוברו עליהם בדוח תוקנו.

יונתן שושן: לגבי המבנים – היום בונים בשדות נגב וחוף אשקלון מבנה ממוגן.

יונתן שושן: התושבים שנמצאים בעוטף והקולות שעולים גם מראשי הרשויות וגם ממלאי התפקידים וגם מההנהגות של היישובים מראים שהם מאוד שבעי רצון מהמענה שניתן להם סביב החרדה שעולה.

יונתן שושן: משם אנחנו מבינים את הקריאה של ראשי הרשויות שמעבר לשבעה ק"מ, שכמובן גם הם סובלים מאוד מהמצב הביטחוני, שגם הם רוצים לקבל גם שירות דומה, מתוך הבנה שזה שירות שעוזר להם מאוד ועובד בתיאום בצורה יפה.

יונתן שושן: אנחנו רואים את ההשפעה החיובית של מרכזי החוסן ואנחנו יכולים להבין את הקריאה ואת הרצון של ראשי הרשויות לקבל גם הם מרכזי חוסן שייתנו שירות לתושבים שלהם.

יונתן שושן: אני רוצה להדגיש שמרכז חוסן יכול לקום תוך שלוש שעות, זה מה שקרה באשקלון.

יונתן שושן: באשקלון הייתה הסלמה ותוך שלוש שעות נפתח מרכז חוסן בזכות המערך הרחב שנבנה.

יונתן שושן: עכשיו מרכז החוסן פועל, מבצע הכשרות, עובד בשיתוף פעולה עם האגפים השונים של העיר ומקדם את החוסן של התושבים.

שלמה קרעי: תודה.

שלמה קרעי: חבר הכנסת מאיר כהן, בבקשה.

מאיר כהן: אני מצטער, אדוני, שהצטרפתי רק עכשיו לדיון, אבל מצאתי חובה להגיע לכאן עכשיו כי בשעה אחת יש לנו עוד דיון.

שלמה קרעי: יש לך חובה להגיע, אתה איש הנגב.

מאיר כהן: לגמרי.

מאיר כהן: בצוק איתן הייתי שר הרווחה ועברתי וראיתי את העבודה יוצאת הדופן של מרכזי החוסן תחת אש.

מאיר כהן: אני רוצה לסכם את הדברים במשפט אחד ולהגיד שזה שב-2020 הנושא החשוב הזה עדיין עולה לדיונים בוועדות הכנסת וכל פעם עולים ראשי הרשויות, אנשים ואנשי מקצוע ומנסים לשכנע את כנסת ישראל בחשיבות העניין, כנראה שכולנו נכשלנו.

מאיר כהן: מרכזי החוסן היו צריכים להיות חלק מכל רשות שסמוכה, גם בצפון וגם בדרום, כי ההשפעה שלהם על הקהילה היא השפעה מכרעת, בצורה בלתי רגילה.

מאיר כהן: במקום שיש מרכזי חוסן, מתפקדים כמו שצריך.

מאיר כהן: אם יש את כל מה שיש מסביב – מבנה כמו שצריך, ואנשים שמקבלים את שכרם בזמן, ומתוקצבים, ויש להם שיח עם משרד הבריאות, עם משרד הרווחה, ועם משרד החינוך ועם הרשות המקומית – זה משנה את חיי הקהילה במקום.

מאיר כהן: לכן ככול שנבין את משמעות העניין – ולא רק אנשים שגרים שם, שלמה, גם מי שלא גר שם – יש בכוחה של הכנסת הזאת, של הממשלה הזאת, לשנות את פני המציאות ולתמוך בלי שום ויכוח במרכזי החוסן.

מאיר כהן: תודה.

שלמה קרעי: תודה.

שלמה קרעי: זו גם הקריאה שתצא מכאן בסוף הדיון.

ישראל וייס: אני רק אדגיש שמרכז החוסן פועל אורך כל השנה.

ישראל וייס: זה יתרון גדול, גם לטיפולי המשך וכו'.

שלמה קרעי: ישראל, האם תוכל לתאר לי בקצרה את מסגרת התקציב של מרכזי החוסן?

שלמה קרעי: אמרת שביטוח לאומי מממן את הטיפולים.

ישראל וייס: הוא מממן את הטיפולים, אבל יש כוח אדם, יש מבנה, תשלומים וכו'.

ישראל וייס: המסגרת התקציבית החלה ב-8 מיליון שקל, מממנים אותה ארבעה או חמישה משרדי ממשלה, אבל למשל את מרכז החוסן בבאר שבע מממן משרד ממשלתי אחר.

ישראל וייס: היום המסגרת היא כ-12 מיליון שקל.

שלמה קרעי: 12 מיליון שקל לשנה?

שלמה קרעי: דיברו כאן על עלויות של 1.5 מיליון.

ישראל וייס: למרכז אחד.

ישראל וייס: כל התקציב הוא כ-12 מיליון שקל, זה כ-1.5 מיליון למרכז אחד.

ישראל וייס: צריך רק להדגיש אם אין החלטת ממשלה בזמן, יש מכתבי פיטורין לעובדים, כי לא יודעים איך לממן את זה.

ישראל וייס: 12 מיליון שקל זה התקציב למרכזי החוסן בעוטף עזה.

שלמה קרעי: אמרת שאת הטיפולים מממן המוסד לביטוח לאומי.

ישראל וייס: הוא לא מממן את כל הטיפולים.

זיאד אסעד: זה לנוהל חרדה, זה משהו אחר.

ישראל וייס: נוהל חרדה זה לטיפולי המשך.

ישראל וייס: זאת אומרת, אם יש מישהו שהוכר , הוא מקבל בין 12 ל-24 טיפולים.

ישראל וייס: זה מימון נוסף.

ישראל וייס: לא תמיד זה המימון המלא.

שלמה קרעי: עיריית אשקלון, הוקם אצלכם מרכז חוסן חדש.

שלמה קרעי: ארז שטרית, בבקשה, תספר לנו מה היה לפני מרכז החוסן ומה קורה אחרי מרכז החוסן.

שלמה קרעי: לנו בשדות נגב היה מרכז חוסן מאז שאני זוכר, אז התרגלנו לזה.

שלמה קרעי: מה קורה בעירייה שלא היה בה ואיך החיים השתנו?

שלמה קרעי: איך הטיפולים?

שלמה קרעי: איך התושבים מרגישים עם זה, הם נושמים לרווחה יותר?

ארז שטרית: שלום לכולם.

ארז שטרית: המרכז באשקלון הוקם מתוך תפיסה והבנה שיש עיר של 160,000 תושבים שמאוד מטווחת.

ארז שטרית: כלומר, היריב הבין שמאוד קל לפגוע ונוצרה תופעה של ירי עצים, של מאות טילים בתקופה קצרה.

ארז שטרית: זה מייצר חרדה גדולה בעיר.

ארז שטרית: כך נולד הרעיון של ראש עיר שדוחף ומרכז חוסן שקם בזמן מאוד-מאוד קצר.

ארז שטרית: דברים שקמים בזמן קצר נותנים בדרך כלל מענה טוב, אבל זה פלסטר.

ארז שטרית: הציפייה שלנו באשקלון היא קודם כול להמשכיות.

ארז שטרית: צריך להגיד שהמרכז הזה מאוד מוצלח, מנוהל היטב, יש לו מנהלת – דפנה – שהיא נהדרת, יש פרסום מסיבי לציבור והציבור יודע להגיע למרכז.

ארז שטרית: יש הבדל בין זמן שגרה לזמן חירום.

ארז שטרית: די בזה שנפתח מקלטים כדי לראות נהירה למרכז החוסן.

ארז שטרית: יש הדחקה של הרבה מאוד אזרחים, ילדים והורים, בזמן שגרה וזה ממש פורץ כמתחילה מתיחות או אפילו איזושהי אזעקת שווא שלא היה מאחוריה שום ירי ואז אתה יכול לראות פיק, גל של אנשים שפונים לקבל עזרה.

ארז שטרית: אני מבקש לענות לשאלה של היושב-ראש לעניין הקורונה.

ארז שטרית: מה שמאפשר לנו לתת טיפה אוויר למרכז החוסן בתקופת הקורונה, זה הקמת איזשהו מוקד קורונה ייעודי יחד עם 106.

ארז שטרית: התושבים יודעים להגיע אליו ולפרוק אצלו את החששות.

ארז שטרית: יש שם הרבה אנשים שעברו הכשרה, דבר שמוריד מהלחץ במרכז החוסן.

ארז שטרית: אלמלא אותו מרכז, אנחנו מניחים כאן – הנחה לוגית – שמטבע הדברים אותם אנשים היו פונים למרכז החוסן ואז היינו נדרשים לתגבור מאוד משמעותי, כי כמות כוח האדם בשגרה היא קטנה.

ארז שטרית: צריך לומר שמרכז החוסן הוקם דה פקטו בשירות שהוא נותן, אבל המבנה עוד לא הוקם.

ארז שטרית: יש שטח.

ארז שטרית: מרכז החוסן חולק מבנה עם המרכז לאם ולילד, כאשר בקרקע ליד אמור לקום מרכז יביל, לא ממוגן.

ארז שטרית: אני שם לפני הוועדה את הנושא הזה, כי להקים מרכז חוסן לא ממוגן שאמור לעבוד דווקא בימים של עימות, נראה לי קצת בעייתי ונראה לי שצריך לדון בזה בנפרד ולחשוב איך מממנים מיגון של האירוע הזה.

ארז שטרית: דיברו פה על הנושא של תקצוב.

ארז שטרית: יש איזשהו מתח, אני יודע מדפנה המנהלת שהיא עדיין לא קבלה תקצוב לשנה הבאה, מה שאומר שבנקודת הזמן הזאת הכסף שקיבלנו להקמה הולך ואוזל ואנחנו לא יודעים מה יקרה ב-2021.

ארז שטרית: אנחנו מניחים, כמו שהדברים קורים, שזה ייפתר, אבל אנחנו כן חושבים שצריך לעשות את זה בצורה מסודרת ולא כל פעם להשאיר את זה בדלתא ולגרום גם לצוות של מרכזי החוסן פגיעה בחוסן.

ארז שטרית: אני אומר את זה בחיוך, אבל בסוף יציבות או חוסן זה פונקציה של עוגנים ושל יציבות בכל דבר בחיים.

ארז שטרית: באותו הקשר של הקורונה, אנחנו חושבים שלפעמים זה בא לידי ביטוי לאו דווקא בפחד מהנגיף עצמו, אלא יותר מכמות וסך השינויים שקורים בהנחיות של החברה אל מול האזרחים ופתאום הם מאבדים את הפרנסה, כן יש עסק או אין עסק, מותר, אסור, זה מייצר חוסר ודאות ובהכרח קליינטים חדשים למרכז החוסן.

ארז שטרית: נציגי המועצות אמרו פה דברים נכונים ואנחנו מאוד מתחברים אליהם.

ארז שטרית: אני מזכיר שאנחנו עם 160,000 תושבים.

ארז שטרית: זאת אומרת, הפער באשקלון הוא פער עצום, מודגש.

ארז שטרית: אם כבר מרכז החוסן הוקם, צריך להשלים את המשימה, לעשות את זה כמו שצריך.

ארז שטרית: יש אצלנו שטח, הסיפור הוא סיפור של תקציב מסוים שאפשר לכמת אותו, לצבוע אותו ולבנות מקום ראוי ולסגור את הסיפור.

ישראל וייס: רק נציין, ארז, שבמהלך מבצע צוק איתן אנשים הציפו את בית חולים ברזילי.

ישראל וייס: הייתה שם בעיה רצינית בנושא הזה.

ישראל וייס: נפגעי חרדה הציפו את בית החולים.

ארז שטרית: נכון.

ארז שטרית: צריך לומר שבית חולים ברזילי ועיריית אשקלון פועלים בשיתוף פעולה יוצא דופן.

ארז שטרית: אנחנו עובדים יחד בכל מה שאפשר לעשות ביחד, כי התפיסה היא סינרגיה.

ארז שטרית: זאת אומרת, אנחנו מנסים לייצר חיבור בין כל גופי ההצלה וגופי החירום לעירייה ולייצר מכפלת יכולות ולהגיד מילה טובה לברזילי, בוודאי.

שלמה קרעי: תודה.

שלמה קרעי: נמצא איתנו אלי שליין, מתנדב במרכז חוסן בשדרות.

שלמה קרעי: בבקשה.

אלי שליין: קודם כול, אני מתרגש.

אלי שליין: הייתי בוועדה ב-2016, היה לידי אלי שלי, זיכרונו לברכה, ממרכז חוסן באופקים.

אלי שליין: אותה ישיבה הייתה מאוד-מאוד סוערת.

אלי שליין: הנושא מאוד קרוב ללבי, אני אנסה לתמצת.

אלי שליין: אני נכה עם פוסט טראומה, לא עקב המצב הביטחוני אלא בגין משהו אחר.

אלי שליין: אני מטופל סדיר במרפאה וב-2014 המרפאה הזאת הייתה סגורה.

אלי שליין: זה היה כישלון.

אלי שליין: פניתי גם למשרד הרווחה וגם למשרד הבריאות, כולל למאיר כהן ולכולם, כי לא היה מענה לאנשים עם פוסט טראומה.

אלי שליין: אני מברך את מה שעושה חוסן שדרות.

אלי שליין: מרכז החוסן בשדרות יקבל מבנה, כרגע הוא בבנייה, ועל כך תבוא עליהם הברכה.

אלי שליין: על מה שעושה הילה גונן ברזילי והצוות שלה יבואו על הברכה.

אלי שליין: אמן שכך גם נתקדם בנושא של בריאות הנפש.

אלי שליין: צריך להבין שאם לא מטפלים באנשים שחווים טראומה באופן מיידי, במקום, אנחנו עושים נזק שהוא נזק מצטבר.

אלי שליין: הייתי, בין היתר, בהיותי מתנדב במרכז זכויות חברתיות, שותף לשינוי חקיקה בעניין סינדרום הפוסט טראומה המתמשך.

אלי שליין: נתנו דוגמה גם לביטוח הלאומי ונפגשנו עם הנהלת הביטוח הלאומי בנושא העזרה.

אלי שליין: עד היום – ואמרתי את זה גם להילה גונן ברזילי – אין פסיכיאטר לילדים ואין מענה לילדים בשעת שגרה ועל אחת כמה וכמה בשעת חירום.

אלי שליין: הצעתי שכשיש עת חירום, יהיה רופא תורן מברזילי שיגיע לכאן, למקום ממוגן, וייתן לנו מענה, גם לכאלה שכבר מוגדרים במערכת כפוסט טראומטיים.

אלי שליין: אני מבקש להתייחס גם לנושא הקורונה.

אלי שליין: ב-26 במרץ 2020 נפל אצלנו טיל.

אלי שליין: הוצאתי שני מכתבים, גם לגרוטו וגם לעפר שלח, ועד היום לא קיבלתי מענה.

אלי שליין: גרוטו כתב לי באופן אישי ואמר שיש את מרכזי החוסן, אבל זה לא נותן את המענה לאנשים שצריכים פסיכיאטר.

אלי שליין: אנחנו בבעיה מאוד רצינית, בעיקר בשישי-שבת.

אלי שליין: חלק מאתנו גם שומרי שבת, שומרי מסורת, ולכן אני דורש שהמדינה תעזור לאנשים שלא יצטרכו לנסוע בזמן טילים, שלא יצטרכו להתפנות לברזילי.

אלי שליין: בזמן שיש מתקפת טילים, זה מסכן לא רק את המטופלים, אלא את כל מי שבדרך, מלבד זה שזה מעמיס על ברזילי.

אלי שליין: אני אשמח להתייחסות.

אלי שליין: תודה רבה לכם.

אלי שליין: אם תרצו, אני יכול להעביר לכם את המכתבים שכתבתי, כי אנחנו צריכים לא רק מדיניות חזקה, אלא גם עורף חזק.

אלי שליין: כדי שיהיה עורף חזק, צריך לבנות פה מערך של מטפלים, פסיכיאטרים, שיטפלו בזמן שגרה ובייחוד בזמן חירום.

שלמה קרעי: אנחנו נשמע בהמשך את התייחסות משרד הבריאות לעניין הזה.

ישראל וייס: אני רק אוסיף שבנוסף למרכז החוסן בשדרות יש גם מרפאה לבריאות הנפש של משרד הבריאות.

ישראל וייס: כתבנו פרק שלם בדוח על אי התפקוד ועל אי הפתיחה.

ישראל וייס: אני מניח שהוא התכוון לזה, למרפאה לבריאות הנפש.

שלמה קרעי: ד"ר עמית פדן, עמיתת מחקר בכירה בטכניון, בבקשה.

ד"ר כרמית פדן: אני מבקשת לומר מספר דברים בהקשר של מרכזי החוסן ולא כמטפלת, אלא דווקא כסוציולוגית וכמי שחקרה את הרשויות המקומיות ואת המרכיבים שמסייעים לרשויות המקומיות להגביר את החוסן ביישובים בעוטף עזה.

ד"ר כרמית פדן: חשוב לציין שמרכזי החוסן אפשרו להכניס את המושג "חוסן" לשיח המקומי ברשויות, ביישובים ובקרב התושבים.

ד"ר כרמית פדן: על ידי הכנסת המושג הזה הם יצרו גם שפה משותפת עם התושבים.

ד"ר כרמית פדן: התושבים הצליחו לדמיין את עצמם מדברים במונחים האלה, מסתכלים על צורות התפקוד השונות שלהם דרך המושג של החוסן ובעצם לעשות reaching out לאותם מרכזי חוסן ולבקש את הטיפולים השונים שניתנו במרכזים הללו.

ד"ר כרמית פדן: דבר נוסף, למרכזי החוסן היה חוזק בכך שהם סייעו למפות את המצוקות של התושבים.

ד"ר כרמית פדן: המיפוי הוא תהליך מאוד חשוב כשמנסים לספק מענים לתושבים במצב של חרדה מתמשכת.

ד"ר כרמית פדן: אכן נוצרו מענים מותאמים לאוכלוסיות השונות במרכזים השונים ביישובים הללו.

ד"ר כרמית פדן: אני יודעת לומר שלמרכזי החוסן יש את מודל שלוש הרגליים שהם עובדים לפיו.

ד"ר כרמית פדן: הם נותנים גם מענה פרטני למשפחות, גם הכנה לחירום וגם הכשרה של צוותים.

ד"ר כרמית פדן: המודל הזה נותן מענה הוליסטי, שלם, גם לפרטים וגם למשפחות, אבל גם לקהילות בכללותן.

ד"ר כרמית פדן: קודם הזכרתם את הנושא של משבר הקורונה.

ד"ר כרמית פדן: אחד הדברים שאני מוצאת לנכון לציין מאוד לטובה בהקשר של מרכזי החוסן זה שהקמת המרכזים אפשרה להפוך את המשבר המתמשך שבתוכו נמצאים התושבים ב-20 השנים האחרונות בעוטף עזה להזדמנות, והזדמנות ברוכה וטובה מאוד לקהילות וכמובן ליישובים.

ד"ר כרמית פדן: זאת בעצם העובדה שהם הצליחו ליצור, מה שנקרא בשפה המקצועית "קהילות מטיבות" – גם להגביר את הערבות ההדדית בין האנשים בתוך הקהילות, את תחושת השייכות שלהם למקום, ועל ידי כך לשפר את היכולת התפקודית שלהם גם בזמנים של החירום, אבל גם לאחר מכן.

ד"ר כרמית פדן: בסופו של דבר, הטיוב הקהילתי הזה שנוצר בקרב היישובים בתוך העוטף השפיע מאוד על הקהילות השונות, על אופן הבנייה של הקהילות השונות.

ד"ר כרמית פדן: עבור תושבים מחוץ לאזור הזה, הקהילות בעוטף עזה הפכו להיות אבן שואבת לקליטת תושבים.

ד"ר כרמית פדן: אני מדברת לא רק על התושבים ביישובים הכפריים, אלא גם בשדרות שחוותה תהליך צמיחה מאוד ענף.

ד"ר כרמית פדן: אני חושבת שלמרכז החוסן יש חלק גדול בזה.

ד"ר כרמית פדן: אנחנו רואים את זה גם בגידול הדמוגרפי ביישובים הללו, גם בתעשייה, גם בחינוך המשופר שניתן בהקשר הזה.

ד"ר כרמית פדן: לנושא של החוסן והנוכחות של המרכזים הללו והעבודה שהם הצליחו לעשות תוך כדי, יש תפקיד מאוד משמעותי לא רק בנושא של הטיפול המיידי, אלא באופן שבו הם הצליחו להפוך את המרכז הזה לכלי כדי לטייב את הקהילה ולהפוך אותה לאבן שואבת גם לאוכלוסיות מבחוץ.

ישראל וייס: ד"ר פדן, אנחנו נצטרך להיות בקשר בעניין המחקר האחרון, על מנת להוסיף אותו לדוח.

ישראל וייס: אנחנו בקשר עם מולי להד, עם פרחי ועם כולם.

ישראל וייס: עדיין לא הגענו למחקר האחרון שלך, אז ברשותך נרצה אותו.

ישראל וייס: כמובן שאנחנו נגיד דברים בשם אומרם ונצטט כמה דברים.

ישראל וייס: תודה.

ד"ר כרמית פדן: תודה לכם.

שלמה קרעי: נח אלמסי, מועצה אזורית שדות נגב, בבקשה.

נח אלמסי: תודה רבה.

נח אלמסי: אני רוצה לציין שהדוח הוא מצוק איתן והרבה דברים השתנו.

נח אלמסי: בעיניי השיחה האחרונה עם ד"ר כרמית פדן נתנה תמונה קצת יותר רחבה של מרכזי החוסן, כי לא נכון לדבר רק על הטיפולים הפרטניים, כי משקיעים מאוד גם בנושא של החוסן הקהילתי.

נח אלמסי: אנחנו רואים את זה גם בנושא הקורונה, כי זאת פלטפורמה שאנחנו משתמשים בה גם לנושא הזה, דבר שנותן חוזק ומאוד מסייע.

נח אלמסי: דיברו על הנושא של תקציב – זה משהו שצריך להיכנס לבסיס התקציב ולא שכל שנה צריך לראות מה קורה עם זה.

נח אלמסי: בדוח של המבקר הזכירו את העבודה של משרד החינוך.

נח אלמסי: צריך לציין בעיה שקיימת, זה הנושא של הסודיות.

נח אלמסי: יש קושי בתכלול, גם בתוך הרשות.

נח אלמסי: אנחנו לא יכולים לקבל את השמות של הילדים שמופלים באמצעות מערכת החינוך, כי יש בעיה של סודיות.

נח אלמסי: אנחנו מטפלים במשפחות באופן הרבה יותר רחב והרבה פעמים יכול להיווצר מצב שילד אחד יקבל טיפול דרך בתי הספר ואנחנו נטפל בילדים אחרים באמצעות מרכז החוסן, כאשר אולי היה צריך לתת טיפול משפחתי.

נח אלמסי: זה משהו שחייב להיפתר.

נח אלמסי: בסוף מדברים על אנשי מקצוע, זו לא אינפורמציה שעוברת שלא בין אנשי מקצוע.

שלמה קרעי: ישראל, טוב שאתה פה כדי להכניס את הדברים האלה לדוח הבא.

ישראל וייס: תאמין לי ששאלנו מה לגבי כפילות בטיפולים.

ישראל וייס: דיברנו גם עם נח שיחה ארוכה וקיבלנו חומרים.

ישראל וייס: הלוואי שהיה לנו את הכוח להעלות את הדוח כמו שצריך באמצע השנה הבאה.

נח אלמסי: מאז צוק איתן, נכון להיום אין בעיה של גיוס מטפלים והכשרות.

נח אלמסי: יש לנו צוותי חירום יישוביים.

נח אלמסי: אנחנו מאתרים אנשי מקצוע מהיישובים עצמם ועושים להם הכשרות למענה מיידי למקרה שאנשי הטיפול לא יוכלו להגיע בשעות הראשונות.

נח אלמסי: הם יתנו את המענה הראשוני עד שאנחנו נצטרף אליהם.

נח אלמסי: דבר נוסף שצריך לומר, מבורך מאוד שהביטוח הלאומי מממן את הנושא של שעות טיפול.

נח אלמסי: יחד עם זאת , צריך לומר ששעת טיפול שהוא מממן אינה מכסה את שעת הטיפול האמיתית.

נח אלמסי: עלות של שעת טיפול אמיתית גבוהה יותר ואנחנו מכסים את זה גם מתקציבים של מרכז החוסן, כי בסופו של דבר אנחנו חייבים לתת מענה מסודר ואי אפשר לעבוד בתעריפים האלה.

נח אלמסי: אנחנו מתכננים לבנות מרכז חוסן שהוא חלק מאגף רווחה גדול, ממוגן.

נח אלמסי: כרגע יש לנו בעיה מבחינה תקציבית, כי חסר לנו תקציב.

נח אלמסי: אנחנו מתחילים לבנות אותו, אבל אנחנו עדיין בפער של המיגון, כי ברגע שאתה בונה מבנה ממוגן העלויות הן גבוהות מאוד.

נח אלמסי: בזמנו היו לנו הבטחות ממשרד הרווחה לממן את הפער של המבנה, לפחות בחלקו.

נח אלמסי: כרגע לא ברור מה קורה, אנחנו שומעים שיש מצב תקציב מורכב ולא בטוח שנקבל.

נח אלמסי: זה גם משהו שצריך להגיד, זה באמת לא הגיוני לטפל במקום שאינו ממוגן באופן מלא.

נח אלמסי: נכון להיום במרכז החוסן שלנו יש ממ"דים, אבל הוא לא ממוגן באופן מלא.

נח אלמסי: זה אומר שאם יש אזעקה, צריך לרוץ עם המטפלים לממ"דים וזה לא מצב אידיאלי.

נח אלמסי: בסך הכול, מרכזי החוסן עשו שינוי.

נח אלמסי: אני מצטרף לכל מה שאמרו קודמיי, זה משהו ששינה מאוד-מאוד.

נח אלמסי: אדוני היושב-ראש מכיר את זה מקרוב, הוא חלק מהמועצה.

שלמה קרעי: תודה, נח.

שלמה קרעי: בהמשך אני אבקש את ההתייחסות של הביטוח הלאומי לסוגיית התעריפים שהעלית.

שלמה קרעי: אני מבקש לעבור למשרד הבריאות, אליו יש את רוב השאלות והביקורת בדוח המבקר.

שלמה קרעי: עד שנעלה את נציגת מרכז הבריאות, רשות הדיבור למירב וידל.

שלמה קרעי: בבקשה.

מירב בן ניסים וידל: רציתי להגיב לדבריו של ישראל וייס וכתבתי שהדברים אינם מדויקים והם גם עלו בדיון של הוועדה לביקורת המדינה שהייתה אחרי הדוח הראשון.

מירב בן ניסים וידל: ישב בדיון חבר הכנסת חיים ילין, שהיה גם ראש הרשות שלנו, ואמר לו: עשיתם עבודה לא מדויקת.

מירב בן ניסים וידל: כאזרחית אני מודאגת שיש פער.

מירב בן ניסים וידל: אנחנו שומעים פה את הדוברים מהשטח, את ראשי הרשויות, שמבינים מה היכולת של מרכז חוסן וכמה הוא גוף שעובד בשיתוף פעולה ומשטח בירוקרטיה.

מירב בן ניסים וידל: בעצם הוא נותן את התפיסה מעבר למשאבים, תפיסה של משרד הרווחה ומשרד הבריאות, ונותן מענה הוליסטי שבונה חוסן.

מירב בן ניסים וידל: גם מטפל, אבל גם בונה חוסן.

מירב בן ניסים וידל: אני חושבת שאנחנו צריכים לשאול את עצמנו – וזה אולי לוועדה אחרת – על איך קורה שיש פער כזה גדול בין דוח מבקר המדינה לבין מה שקורה בשטח.

מירב בן ניסים וידל: זה הדבר שהיה חשוב לי להגיד.

ישראל וייס: אני חייב לציין שחוץ מהגופים המבוקרים, מועצה אזורית אשכול לא הופיעה בדוח.

ישראל וייס: במועצה אזורית אשכול בתי הספר ממוגנים, קיבלו את מרב הכספים של משרד החינוך בפעימות.

ישראל וייס: בשיחות ציינו לחיוב את הפעילות המבורכת - - -

מירב בן ניסים וידל: אני לא מדברת על המועצה האזורית אשכול, אלא על יותר רחב – על השיתוף בין המשרדים, בין משרד הרווחה ובין משרד הבריאות.

מירב בן ניסים וידל: צריך להיות מחובר לשטח ולא לדבר במושגים של - - -

ישראל וייס: אני מבקש שתדברי עם מנהל השפ"ח, עם יזהר, על הברכות שקיבלנו, על ההקדשה וכו'.

ישראל וייס: אני לא מבין – הכוונה שלכם בריאיון בתקשורת הייתה שלא ציינו לחיוב את הפעילות שלכם.

ישראל וייס: לא, אנחנו לא מציינים לחיוב.

ישראל וייס: דיברנו על כל הדברים, כולם קיבלו זכות להגיב.

ישראל וייס: אתם לא, כי לא הערנו לכם הערות ביקורת.

ישראל וייס: אני לא מבין איך אחרי חמש שנים חוזרים על אותה מנטרה.

ישראל וייס: לא ברור לנו.

מירב בן ניסים וידל: אני לא מדברת על מועצה אזורית אשכול, אני מדברת על מרכזי החוסן כתפיסה.

ישראל וייס: אני אראה לך את המכתב שכתבה לי טלי לבנון, אישית, על ההבנה, על ההגשה, על החומר שהועלה.

ישראל וייס: אני חושב שאנחנו התרכזנו במצאי ובדברים ואני לא מבין למה המנטרה הזאת חוזרת שוב.

שלמה קרעי: תודה, מירב.

שלמה קרעי: הילה גונן ברזילי, מרכז חוסן שדרות, בבקשה.

הילה גונן ברזילי: תודה רבה.

הילה גונן ברזילי: מירב אמרה את עיקרי הדברים.

הילה גונן ברזילי: חשוב לי מאוד לציין, אסור לנו להתבלבל, בסופו של דבר מי שנותן את המענה בשטח 24/7 עבור נפגעי החרדה והעו"סיות של הרווחה אלה צוותי מרכזי החוסן.

הילה גונן ברזילי: השפ"ח עושה עבודה טובה בתוך בתי הספר, הלכה למעשה, מי שנותן את הטיפול בנפגעי החרדה, הם מרכזי החוסן.

הילה גונן ברזילי: דבר נוסף שחשוב לי לומר, אם השתמע מדבריו של מר וייס שמרכזי החוסן הם מגזר שלישי, אז ממש לא.

הילה גונן ברזילי: מרכזי החוסן קיבלו מנדט ממשלתי וכך הם גם נתפסים על ידי תושבי העיר הזאת.

הילה גונן ברזילי: אנחנו נתפסים כגוף של הממשלה.

זיאד אסעד: סליחה, זה לא נאמר.

זיאד אסעד: אני מנהל האגף של ישראל והדבר הזה לא נאמר.

זיאד אסעד: אנחנו דווקא מברכים על העבודה שעושים מרכזי החוסן.

ישראל וייס: וגם ציינתי את זה בפתיח היום.

זיאד אסעד: ציינו וזה כתוב בדוח שמרכזי החוסן הם של הרשויות.

ישראל וייס: תוסיפי למשל שבזכות הדוח בונים לכם בניין חדש.

הילה גונן ברזילי: זו לא התנצחות אישית, ישראל.

הילה גונן ברזילי: אתה כתבת דוח - - -

ישראל וייס: ושילבנו את התגובות שלכם.

הילה גונן ברזילי: אנחנו חושבים שיש פער ודברים לא מדויקים.

הילה גונן ברזילי: קיבלנו את הזכות להתייחס, ואנחנו מתייחסות לזה.

ישראל וייס: קיבלתם זכות להגיב והתגובות שלכם משולבות בדוח.

הילה גונן ברזילי: לגבי המת"נים – מרכזי החוסן מתפקדים כמת"נים.

הילה גונן ברזילי: זו התפיסה המותאמת והנכונה, בוודאי שכאן בשדרות נלחמו על זה.

הילה גונן ברזילי: הרשות נלחמה שזה מה שיהיה, שצוותי מרכזי החוסן וצוותי ההתערבות של הרווחה הם אלה שיצאו לשטח.

הילה גונן ברזילי: היום מד"א לא מפנה נפגעי חרדה לבית החולים ברזילי, זה לא נכון.

הילה גונן ברזילי: אם יש מישהו שמפונה לשם, זה אולי משום שנשברה לו יד או רגל או שן, קרה גם משהו פיזי.

הילה גונן ברזילי: בנפגעי החרדה אנחנו מטפלים.

הילה גונן ברזילי: לגבי פסיכיאטרים – אכן יש מחסור בפסיכיאטר.

הילה גונן ברזילי: במרכזי החוסן יש פסיכיאטרית שנותנת מענה עבור מטופלי מרכז החוסן.

הילה גונן ברזילי: אנחנו מטפלים באלפים, אבל עדיין יש כאן 30,000 איש ודרוש כאן בוודאי פסיכיאטר ילדים בתקן, בצורה מסודרת.

הילה גונן ברזילי: דבר נוסף שדיברו עליו זה בסיס התקציב.

הילה גונן ברזילי: לא ייתכן שבכל שנה מחדש אנחנו נהיה באי-ודאות אם יהיה תקציב או לא יהיה תקציב.

הילה גונן ברזילי: משפט אחרון, ברוך השם שהעשייה של מרכזי החוסן מדברת בעד עצמה.

הילה גונן ברזילי: זה שהרבה ערים נלחמות כדי להקים מרכז חוסן אצלן זה בגלל שאנחנו עושים עבודה טובה.

הילה גונן ברזילי: אין הנחתום מעיד על עיסתו, אבל ההבדל הוא שאנחנו קמים בכל בוקר כדי לחזק את החוסן של התושבים.

הילה גונן ברזילי: זו ההגדרה שלנו והמנדט שקיבלנו, אנחנו מכוונים לזה, גם לטפל בטראומה וגם לחזק את החוסן הקהילתי, החוסן הארגוני של בעלי התפקידים שפועלים כאן כבר 20 שנה בתנאים מאוד-מאוד לא פשוטים.

הילה גונן ברזילי: תודה על האפשרות להתייחס.

שלמה קרעי: תודה רבה, הילה.

שלמה קרעי: חוה פרידמן, משרד החינוך.

 << דובר >> חוה פרידמן: צוהריים טובים.

 << דובר >> חוה פרידמן: אני רוצה להתייחס למכלול המענים.

 << דובר >> חוה פרידמן: בדקות האחרונות יש התייחסות, ובצדק, למרכזי החוסן והמקום של מרכזי החוסן הוא מאוד-מאוד חשוב.

 << דובר >> חוה פרידמן: אני אקדים ואומר שאני ממונה ארצית על השירותים הפסיכולוגיים-החינוכיים.

 << דובר >> חוה פרידמן: אני רוצה להגיד תודה לישראל על הביקורת היסודית שנעשתה.

 << דובר >> חוה פרידמן: צריך להסתכל כאן על מכלול הצרכים.

 << דובר >> חוה פרידמן: אנחנו מדברים על אוכלוסייה שנמצאת במצב שהוא טראומתי מתמשך על בסיס שהוא כרוני.

 << דובר >> חוה פרידמן: לכן צריך להסתכל על המכלול ועל הקשר בין שירותים שונים.

 << דובר >> חוה פרידמן: אני אומרת שוב, יש חשיבות מאוד-מאוד גדולה לקיומם של מרכזי חוסן, יש חשיבות מאוד גדולה – שנראתה גם במחקר הערכה שנעשה בין 2015 ל-2016 – למערך השירותים הפסיכולוגיים-החינוכיים בגישה של טיפול פרטני ממבט מערכתי.

 << דובר >> חוה פרידמן: המשמעות של זה היא שצריך לתת לאוכלוסייה – גם בוגרים וגם ילדים – את מלוא השירותים במרכזי החוסן ובגנים ובבתי הספר, כך שגם אנשים שנמצאים במצבים שהם טראומתיים יקבלו שירות, גם אנשים במצוקה נפשית.

 << דובר >> חוה פרידמן: המודל שאנחנו מעמידים לרשות ילדים, גם בגיל הרך וגם בגיל בית הספר, הוא מודל שבו יש עבודה גם עם המבוגרים.

 << דובר >> חוה פרידמן: יש מעטפת עבודה עם ההורים של ילדים שנמצאים בחרדה, בדיכאון, במצוקה נפשית כזאת או אחרת, וגם עבודה עם צוותי החינוך.

 << דובר >> חוה פרידמן: חשוב שיינתנו לאורך זמן, תוך הבטחה מתמדת, רציפה, כל מנעד השירותים הזה, בין אם השירות הפסיכולוגי חינוכי או מרכז החוסן, שיודעים גם לעבוד בתיאום ביניהם.

 << דובר >> חוה פרידמן: כך נבטיח לילדים את השירות הזה.

 << דובר >> חוה פרידמן: דבר נוסף שחשוב להגיד אותו – צריך גם לחשוב על האחזקה של המטפלים והאופן שבו מבטיחים שהמטפלים יוכלו להמשיך לעבוד, כי לאורך 10 שנים זו משימה מאוד-מאוד קשה.

שלמה קרעי: תודה.

שלמה קרעי: שמענו ממשרד מבקר המדינה מחמאות לגבי הפעילות של משרד החינוך, אבל אמרת כאן משהו שלא מתיישב כל כך עם מה שאמר מנהל מחלקת רווחה בשדות נגב על כך שאין כל כך ממשק ויש כפילות בטיפולים, בין מה שקורה בבתי הספר ובגנים לבין מרכזי החוסן.

 << דובר >> חוה פרידמן: אני אגיד את עמדתי.

 << דובר >> חוה פרידמן: אני אגיד בצורה מאוד ברורה, לא מדובר כאן בחפיפה.

 << דובר >> חוה פרידמן: עדיין יש צרכים מאוד מאוד גדולים וזירות העבודה מחולקות בצורה מיטבית, תוך חלוקת עבודה בין השירות הפסיכולוגי לרווחה, למרכז החוסן, למערך הטיפול של משרד החינוך.

 << דובר >> חוה פרידמן: להפך, אנחנו רואים יותר ויותר צורך.

 << דובר >> חוה פרידמן: תקצבנו את הטיפול הפסיכולוגי פר סה במערך הטיפול שלנו ב-3 מיליון שקלים מתוך התקציב הכולל וראינו צורך להגדיל אותו.

 << דובר >> חוה פרידמן: משרד החינוך הגדיל אותו מטעמו ל-5 מיליון שקלים.

 << דובר >> חוה פרידמן: זאת אומרת, יש כאן צרכים מרובים במנעד מצוקה נפשית ומצבים פוסט טראומטיים שמחייבים את הכפר כולו.

 << דובר >> חוה פרידמן: לזה צריך לדאוג בהחלטה, גם למרכזי חוסן, גם לתקציב שמגיע לטיפולים בתוך המערכת הבית-ספרית.

 << דובר >> חוה פרידמן: אני רוצה להדגיש את זה שאז ההורים לא מאבדים ימי עבודה, יש נורמליזציה של תהליכי הטיפול ולגיטימציה שלהם ועם זאת הם מקבלים תמיכה פסיכולוגית בדרכים אחרות.

 << דובר >> חוה פרידמן: הצוות החינוכי גם הוא יודע להחזיק את הילדים.

 << דובר >> חוה פרידמן: המודל הרב-מערכתי הזה, האקוסיסטמי, הוא מאוד-מאוד חשוב.

 << דובר >> חוה פרידמן: אני אגיד חד-משמעית, אין כאן חפיפה ואין כאן בעיה של תיאום.

ישראל וייס: גברת פרידמן, שאלה קצרה.

ישראל וייס: בזמנו, כשעשינו את הדוח ונפגשנו איתך ועם צוות שפ"י במשרד החינוך, היינו עדים לשתי פגישות שניהלתם מול המוסד לביטוח לאומי בעניין הכרה בטיפולים בבתי ספר.

ישראל וייס: אז הם אמרו שאלה לא מרכזים לטיפול.

ישראל וייס: האם זז משהו מאז?

ישראל וייס: האם יש משא ומתן?

ישראל וייס: אגב, לאחרונה גם העברתי אליכם את השאלות בכתב ומצפים למענה.

ישראל וייס: אנא ממך, אם תוכלי להתייחס בקצרה.

 << דובר >> חוה פרידמן: צריך להכניס למשולש הזה את הקשר עם משרד הבריאות.

 << דובר >> חוה פרידמן: בזמנו קיווינו להסדיר עם משרד הבריאות ועם המוסד לביטוח לאומי את הנושא של ההכרה בטיפול הפסיכולוגי שמתקיים על ידי פסיכולוגים חינוכיים.

 << דובר >> חוה פרידמן: אני אזכיר שפסיכולוגיים חינוכיים מקבלים את רישיון העבודה שלהם ממשרד הבריאות ועוברים תהליך התמחות מתוקף התקנות של חוק הפסיכולוגים.

 << דובר >> חוה פרידמן: צריך לערב פה גם את משרד הבריאות.

 << דובר >> חוה פרידמן: לצערי עד היום לא הצלחנו להגיע עדיין – ואני מקווה שכן נגיע – להסדרה של הסוגיה של ההכרה בטיפולים.

 << דובר >> חוה פרידמן: גם אם הם נעשים פיזית בבניין של בית ספר, עדיין יש צורך בהכרה של משרד הבריאות והמוסד לביטוח לאומי בטיפול הזה.

 << דובר >> חוה פרידמן: זה טיפול שיש לו אפשרות תקצובית גם של ביטוח לאומי.

 << דובר >> חוה פרידמן: אנחנו צריכים להגדיל את כל האפשרויות כדי לשרת את האוכלוסייה במצב הזה.

שלמה קרעי: תודה.

שלמה קרעי: בלה בן גרשון, משרד הבריאות, בבקשה.

שלמה קרעי: אני מניח שלאורך השעה האחרונה שמעת הרבה נקודות שדורשות התייחסות.

שלמה קרעי: אני אתן לך לפתוח במונולוג ואם יהיו דברים שנרצה, נשאל.

בלה בן גרשון: אני אנסה, כי אכן עלו הרבה מאוד נקודות.

בלה בן גרשון: אני אתחיל מזה שאני חושבת שדווקא הביקורת של ישראל וייס מלפני שנים – אנחנו מכירים שנים, כי אני נמצאת מתחילת הבנייה של מרכזי חוסן, כבר 12 שנה – ואנחנו התייחסנו לביקורת מאוד-מאוד ברצינות.

בלה בן גרשון: היו לנו הרבה מאוד שיחות ודיונים, גם עם ישראל וגם בתוך המשרד.

בלה בן גרשון: דווקא בעקבות הביקורת הזאת נעשו השינויים, שלדעתי הם מאוד מהותיים ומאוד יעילים.

בלה בן גרשון: חוזר מנכ"ל שהוציא משרד הבריאות בעקבות הביקורת אכן הביא לשינוי.

בלה בן גרשון: אחת הביקורות המאוד-מאוד מהותיות על המת"נים הייתה שלמעשה משרד הבריאות ניסה להקים שירות לנפגעי חרדה ברמה ארצית, בפריסה ארצית, כשהוא מסתמך על מספר משרדי ממשלה, גם חינוך וגם רווחה וגם על הרשות עצמה שצריכה לתת את המבנה וכו', וניסה גם לבנות נוהל משותף שיפעיל את כל משרדי הממשלה בהתאם לנוהל הזה.

בלה בן גרשון: בביקורת נמצא, בצדק, שעם כל הרצון הטוב של כל משרדי הממשלה, הדבר לא היה ממש ישים ויצר בעיות מאוד קשות בשטח והמת"נים לא פעלו בצורה מיטבית.

בלה בן גרשון: לכן הוחלט שמשרד הבריאות, שרואה את הנושא של נפגעי חרדה מזה כ-20 שנה כנושא שיקר מאוד ללבו וזה חלק מאחריותו, יבנה מערך מאוד רחב.

בלה בן גרשון: בנינו כמה מעגלים: קודם כול, השקענו הרבה מאוד בבנייה של החוסן והיכולת של אזרחי ישראל לטפל בעצמם ובסביבה שלהם.

בלה בן גרשון: השקענו בעזרה ראשונה נפשית – פיתחנו מודל, ביחד עם מכללת תל חי, עם ד"ר משה פרחי, שהוא מודל לעזרה ראשונה נפשית.

בלה בן גרשון: השקענו הרבה כסף וגם הרבה מאמץ בלהכשיר את המגיבים הראשוניים, גם את מרכזי החוסן, גם בתוך הרשויות.

בלה בן גרשון: אגב, בנינו עכשיו באשקלון מרכז חוסן חדש ובנוסף לזה השקענו תקציב והכשרנו לעזרה ראשונה נפשית את עובדי העירייה ועובדי הרווחה.

בלה בן גרשון: נתנו להם כלים לעזרה ראשונה נפשית; אנחנו מסיימים עכשיו לפתח איזושהי אפליקציה לכל עם ישראל של אותה עזרה ראשונה נפשית, כדי שאנשים ירגישו יותר קומפטנטיות ושזה ישרת אותם לא רק תחת טילים, אלא גם במצבים כמו קורונה או כל אסון אחר שפוקד את מדינת ישראל; בנוסף לזה שאנחנו מנסים לחזק את האוכלוסייה הכללית, אנחנו מפתחים עזרה ראשונה נפשית בטלפון.

בלה בן גרשון: אני רק אזכיר את הקווים שבנינו עכשיו, בתקופת הקורונה, באמצעות כמה וכמה עמותות שנותנות התערבות ראשונית לכלל מדינת ישראל, לכל אזרח במדינת ישראל, בשפות שונות, 24/7.

בלה בן גרשון: זה נדבך אחד.

בלה בן גרשון: אמרנו שנבנה את זה מכל כיוון אפשרי.

בלה בן גרשון: זאת עזרה ראשונה.

שלמה קרעי: אמרת שאתם שותפים בהקמת מרכזי חוסן חדשים.

שלמה קרעי: תכף נרצה לשמוע על נתיבות ועל מקומות נוספים.

שלמה קרעי: בניתם נדבך של מרכז חוסן ושברתם כמה נדבכים של עשרות מת"נים שהיו ונסגרו ב-2013.

בלה בן גרשון: אני כבר מגיעה לזה.

בלה בן גרשון: אני רק מנסה להראות מה המבנה החדש שנבנה כדי לתת מענה לא פחות טוב, אלא יותר טוב ויותר רחב.

בלה בן גרשון: קודם כול, כמו שאמרתי, אנחנו נותנים מענים בעזרת עזרה ראשונה נפשית, בעזרת מודל חדש ברמה ארצית, ואנחנו מכשירים מגיבים ראשוניים; דבר שני, בכל בית חולים כללי יש לנו אתר דחק.

בלה בן גרשון: יש נוהל פריסת אתר דחק וזה לא משהו שמשבש את פעילות בתי החולים, אלא משהו שקיים ברמה רשמית, ומשרד הבריאות רואה בזה מודל נכון, תוספתי, של כלל המענים שבנינו.

בלה בן גרשון: זה אומר שכל בית חולים כללי פותח היום אתר דחק בסמוך לחדר מיון עם צוות רב-מקצועי.

בלה בן גרשון: יש בתי חולים שיש להם מערך פסיכיאטרי שיורד לשם בזמן חירום ונותן מענה.

בלה בן גרשון: אנחנו מקבלים מאות נפגעי חרדה באותו אתר דחק.

בלה בן גרשון: יש בתי חולים כלליים שבהם עשינו הצלבה עם בתי חולים פסיכיאטריים ויש צוותים שמגיעים לתוך בית החולים הכללי, פותחים את האתר ונותנים מענה גם שם.

שלמה קרעי: אבל מה יעשה מי שאין לו בית חולים?

שלמה קרעי: נתיבות, אופקים, מרחבים.

בלה בן גרשון: אתה צודק.

בלה בן גרשון: אמרתי שיש לנו כמה שכבות, כמו בצל.

בלה בן גרשון: לפני שלוש שנים עברה רפורמה בבריאות הנפש.

בלה בן גרשון: מרפאות לבריאות הנפש, גם של קופות החולים וגם של משרד הבריאות שעכשיו נותנות שירות לקופות החולים, נותנים מענה בשגרה.

בלה בן גרשון: אין שום סיבה שבעולם שאותן מרפאות לא ייתנו ולא יפתחו את השירות גם בחירום, כי האזרח צריך לקבל את השירות גם בשגרה וגם בחירום.

בלה בן גרשון: לכן יצא נוהל, תוצאה של עבודה מאוד מאומצת מול קופות החולים במשך יותר משנה, ומרפאות של קופות החולים עצמן וגם של מרפאות של משרד הבריאות שכפופות בחירום לקופות החולים, נותנות היום שירות.

בלה בן גרשון: איך זה נעשה – הפכנו אותן למרפאות אחודות.

בלה בן גרשון: זאת אומרת, בשעת חירום מרפאה של בריאות הנפש של קופת החולים שנותנת מענה לנפגעי חרדה, נותנת מענה לא רק למבוטחים של אותה קופה, אלא היא נותנת את זה לכלל המבוטחים.

בלה בן גרשון: כל ההתחשבנות הכלכלית נעשית אחר כך, אבל בזמן חירום המרפאות האלה נותנות את המענה.

בלה בן גרשון: בנינו – אני הייתי אחראית על ההעברה של ההכשרות לצוותים האלה בכל קופות החולים שנותנות היום מענה לנפגעי חרדה, כדי שיהיו להם את הכלים הכי עדכניים והכי נכונים בעת חירום.

בלה בן גרשון: בנוסף לזה, כל קופת חולים מחויבת, והיא עושה את זה – יש לנו דיווח מדויק – לפתוח קו טלפון שנותן מענה ראשוני, התערבות ראשונית, לאותם אזרחים שצריכים לקבל מענה.

בלה בן גרשון: במידה שיש צורך בהמשך טיפול, הם מופנים למרפאות לבריאות הנפש שנותנות היום קדימות לנפגעי חרדה ועושות התערבות קצרה, ממוקדת, בהתאם למה שקבענו באותם נוהלים.

בלה בן גרשון: כפי שאמרתי, יש לנו את המעגל של עזרה ראשונה נפשית; אחר כך יש לנו את אתרי הדחק בבתי החולים; אחר כך יש לנו את המרפאות לבריאות הנפש של הקופות ושל משרד הבריאות; הדובדבן שבקצפת – ועליו אני רוצה לדבר, כי אני רואה בזה בייבי של המשרד וגם בייבי אישי שלי – מרכזי החוסן.

בלה בן גרשון: התחלנו עם חמישה מרכזי חוסן בעוטף עזה.

בלה בן גרשון: אני רוצה להזכיר את ההיסטוריה – כשתכננו לפני 12 שנה מרכזי חוסן ביחד עם משרד הרווחה וביחד עם המגזר השלישי, המודל שהצענו היה מודל ארצי.

בלה בן גרשון: מיפינו ורצינו לבנות מרכזי חוסן בכל הארץ, אבל מסיבות תקציביות, פוליטיות או כל מיני דברים אחרים, בסופו של דבר מדינת ישראל הוציאה החלטת ממשלה אך ורק למרכזי חוסן בעוטף עזה, כי שם זה היה הכי נחוץ, הכי בוער, ובנינו חמישה מרכזים.

בלה בן גרשון: בהמשך בנינו עוד מרכז חוסן ביחד עם משרדי ממשלה נוספים – זו לא החלטת ממשלה, זו החלטה מקצועית של משרד הבריאות, משרד הרווחה, של רח"ל ושל מרכז החוסן הבדואי.

בלה בן גרשון: זה מרכז חוסן שאנחנו מושקעים בו בדיוק באותה רמה שאנחנו מושקעים בשאר מרכזי החוסן.

בלה בן גרשון: לאחר מכן משרד הבריאות הקים עוד ארבעה מרכזי חוסן ביהודה ושומרון.

בלה בן גרשון: הקמנו ועדה עליונה למרכזי חוסן, בראשה עומד פרופ' איתמר גרוטו, וחברים בה נציגים מכל משרדי הממשלה, שאני חושבת שבלעדיהם – לא משנה כמה היינו רוצים להקים ולהוביל – זה לא היה קורה.

בלה בן גרשון: זה משרד רה"מ, וזה משרד הרווחה כמובן, זה משרד הביטחון – רח"ל, זה משרד העלייה, וזה אזרחים ותיקים, וביהודה ושומרון זה משרד החינוך.

שלמה קרעי: אני רוצה להגיע לתוצאות בשטח – מה הצפי ולאן אנחנו מתקדמים מכאן.

בלה בן גרשון: אני רוצה להגיד משהו שכולם אמרו, ואני חושבת שאני אומרת את זה בכל ועדה של הכנסת.

בלה בן גרשון: גם ישראל וייס חבר אלינו עכשיו, ואני מאוד מודה לו על זה: התקציב של מרכזי חוסן חייב להיכנס לתוך בסיס התקציב.

בלה בן גרשון: לא יכול להיות שבכל פעם אני, באופן אישי, עומדת מול אנשים בשטח, כנציגה של משרדי ממשלה, ואני צריכה להתנצל על עיכובים בתקציבים שמגיעים או לא מגיעים, כי אין תקציב, בהעברה של תקציבים בין משרד למשרד ולמשרד הבריאות.

בלה בן גרשון: משרדי הממשלה עושים את מה שהם יכולים, העובדים בשטח עושים את המקסימום שאפשר, אבל בלי שזה ייכנס לבסיס התקציב, כל פעם נעמוד מול הרשויות בצורה לא טובה.

שלמה קרעי: בסופו של יום האחריות המערכתית היא על משרד הבריאות והתיעדוף של הדברים, מה יותר חשוב ומה פחות חשוב ומה להכניס לתוך תקציב משרד הבריאות בספר התקציב שמגיע אלינו לוועדת הכספים, זה שר הבריאות.

שלמה קרעי: אם הנושא הזה חשוב מספיק ואם מרכזי החוסן חשובים, לא ייתכן שזה נראה כאן כמו פאזל.

שלמה קרעי: עיריית אשקלון – מרכז החוסן שצפוי לקום לא ממוגן.

שלמה קרעי: זו בדיחה מהלכת.

שלמה קרעי: בעיריית נתיבות אמרו שכבר אישרו מרכז חוסן לפני שנה, והנה שום דבר לא זז גם שם.

שלמה קרעי: מי מנהל את זה?

שלמה קרעי: אי אפשר לומר שיש כמה קברניטים למהלך הזה וזה נשאר ללא פתרון.

בלה בן גרשון: אני שמחה שאתה שואל את זה, כי התשובה מאוד פשוטה.

בלה בן גרשון: יש החלטת ממשלה שמחייבת את משרדי הממשלה, כולל משרד הבריאות.

בלה בן גרשון: אגב, הוא מכניס את החלק שלו, שהוא בין הגדולים בין כל משרדי הממשלה.

בלה בן גרשון: אני חושבת שמשרד הבריאות הוא המשרד שמשנה לשנה, במשך 12 שנה, מעולם לא אמר לא ואף פעם לא איחר עם חלקו בתשלום.

בלה בן גרשון: משרד הבריאות פונה למשרדי ממשלה אחרים ומבקש שיעבירו את חלקם.

בלה בן גרשון: למשרדים יש את האילוצים שלהם, וכולנו מכירים מה האילוצים בהכנסת התקציב.

בלה בן גרשון: משרד הבריאות מקדם את מה שהוא יכול בתקציב שנכנס אליו.

בלה בן גרשון: אם הממשלה תחליט שכל התקציב, במקום שהוא יהיה מחולק לפאזל, יכנס לבסיס התקציב של משרד הבריאות, לא יהיו עיכובים.

בלה בן גרשון: על זה אנחנו מדברים מאז שאני בתפקיד, וזה חייב לקרות.

בלה בן גרשון: אנחנו פונים אליכם, כממשלה, ומבקשים את העזרה שלכם גם מול משרד האוצר, כדי להפוך את זה למציאות.

בלה בן גרשון: זה חייב לקרות.

בלה בן גרשון: אני חושבת שזה לא נכון – אני חושבת שהשנה גם ישראל וייס ראה את זה – להגיד שמשרד הבריאות או כל משרד ממשלתי אחר לא עושה את תפקידו.

בלה בן גרשון: אני חושבת שאנחנו עושים מעל ומעבר כי זה באמת בדמנו.

בלה בן גרשון: זה חשוב גם לשר הבריאות, גם למנכ"ל משרד הבריאות, גם לפרופ' איתמר גרוטו שעושה לילות כימים כדי שזה יתקדם.

בלה בן גרשון: זה הדבר שכרגע הוא במרכז, וכולם יודעים את זה.

שלמה קרעי: בדקה האחרונה שנותרה לנו, אני מבקש שתגידי מה הצפי שאת רואה לשנה-שנתיים-שלוש הקרובות מבחינת הקמה של מרכזי חוסן במועצות ויישובים נוספים בטווח ה-40 ק"מ בעוטף עזה.

בלה בן גרשון: אנחנו חושבים שיש מקום להקים עוד מרכזים.

בלה בן גרשון: שוב, מרכז חוסן שמנוהל מתוך משרדי ממשלה הוא המודל שבעינינו הוכיח את עצמו.

בלה בן גרשון: אנחנו רואים את זה בשטח.

בלה בן גרשון: דיברנו על מרכז חוסן בנתיבות.

בלה בן גרשון: אנחנו מדברים לא רק על זה, אנחנו מדברים על ראייה ארצית – משרד הבריאות מעלה כל הזמן את הנושא של הקמת מרכזי חוסן במודל הקיים – כמובן בהתאמה לשטח, כי כל מקום יש לו את השינויים שלו – גם בצפון וגם במקומות נוספים.

בלה בן גרשון: אנחנו רואים בזה מודל נכון ואף אחד לא מתווכח על זה שמרכזי חוסן כל כך מיטיבים עם הרשויות.

בלה בן גרשון: אנחנו שם בשביל הרשות.

בלה בן גרשון: לכן אנחנו כן חושבים שצריכות להיות החלטות ממשלה נוספות.

בלה בן גרשון: אנחנו לא חושבים שנכון להקים מרכזי חוסן ללא החלטת ממשלה ואנחנו חושבים שצריך להכניס את זה לבסיס התקציב.

בלה בן גרשון: זה המפתח.

שלמה קרעי: בסדר גמור.

שלמה קרעי: תודה, בלה.

שלמה קרעי: אני יכול לומר לך שהמפתח שאנחנו רואים בוועדת הכספים זה שכשמשהו חשוב לשר, הוא מתעדף אותו בבסיס התקציב שלו.

שלמה קרעי: לא צריך באמת החלטת ממשלה, אבל גם אם צריך החלטת ממשלה, אז צריך לדחוף להחלטת ממשלה.

שלמה קרעי: שר הבריאות יושב בממשלה.

שלמה קרעי: זה שיושבים ראשי רשויות ואומרים כאן: עכשיו אנחנו בשגרה, אבל בשעת חירום האזרחים קורסים והתושבים זקוקים לסיוע – זה גם דבר שלא מתקבל.

בלה בן גרשון: אני בהחלט חושבת שזה בסדר העדיפויות, אבל אני חושבת שצריך לתקצב את המשרד.

בלה בן גרשון: אני רק אזכיר משהו – אני בטוחה שאתם גם זוכרים – משרד הבריאות היום הוא בפרונט עם הקורונה.

בלה בן גרשון: אני חושבת שבמרכזי החוסן נתנו מקום גם לנושא הקורונה בנוסף לכל מה שעושה משרד הבריאות כדי לחזק את החוסן של האזרחים בתקופה משברית זו.

שלמה קרעי: מצוין, אז אולי זו ההזדמנות כי על הקורונה שופכים הרבה כסף למשרד הבריאות ואפשר לתעדף את זה למקומות הנכונים ולהקים את מרכזי החוסן שגם יטפלו בנושאים של הקורונה.

בלה בן גרשון: אני חושבת שאין ויכוח שהתיעדוף כרגע, עם כל הצער, הוא הקורונה.

בלה בן גרשון: אני לא חושבת שאתה חולק על זה.

בלה בן גרשון: יחד עם זה, אנחנו לרגע לא חושבים שמרכזי החוסן פחות חשובים.

בלה בן גרשון: זה מאוד-מאוד חשוב.

שלמה קרעי: תודה.

שלמה קרעי: תודה רבה לכל המשתתפים.

שלמה קרעי: מבקר המדינה, אני שמח שאתם בעיצומו של דוח בעניין הזה.

שלמה קרעי: אני חושב ששמענו כאן דברים חדשים.

שלמה קרעי: בעיניי זה נראה כמו פאזל שכל אחד זורק לתוכו חלקים ועדיין יש המון-המון חלקים ריקים בפאזל.

שלמה קרעי: אולי באמצעות ההמלצות שלכם בדוח – ואנחנו קוראים גם מכאן לכל אותם גורמים לשתף פעולה – להביא לידי כך שרשויות שנעות ממצב שגרה למצב חירום יגיעו למצב החירום הבא, שלא יבוא עלינו, במצב הרבה יותר טוב ועם מרכזי חוסן שיוכלו לתת מענה לתושבים.

שלמה קרעי: תודה רבה לכולם, הישיבה נעולה.