ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 23, פרוטוקול מספר 67, 2020-10-26 10:20

דוד ביטן: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות.

דוד ביטן: על סדר היום ציון יום העלייה בכנסת, ה-26 באוקטובר 2020, בהשתתפות שרת העלייה והקליטה פנינה תמנו שטה שתגיע יותר מאוחר מכיוון שהיום הגיעו 200 עולים מאוקראינה והיא נסעה לשדה התעופה לקבל אותם.

דוד ביטן: טוב מאוד שבאים עולים בדיוק ביום העלייה.

קריאה: ברוכים הבאים.

דוד ביטן: אמת.

דוד ביטן: ברוכים הבאים.

דוד ביטן: אנו מציינים בכנסת את תרומתה של העלייה ותרומתם של העולים למדינת ישראל.

דוד ביטן: אני רואה בתפקידי כיושב ראש הוועדה זכות גדולה שנפלה בחלקי לסייע לעלייתם וקליטתם המיטבית של העולים לישראל.

דוד ביטן: מדובר בשליחות אמיתית.

דוד ביטן: גם כל חברי הכנסת ולא רק אני, עושים עבודה חשובה מאוד בעניין הזה.

דוד ביטן: בישיבה זו נוקיר את העולים לישראל, את תרומתם לעלייה והשתלבותם בישראל.

דוד ביטן: חוק יום העלייה אושר בכנסת ב-21 ביולי 2016.

דוד ביטן: הוגה הרעיון היה מר יונתן יאבור שנמצא אתנו בדיון.

דוד ביטן: בחוק נקבע יום ציון שנתי שייקרא יום העלייה במטרה להכיר בחשיבותה של העלייה לארץ ישראל כבסיס לקיומה של מדינת ישראל, להתפתחותה ולעיצובה כחברה רב תרבותית ולציון מועד הכניסה לארץ ישראל שאירע ב-י' בניסן.

דוד ביטן: בגלל שבחודש ניסן מערכות המדינה נמצאות בחופשת הפסח, הוחלט לציין את יום העלייה ב-ז' בחשוון, בסמיכות ליום השבת שבו קוראים בתורה את פרשת לך לך העוסקת בעלייתו של אברהם אבינו לארץ ישראל.

דוד ביטן: לפי החוק יש לציין את העלייה בדיון מיוחד במליאת הכנסת.

דוד ביטן: דיון זה יתקיים מחר.

דוד ביטן: חברי הכנסת, אם הם רוצים לדבר, צריכים להירשם.

דוד ביטן: לפי החוק יש לציין את העלייה בדיון מיוחד בוועדת העלייה והקליטה, באירוע מיוחד בישיבת הממשלה ובבית הנשיא.

דוד ביטן: כמו כן מצוין יום זה במערכת החינוך, בצבא הגנה לישראל ובמשטרת ישראל.

דוד ביטן: אני רואה חשיבות רבה בציון יום העלייה בעיקר למען הדורות הבאים שיביאו את סיפור הקמתה, שגשוגה והצלחתה של מדינת ישראל בזכות העולים החדשים שהגיעו אליה מארבעה כנפי תבל.

דוד ביטן: העולים שהגיעו לישראל הם ציונים ואידיאולוגיים, עזבו את ביתם ורכושם בארץ מולדתם ובאו למדינת ישראל לבנות ולהיבנות בה.

דוד ביטן: משנת 1948 ועד היום עלו לישראל כ-3.3 מיליון עולים, כ-44.3 אחוזים מתוכם עלו משנת 1990 ואילך.

דוד ביטן: בשנת 2020, שנת הקורונה, עלו עד כה כ-15,000 עולים חדשים.

דוד ביטן: אנחנו יודעים שהשנה יהיו פחות אבל בשנה הבאה תהיה שנת העלייה הגדולה.

דוד ביטן: אנחנו מאמינים שיהיו קרוב ל-150,000 עולים והמדינה צריכה להתארגן תקציבית וארגונית לעניין הזה.

דוד ביטן: הוועדה בראשותי דאגה בכל ישיבותיה לוודא שהעלייה בתקופת הקורונה לא תיפסק ושערי המדינה יהיו פתוחים בפני כל עולה שמעוניין להגיע ולחיות בישראל.

דוד ביטן: על החברה הישראלית והעולים הוותיקים לעזור לעולים החדשים שירגישו שייכים, שירגישו חלק מהמדינה, שלא יסבלו מגזענות ואלימות.

דוד ביטן: הישראלים הוותיקים צריכים לחבק את העולים, צריכים לשפר את היחס לעולים החדשים, צריכים לסייע להם, כל אחד בחלקת האלוהים הקטנה שלו, למען הקלת שילובם וקליטתם של העולים בישראל.

דוד ביטן: העולים הצליחו ומצליחים להשתלב בכל תחומי החיים והעשייה במדינה, בכלכלה, במחקר, במדע, בעסקים, במערכת המשפט, בצבא, בספורט, בניהול ובפוליטיקה.

דוד ביטן: הוועדה בראשיתי פועלת מאז חודש יוני ועומדת לזכותנו שורה של הישגים.

דוד ביטן: במסגרת פעילות הוועדה הוקמו בכנסת שלוש ועדות משנה חשובות: ועדת המשנה לעניין אינטגרציה של עולים חדשים בחברה הישראלית בראשות חברת הכנסת טלי פלוסקוב.

דוד ביטן: ועדת המשנה לעניין חיילים בודדים בשירות ובשחרור בראשות חבר הכנסת אלכס קושניר.

דוד ביטן: ועדת המשנה לעניין קשרי ישראל והתפוצות בראשות חברת הכנסת מיכל קוטלר וונש.

דוד ביטן: במסגרת הישגי הוועדה ראשותי צריך לציין תוספת של 80 מיליון שקלים תקציב משרד הקליטה.

דוד ביטן: בכסף זה נוספו הכשרות מקצועיות לעולים, ניתן המשך ללימודי אולפן למעוניינים בכך והמשך הזכאות בסל הקליטה.

דוד ביטן: במאבק באנטישמיות פעלנו להקמת שולחן עגול בשיתוף משרדי הממשלה והרשתות החברתיות למיגור האנטישמיות ברשת.

דוד ביטן: בעידן הקורונה האנטישמיות גברה וגברה.

דוד ביטן: כבר יש הישגים.

דוד ביטן: גם טיק טוק וגם פייסבוק קיבלו החלטות בעניין ופרסמו אותן.

דוד ביטן: אני שמח לבשר כי המאבק באנטישמיות נשא פרי והרשתות, פייסבוק וכמובן אינסטגרם אימצו מדיניות נגד אנטישמיות, מדיניות בנוגע לתוכן שנאה ברשת והחליטו על הסרת תכנים בעלי אופי אנטישמי.

דוד ביטן: בתחום הטיפול בגזענות הועדה סבורה כי קיים צורך לתת סמכויות לממונה להטיל סנקציות וענישה כנגד הנוקטים בגזענות.

דוד ביטן: משרד המשפטים אימץ את המלצת הוועדה והחל לפעול בנושא.

דוד ביטן: הוועדה קיימה מספר ישיבות בנושא ייצוג הולם לבני העדה האתיופית במקומות עבודה, כפי שמחייב החוק.

דוד ביטן: התברר כי ברוב המקומות ההעסקה היא העסק כמותית בעיקר ולא העסקה איכותית.

דוד ביטן: במסגרת דיוני הוועדה קיימנו דיון לגבי נמל אשדוד והסדרת המשך העסקתם של בני העדה האתיופית שהתקבלו במסגרת הייצוג ההולם.

דוד ביטן: הוועדה דאגה לשיפור תנאי שירותם של בנות שירות לאומי בודדות.

דוד ביטן: בעניין הזה הייתה לי ישיבה עם משרד האוצר, יש דיונים בין משרד האוצר למי שאחראי על זה בממשלה ואני מקווה שתוך כמה ימים אני אוכל לבשר לכם על סיום הטיפול בעניין ומתן תקציב לנושא הזה ב-2021.

דוד ביטן: כמו כן חשוב להשוות בין תנאי השירות של בנות השירות הלאומי הבודדות לאלה של החיילים הבודדים.

דוד ביטן: במסגרת דיוני הוועדה דאגנו לתוספת תקנים להתמחות רופאים עולים.

דוד ביטן: בשיתוף עם משרד הבריאות נוספו עוד 40 תקנים מעבר ל-70 הקיימים עבור מתמחים רופאים עולים.

דוד ביטן: תוספת זו משמעותית מאוד בתקופת האבק בקורונה.

דוד ביטן: פרויקטורים.

דוד ביטן: דאגנו להעברת 13 מיליון שקלים לפעילות הפרויקטורים ברשויות המקומיות.

דוד ביטן: הוועדה תפעל להמשך העלאתם של הממתינים במחנות באתיופיה ותפעל ליישום החלטת הממשלה 429 בנושא.

דוד ביטן: אני מודה לכל השותפים, בעיקר לחברי הכנסת שמשתתפים כאן בכל הדיונים.

דוד ביטן: זה לא דבר פשוט ואני יודע שאתם ממקום למקום אבל אתם באים לכאן ונמצאים אתנו בכל הדיונים.

דוד ביטן: אני מודה לחברי הוועדה שמשתתפים ומעלים נושאים לסדר יומה של הוועדה.

דוד ביטן: אני מודה לעובדי משרדי הממשלה שעוסקים בתחום העלייה, לסוכנות היהודית, להסתדרות הציונית שעושים למען העלייה.

דוד ביטן: אני מברך את כל המשתתפים בדיון זה.

דוד ביטן: חברי הכנסת, בבקשה.

שלומית אבינח: ברשות חברי הכנסת, זימנתי את דוקטור קירה רדינסקי.

שלומית אבינח: בשעה 11:00 יש לה התחייבות נוספת.

שלומית אבינח: השאלה אם אתם מוכנים שהיא תדבר לפניכם.

טלי פלוסקוב: בטח.

אלכס קושניר: בשמחה.

קירה רדינסקי: בוקר טוב לכולם.

קירה רדינסקי: אני אספר לכם את הסיפור האישי שלי ושל המשפחה שלי.

קירה רדינסקי: אני נולדתי בברית המועצות לשעבר.

קירה רדינסקי: אימא של הייתה בהריון כשהכור הגרעיני התפוצץ.

קירה רדינסקי: רק להראות לכם את רמת אי השקיפות שהייתה באותם שנים – לא סיפרו לאוכלוסייה שהיה פיצוץ גרעיני אבל לאט לאט השמועות חלחלו דרך שוודיה לרוב האנשים שכנראה שיש קרינה רדיואקטיבית שמגיעה מאזור אוקראינה.

קירה רדינסקי: הממשלה התחילה לעבור בין האזורים של הקרינה, לשלוח משם אנשים שבסופו של דבר מתו מהקרינה, לבצע הפלות אצל נשים ואימא שלי הצליחה לעלות על אחת הרכבות האחרונות למוסקבה והיא מתארת את זה כחזון אחרית הימים.

קירה רדינסקי: אנשים היו מגיעים לרכבת ושואלים האם אכפת להם לקחת גם את הילדים שלהם ולתת מספרי טלפונים כדי להביא אותם למישהו במוסקבה.

קירה רדינסקי: אימא שלי יחד עם חברה שלה לקחה אתה עוד כמה ילדים.

קירה רדינסקי: בברית המועצות לשעבר, כשאתה מגיע לעיר חדשה, אתה לא יכול לקחת מלון.

קירה רדינסקי: המלון שמור רק לבכירים ולשגרירים.

קירה רדינסקי: היא מתחילה לנוע ממקום למקום, מספרת שהיא בן אדם בסיכון, לאחר מכן היא עוברת למחנה קיץ בו היא צריכה לעשות הליכות של כמה קילומטרים ביום כדי להצדיק את השהות במחנה הקיץ.

קירה רדינסקי: זאת הייתה התחושה של ילדות ברית המועצות.

קירה רדינסקי: מעבר לכך שהם לא יכלו להתקבל לאוניברסיטאות שהם רצו כיוון שהם היו יהודים.

קירה רדינסקי: הם היו צריכים להגיש בקשות למקומות אחרים.

קירה רדינסקי: תמיד, היכן שהם היו צריכים, הם היו צריכים להיות מצטיינים כי אחרת אין להם כל סיכוי להצליח.

קירה רדינסקי: ב-1989 ברית המועצות מתחילה להתפרק.

קירה רדינסקי: גם בעזרת הסוכנות, עבודה מארצות הברית וגם מהארץ, לאט לאט אנשים מגיעים לישראל מתוך אמונה מלאה כי התחילו לדבר שיהיו פוגרומים ביהודים בברית המועצות.

קירה רדינסקי: אסור היה לקחת שום דבר.

קירה רדינסקי: ההורים שלי הגיעו לכאן עם פחות מ-1,000 דולר כל אחד.

קירה רדינסקי: הם היו צריכים להתחיל את החיים מאפס.

קירה רדינסקי: אני נכנסתי לתחום של לנסות לצפות את האירועים בעתיד, כי אימא שלי ניסתה לצפות מתי נגיע לארץ וכי נגיע לפני מלחמת המפרץ.

קירה רדינסקי: לא הגענו אחרי מלחמת המפרץ אבל הגענו שלושה שבועות לפני כן.

קירה רדינסקי: כלומר, הזיכרונות הראשונים שלי ממדינת ישראל אלה מסיכות אב"כ.

קירה רדינסקי: אני מדברת על התושייה הישראלית.

קירה רדינסקי: גרתי כמה שנים בארצות הברית אבל משהו מאותה תושייה.

קירה רדינסקי: כאשר הגענו הייתה שביתה במשרד הפנים כי הגיעו הרבה מאוד עולים ולא נתנו להם מספיק משאבים.

קירה רדינסקי: בלי תעודת זהות אי אפשר לקבל מסכות אב"כ.

קירה רדינסקי: דודה שלי הגיעה כדי לקבל את המסכה עבורי ועבורה ואומרים לה שאין לה תעודת זהות.

קירה רדינסקי: מישהו מפיקוד העורף אמר לה, עזבי, קחי את המסכה ולכי.

קירה רדינסקי: אני חייבת להגיד שהדבר הכי טוב שההורים שלי החליטו עליו היה להגיע לכאן, לארץ.

קירה רדינסקי: עבורי לפחות נפרסה דרך והזדמנויות שלא ניתנו להורים שלי.

קירה רדינסקי: מגיל צעיר, בערך מגיל 4, מאז אני זוכרת את עצמי, אני רציתי להיות מדענית.

קירה רדינסקי: ההורים שלי השקיעו את כל הכסף שלהם.

קירה רדינסקי: ההורי שלי אקדמאים עם תארים גבוהים, מתמטיקאים עם תארים במדעי המחשב, עבדו בניקיון ובשמרטפות וכל הכסף הזה בסופו של דבר הלך לחינוך שלנו.

קירה רדינסקי: בגיל מאוד צעיר התחלתי ללכת למחנות קיץ מדעיים, להתעסק במחקר.

קירה רדינסקי: בגיל 15 התחלתי ללמוד בטכניון.

קירה רדינסקי: ההורים שלי קיבלו מלגות מכל מקום שרק יכלו.

קירה רדינסקי: אני גדלתי במשפחה רק עם נשים, עם אימא שלי, עם דודה שלי, עם סבתא שלי.

קירה רדינסקי: כשסיימתי את הדוקטורט, עשיתי גם שירות בצבא בחיל המודיעין, קיבלתי הצעה לעבור לארצות הברית ולבנות מערכות לצפי אירועים.

קירה רדינסקי: התחלתי לבנות מערכות יחד עם ה-גייס פאונדיישן.

קירה רדינסקי: עשינו את ה-...

קירה רדינסקי: המושלם, 130 שנים.

קירה רדינסקי: הצלחנו להציל חיים של כמה עשרות אלפי אנשים.

קירה רדינסקי: עבדנו עם האו"מ.

קירה רדינסקי: צפינו את המהומות בסודן ב-2013.

קירה רדינסקי: לאחר מכן חזרתי לארץ ויחד עם בעלי הקמתי חברה שלקחה את הטכנולוגיות האלה והתמקדה הרבה בנושא תצפיות כלכליות.

קירה רדינסקי: החברה שהקמתי עם שותף נמכרה ל-איבה.

קירה רדינסקי: במשך כמה שנים הייתי המדענית הראשית של איבה.

קירה רדינסקי: לאחר מכן חזרתי לטכניון כפרופסור מבקר והתחלתי להשקיע את כל כולי בנושא של איך אנחנו יכולים לבנות מערכות שייקלו על מערכת הבריאות.

קירה רדינסקי: זה היה הרבה לפני שהקורונה התחילה.

קירה רדינסקי: העומסים שאנחנו רואים היום בחדרי המיון הם בין 3.6 שעות בממוצע, הזמן שאנשים מחכים.

קירה רדינסקי: בסין מחכים כבר שמונה שעות.

קירה רדינסקי: אם אנחנו מסתכלים עד 2030, עם 3.8 מיליארד אנשים, לא תהיה גישה לרפואה הראשונית.

קירה רדינסקי: מדברים על שמונה שעות בישראל תוך פחות מ-10 שנים.

קירה רדינסקי: יחד עם שותפים בניתי מערכת – עם עוד פרופסור מהטכניון, פרופסור שוהם ונמיר – שעושה אוטומציה לתוך חדרי המיון וגם למערכת הבריאות שהיום פזורה בארצות הברית ל-100,000 נותני שירות רפואי עבור 40 מיליון אנשים.

קירה רדינסקי: עבורי כל הסיפור הזה לא היה יכול אפשרי אם לא היינו עולים לארץ.

קירה רדינסקי: אם יש רק משהו אחד שהייתי אומרת ומבקשת מהוועדה כאן זה שהייתי רוצה שהסיפור הזה יחזור עבור הרבה אחרים.

קירה רדינסקי: יש לנו בעיה מאוד גדולה עם האקדמאים שעוזבים את הארץ כדי ללמוד בחוץ לארץ ויש להם מעט אינסנטיב לחזור בחזרה.

קירה רדינסקי: אין לנו מספיק תקציבים לאקדמיה והדברים שאנחנו חונכנו עליהם זה שחינוך הוא דבר ראשון.

קירה רדינסקי: אם אנחנו רוצים להמשיך לדחוף ולהוביל, אני לא הייתי מגיעה לדברים אליהם אני מגיעה, אם אנחנו יכולים לאפשר את ההצלחה של העולים וגם עולים שמבוססים בחוץ לארץ, למצוא להם סיבות לעלות לארץ, אני חושבת שזה סוד ההצלחה של מדינת ישראל.

קירה רדינסקי: תודה רבה לכם.

דוד ביטן: תודה לך.

דוד ביטן: חברי הכנסת, בבקשה.

מיכל וונש: תודה אדוני היושב ראש.

מיכל וונש: תודה לך דוקטור קירה רדינסקי.

מיכל וונש: אני חושבת שהסיפור המדהים הזה ממחיש לנו, אדוני היושב ראש, את כל מה שאנחנו מדברים עליו במסגרת הוועדה הזאת וזאת לא רק הזכות אלא גם החובה של הוועדה הזאת - גם לצד משבר הקורונה, ההזדמנות האדירה של גל העלייה הצפוי – לזהות את החסמים, להסיר אותם ולפקח על כך שהם גם יוסרו בצורה כזאת שמאפשרת או מהווה אינסנטיב, כפי שאמרה דוקטור רדינסקי, גם לישראלים שישובו ובטח לעולים חדשים שכפי שאמרנו בוועדה הקודמת שקיימנו הבוקר, לך לך לארצך ממולדתך מבית אביך.

מיכל וונש: אלה אולי הדברים הקשים ביותר שאפשר לבקש מבן אדם לעשות ולא בכדי כל אחד שיושב בוועדה הזאת ומגיע לדיוניה, לכל אחד יש את סיפור העלייה שלו.

מיכל וונש: לא משנה אם זאת אני שהגעתי לשרת כחיילת בודדה ומאוחר יותר, אחרי תארים אקדמאיים בקנדה העלתה ארצה ארבעה ילדים קנדים.

מיכל וונש: הקושי הזה לעזוב ארץ מולדת ובין אב ואם, הוא מאוד מאוד גדול.

מיכל וונש: הגיע הזמן לשינוי תפיסתי עמוק של מדינת ישראל, של החברה הישראלית.

מיכל וונש: לא רק לדבר על עלייה וקליטה אלא לדבר על השתלבות, כפי שאמרת אדוני היושב ראש, ואת זה נוכל לעשות רק כאשר נבין שהתרומה של מעל לשלושה מיליון עולים שהגיעו לישראל מאז תקומתה, היא תרומה למדינת ישראל.

מיכל וונש: היא לא תרומה לעולים.

מיכל וונש: זה בזכות ולא בחסד.

מיכל וונש: מדינת ישראל, ההבנה הזאת שבכל דור יש מי שעולים לארץ ומזכירים לנו כמה לא לקחת כמובן מאליו את מדינת ישראל הריבונית אליה שב העם היהודי, לארצו, הדבר הזה קורה רק באמצעות העולים ולא משנה מהיכן הם מגיעים, אם אלה בני מנשה או העלייה מאתיופיה או מארצות הברית או מברית המועצות לשעבר או מצרפת.

מיכל וונש: כל מי שיושבים סביב השולחן הזה מייצגים והקול שהם מביאים לתוך הכנסת הוא הקול הזה, התובנות האלה, שלחברה הישראלית יש הזדמנות אדירה בשנת ה-73 לקיומנו והיא התכנון קדימה בתוכניות ארוכות טווח.

מיכל וונש: אני חייבת לזעוק כמה זעקות בהקשר הזה.

מיכל וונש: הדבר הראשון הוא באשר להסרת החסמים שזיהינו, כל הנושא של התארים האקדמיים והתייחסה לזה במידה מסוימת גם דוקטור רדינסקי.

מיכל וונש: התארים האקדמיים וההכשרות המקצועיות.

מיכל וונש: הדבר השני הוא כל הנושא שקורה גם עכשיו אל מול הקורונה ודיברנו על זה בקצרה כבר כמה פעמים, וגם היום, וזאת הבדידות הנוראית שחשים עולים חדשים ועולים ותיקים שנמצאים כאן לבד, ללא משפחה.

מיכל וונש: העובדה שעוד אין מדיניות ואין כל כוונה לייצר מדיניות שמשפחה ממעגל ראשון ובני ובנות זוג יוכלו להיפגש, כשאנחנו עוד לא יודעים לכמה זמן זה יהיה, אנחנו כבר לא בסיפור של זבנג וגמרנו.

מיכל וונש: מהוועדה הזאת חייבת לבוא דרישה למשרד הפנים, דרישה שתהיה מדיניות ברורה, כמובן בכפוף להוראות משרד הבריאות, למעגן ראשון להיפגש בזמן המיידי.

מיכל וונש: אני ממש מבקשת זאת.

מיכל וונש: הנושא השלישי, והוא מתחבר לי לשיחת זום מאוד שקיימתי לפני כמה ימים עם כ-100 עולים, עת אמרה לי עולה חדשה שנמצאת כאן לבדה והוריה לא יכולים לבוא לבקר אותה שהיא במשבר נפשי.

מיכל וונש: יש נושא מאוד גדול של הבדידות של העולים החדשים ואנחנו חייבים להנגיש גם את נושא הבדידות אבל גם להנגיש את השירותים של בריאות הנפש לעולים החדשים, גם החדשים חדשים שלא יודעים אפילו שפה וגם לאלה שהם ותיקים יותר ואינם יכולים להשתמש בשירותי בריאות הנפש בעברית כיוון שזה קשה גם כך.

מיכל וונש: גם על זה אני קוראת דווקא בתקופה הזאת, דווקא אל מול משבר הקורונה שמביא את כל החברה הישראלית למשבר נפשי לצד הכלכלי והבריאותי.

מיכל וונש: אני חושבת שחשוב שהוועדה הזאת תיכנס גם לנושא הזה.

מיכל וונש: הנושא הזה של הסרת החסמים, אדוני היושב ראש, ואני ממש מעריכה את העבודה שאתה עושה בנושא הזה, חייב להיות כנר לרגלינו אל מול התפקיד של הממשלה כיוון שאלה רק מילים.

מיכל וונש: כשאנחנו אומרים עלייה וקליטה, זה חשוב לנו אבל לא מסירים חסמים ולא מתעדפים, כולל מה שאתה כל הזמן מדבר עליו, כולל בתקציבים כי כך מראים גם תעדוף בימינו.

מיכל וונש: ללא תוכניות ארוכות טווח, אלה רק מילים.

מיכל וונש: אנחנו עכשיו בשבוע העלייה וזה השבוע לקבל על עצמנו את המחויבות הזאת ביתר שאת.

מיכל וונש: תודה.

אנדרי קוז'ינוב: הסיפור של דוקטור קירה רדינסקי רק ממחיש כמה יהלומים יכולים להיות בקרב העלייה.

אנדרי קוז'ינוב: ושוב, אני מתייחס כאן למה שמיכל אמרה, ואכן לא משנה מהיכן הם באו.

אנדרי קוז'ינוב: זה רק ממחיש עד כמה, למרות כל החסמים ולמרות כל הבעיות, אפשר להגיע גבוה.

אנדרי קוז'ינוב: אני לא אומר ארץ האפשרויות הבלתי מוגבלות, אבל זה מתקרב לשם.

אנדרי קוז'ינוב: עם השקעה ועם רצון טוב, זה יקרה.

אנדרי קוז'ינוב: מה שכן, צריך סיוע.

אנדרי קוז'ינוב: עובדתית עולה חדש שיכול להגיע להנהלה ולמחקרי פיתוח של מייקרוסופט העולמית שחוזה את פני העתיד, זה דבר שמעורר השראה ואני מאוד מקווה שרבים וטובים ילכו באותה דרך.

אנדרי קוז'ינוב: זה דורש מאתנו להעמיד את כל האפשרויות לפתוח את כל החסמים, לאפשר לאקדמאים שכבר הגיעו עם תארים להשתלב כאן בשוק העבודה וגם בשוק הלימודים והפיתוח.

אנדרי קוז'ינוב: שם יש עוד הרבה מה לעשות, החל מתארים בכימיה, הנדסה, רוקחות, תארים שעדיין לא מוכרים בארץ.

אנדרי קוז'ינוב: יש המון מה לעשות ודווקא עצם האזכור וזה שאנחנו כל פעם מעלים את זה, זה מאוד חשוב על מנת שמשהו יזוז כאן כי זה העתיד שלנו.

אנדרי קוז'ינוב: אני לא מזלזל בהון האנושי שנולד, מה שנקרא הצברים, אבל בגדול אנחנו כאן כמגנט שמושך את האנשים הטובים האלה והם גם אלה שידחפו אותנו קדימה וזה בהחלט מבורך.

יוסף טייב: אני רוצה להודות ליונתן.

דוד ביטן: תכף ניתן לו לדבר.

יוסף טייב: כן, אבל חובתי.

יוסף טייב: בשמי ובשם העולים אני מודה לו.

מיכל וונש: גם בשמנו, כל חברי הוועדה.

מיכל וונש: תודה יונתן.

יוסף טייב: תודה ליונתן לשאר היוזמים שחלקם כבר לא נמצאים במשכן.

יוסף טייב: אני חושב שהחוק הזה הוא בסיס לקיומה של מדינת ישראל.

יוסף טייב: מן הראוי היה שהוא ייקבע, כמו שמופיע בספר יהושע, ב-י' בניסן.

יוסף טייב: בדברי ההסבר של החוק מופיע ההסבר אבל מאחר שהכנסת ובתי הספר בפגרה בזמן כזה, נקבע לקיים אותו ב-ז' בחשוון, צמוד לפרשת לך לך.

יוסף טייב: תודה על כך.

יוסף טייב: אני באמת שמח לייצג לראשונה את עולי צרפת.

יוסף טייב: מאז הקמתה של מדינת ישראל, אני חבר הכנסת הראשון שנולד בצרפת ואני רוצה לברך את שר הפנים על היוזמה.

יוסף טייב: אני קורא לכל יושבי הראש של כלל המפלגות לאמץ את הרעיון.

יוסף טייב: גם בליכוד.

דוד ביטן: יש לנו נציגים.

דוד ביטן: אצלנו זאת בחירה דמוקרטית.

יוסף טייב: אתה עושה את זה נהדר.

דוד ביטן: אצלכם מתמנים.

דוד ביטן: אצלנו צריך להיבחר.

דוד ביטן: נבחרו הרבה מדרום צרפת.

יוסף טייב: אני באמת מודה על כך.

יוסף טייב: אני רוצה לומר שאני חולם ומצפה – וזה המסר שאני רוצה להעביר – שהעלייה לארץ תהיה פחות בגלל בריחה ויותר מבחירה.

יוסף טייב: במשך כל השנים, רוב העולים שהגיעו לארץ, הגיעו מתוך ציוניות, מתוך אידיאל, מתוך אמונה שארץ ישראל, מדינת ישראל היא מדינת היהודים היחידה בעולם.

יוסף טייב: אני כולי תפילה שכך ימשיך, שהעולים מכלל העולם יגיעו לכאן מתוך רצון ומתוך בחירה ושמדינת ישראל באמת תשים בראש העדיפויות שלה את הנושא של העלייה ואת הנושא של טיפול בעלייה.

יוסף טייב: אני רוצה לסכם בקריאה לכלל משרדי הממשלה ולקרוא להם להכין את עצמם.

יוסף טייב: אנחנו הולכים לקראת גל עלייה גדול.

יוסף טייב: לא מספיק אבל הוא הולך וגדל ואני באמת מברך על כך.

יוסף טייב: צריך לדאוג להנגשה, להכין תוכנית חומש אמיתית, לדאוג לחינוך, לתוכניות תגבור לימודי, הכרת התארים, תעסוקה.

דוד ביטן: גל העלייה ב-2021, אם הוא יהיה גדול, יכול להוציא אותנו מהבוץ הכלכלי של הקורונה.

דוד ביטן: הממשלה לא מבינה את זה?

דוד ביטן: אתם צריכים לדחוף.

דוד ביטן: את זה כמה שיותר.

דוד ביטן: זה כמו העלייה מחבר העמים שנתנה לנו צמיחה במשך כמה שנים.

יוסף טייב: נכון.

יוסף טייב: אני מתחבר לדברי חבריי חברי הכנסת ואומר להוריד את החסמים כמה שיותר.

יוסף טייב: אני חושב שדווקא בעת משבר, על מדינת ישראל להיות המדינה האמיתית, הכתף לאותם יהודים בתפוצות כדי לתמוך בהם לעזור להם.

יוסף טייב: לא להוסיף קשיים בעלייה אלא הפוך.

יוסף טייב: בואו ניתן להם יד, בואו נקל על תהליך העלייה.

יוסף טייב: כל הסיפור של בירוקרטיה, אפשר לעשות כשהם כבר כאן.

יוסף טייב: בואו ניתן להם קודם כל את האפשרות להגיע לארץ, בכל השאר אנחנו יודעים לטפל ואפשר לטפל בהמשך.

יוסף טייב: אני מבין שיש כאן דינמיקה וזה תהליך עליו דיבר קודם סגן השר יברקן, לעשות הפסקה ולראות איך אנחנו מתכננים.

יוסף טייב: אני אומר, לא, אנחנו צריכים לנהוג כמו בהסתערות ולא לעצור בתוך התהליך אלא להמשיך ולהוריד את כל הבירוקרטיה.

יוסף טייב: אתה אדוני יושב הראש יודע לעשות את זה מצוין.

יוסף טייב: חבריי חברי הכנסת מכלל המפלגות, אני חושב שאנחנו צריכים להירתם כולנו לדבר הזה ולהוריד את כל הבירוקרטיה סביב הדבר הזה ולדחוף לכך שתהיה עלייה מסיבית ואיכותית בשנת תשפ"א-2021 מכלל המגזרים.

יוסף טייב: כמו שאמר קודם חבר הכנסת קושניר, גם אני מוחה על אותו תחקיר שמצייר עלייה כזאת או אחרת, רוסים, אתיופים, צרפתים.

יוסף טייב: מספיק עם הדבר הזה.

יוסף טייב: כולנו יהודים, מגיעים לכאן לארץ, יש מדינה אחת שלנו, וצריכים להתאגד כולנו סביב הדבר הזה ובעזרת השם נוכל בעוד שנה ב-ז' מרחשוון תשפ"א לברך על שנת העלייה הגדולה ביותר והאיכותית ביותר של מדינת ישראל.

יוסף טייב: תודה.

אלכס קושניר: אדוני היושב ראש, אני אהיה קצר אבל אני חייב להתחיל מזה שיש כאן דוגמה מצוינת איך העולים מעלים את עצמם על סדר היום.

אלכס קושניר: יושב כאן יונתן שיחד עם חבריו יזמו חוק והפכו כאן את כל הכנסת ובסופו של דבר הפכו את הכנסת.

אלכס קושניר: מה אתה צוחק?

אלכס קושניר: זה מה שעשיתם.

אלכס קושניר: בסופו של דבר כולנו חוגגים את היום הזה, יום העלייה, בעקבות החוק שנחקק.

אלכס קושניר: זה היה אמור להיות דבר מובן מאליו שבמדינת העולים יש יום עלייה אותו חוגגים, אבל זה לא קרה ואני באמת מברך את יונתן ואת חבריו שעשו אז את המהפך הזה.

אלכס קושניר: זה גם מהפך מחשבתי, גורם לכולם פתאום לחשוב על המשמעות של העלייה והחשיבות שלה.

דוד ביטן: בחוק הלאום גם הוכנס סעיף מיוחד על הנושא של קליטת עלייה.

דוד ביטן: זה חשוב מאוד כי זה חוק יסוד.

אלכס קושניר: לעניין העלייה עצמה.

אלכס קושניר: לעלייה יש בעצם שני סוגים של גורמים.

אלכס קושניר: יש גורמי דחיפה ויש גורמי משיכה.

אלכס קושניר: גורמי המשיכה, אלה הם בעצם האטרקטיביות של מדינת ישראל וגורמי הדחיפה זה מה שקורה בחוץ לארץ.

אלכס קושניר: לצערי הרב בשנים האחרונות גורמי הדחיפה גוברים על גורמי המשיכה.

אלכס קושניר: אנחנו כמדינה הופכים להיות פחות ופחות אטרקטיביים עבור העולים שמגיעים מכל קצוות תבל ואני חושב שאת זה צריך לשנות.

אלכס קושניר: אני תמיד אומר שיש שלושה מפתחות שהם הכי משמעותיים לעלייה מוצלחת – השפה, ללמוד את השפה כמה שיותר מהר וצריך להתחיל את זה בחוץ לארץ, השתלבות בתעסוקה וכאן דיברו חבריי על הרבה מאוד מחסומים בירוקרטיים שצריך לנסות ולהוריד, והדבר השלישי הוא חינוך הילדים.

דוד ביטן: מה עם מגורים?

אלכס קושניר: ברגע שאתה משתלב תעסוקתית ואתה מתחיל להגיע להכנסה גבוהה, גם הנושא של המגורים מגיע על פתרונו.

אלכס קושניר: אני אומר לך ששילוב בתעסוקה ומיצוי הפוטנציאל המקצועי של העולים פלוס ההשכלה של הילדים והשתלבות הילדים במערכת החינוך – אלה הדברים החשובים כי בסופו של דבר הרבה מאוד עולים מגיעים לכאן כדי להיטיב עם חיי הילדים שלהם.

אלכס קושניר: אני רוצה להודות לך על כך שנתת לי את ההזדמנות להוביל את ועדת המשנה לנושא חיילים בודדים גם בשירות וגם בשחרור.

אלכס קושניר: אנחנו עושים הרבה מאוד דברים וראיתי שיש כאן נציגים של גרעין "צבר" וגם של נעל"ה.

אלכס קושניר: יש עוד הרבה מאוד דברים שצריך לעשות בנושא הזה כי ההגדרה הזאת של עולה חדש, חייל בודד, בפני עצמה היא בעייתית כי כל התפקיד שלנו זה לגרום לכך שהחיילים האלה לא ירגישו בודדים אלא ירגישו חלק מהמשפחה ושאחר כך יישארו בארץ.

אלכס קושניר: לסיכום אני אומר שאני חושב שהתפקיד המשמעותי ביותר של המדינה הוא לתת לעולים את הרגשה של בית וזה מהרגע הראשון, בהרבה מאוד מובנים ובהרבה מאוד כיוונים.

אלכס קושניר: אתם יודעים, בכל בית יש תמיד מה לתקן ותמיד יש מה לשפר ולשנות, אבל ברגע שכולם מרגישים באותו בית וזה בית של כולם, אפשר לעשות את זה יחד בתוך הבית הזה.

אלכס קושניר: באמת, אני מקווה שכך גם נעשה ושבשנה הבאה תהיה שנה של עלייה, עלייה מוצלחת של כל העולים מכל קצוות תבל וכי נוכל להתגבר על המחלוקות הפנימיות שלנו ונוכל לקבל אותם בברכה ולהבטיח להם בית מצוין, עלייה מוצלחת קליטה אפקטיבית.

דוד ביטן: תודה.

דוד ביטן: יונתן, בבקשה.

יונתן יאבור: אדוני היושב ראש, חברי וחברות הכנסת, אני גאה ונרגש להיות כאן היום לציין את יום העלייה.

יונתן יאבור: בפתחו של האולם הזה, ליבו של הדמוקרטיה הישראלית אני מגיע רבות בעודי מלווה את חברת הכנסת מיכל שיר שאני משמש כיועצה אך היום אני נכנס אליו כמי שהיה עולה חדש, כמי שמשמש היום כפעיל וכמתנדב למען עולים חדשים וכמי שכתב ויזם את חוק יום העלייה.

יונתן יאבור: ארגון TLV Internationals שהקמתי יחד עם שותפים, הוא ארגון העולים הגדול ביותר בישראל ובו יותר מ-70,000 חברות וחברים.

יונתן יאבור: אני כל כך גאה לומר שהארגון פועל על טהרת ההתנדבות בלבד ונשען על הון אנושי וציוני מופלא.

יונתן יאבור: מאז שנת 2009 אנחנו מפעילים מספר רב של פרויקטים קהילתיים ובהם תל אביב אינטרנשיונל סלון, פורום הדוברים הגדול בישראל, וויט סיטי שבת שמקיים ארוחות שישי על מנת לחבר עולים וצברים יחד.

יונתן יאבור: רבים זוכרים אותנו בזכות שיא גינס שקבענו בשנת 2014 לארוחת השבת הגדולה בעולם.

יונתן יאבור: פרויקט פרוג'ט טי.

יונתן יאבור: א.

יונתן יאבור: שמטרתו לעודד את רוח ההתנדבות בקרב העולים ויצר פעילות משותפת עם משטרת ישראל, שומר חדש, איחוד הצלה ועוד.

יונתן יאבור: תל אביב ארט קאונסיל שמחבר את העולים לתרבת הישראלית ובטח תאהבו את פרויקט אמץ סבתא שלאחרונה זכה בפרס מטעם הסוכנות היהודית על פעילות סיוע לניצולי שואה.

יונתן יאבור: כל אלה מתבססים על רוח ציונית והתנדבותית שדוחפת לשילוב עולים חדשים בחברה הישראלית.

יונתן יאבור: להיות עולה זה זמני, אבל להיות ישראלי זה לנצח.

יונתן יאבור: אדוני היושב ראש, כמו דברים רבים שמשנים מציאות, החוק הזה התחיל מהשטח.

יונתן יאבור: החוק הזה התחיל מיוזמה שלנו מתוך אמונה שלדור של בן גוריון מגיע הקרדיט על החלוציות אבל אין לדור הזה מונופול על זה.

יונתן יאבור: נכון שאז ייבשנו את הביצות ובנינו כבישים אבל היום עלינו להמשיך ולבנות את החברה שלנו מדי יום ובכל דור.

יונתן יאבור: וכך, כל עולה, לא משנה מהיכן הוא או היא שבו הביתה לישראל ומתי עשו זאת, יכול ויכולה להיות חלוצים חברתיים וקהילתיים.

יונתן יאבור: לאחר מספר שנים של פעילות למען שילוב עולים חברה הישראלית, אני ושותפי ג'י שולץ שנמצא אתנו היום ב-זום בשל ההגבלות, הבנו שכדאי שמפעל העלייה יהיה ערך יסוד אמיתי במדינת ישראל, ועל מנת להוקיר תודה לתרומה של כל גלי העלייה לדורותיה ומכל רחבי תבל, עלינו כעם לציין זאת בחוק.

יונתן יאבור: כל דבר שאנו לוקחים כמובן מאליו עם הזמן נשחק ונשכחת חשיבותו וייחודיותו.

יונתן יאבור: קביעת יום העלייה בחוק מוודא שמפעל העלייה ייקבע באתוס הלאומי שלנו וכך נוכל להמשיך לעודד יחידים, משפחות וקהילות בגולה לשוב הביתה לארצו של העם היהודי.

יונתן יאבור: בקביעת יום העלייה אנו אומרים לאחיותינו ואחינו בגלות כי אנחנו רוצים ששובו הביתה.

יונתן יאבור: אנחנו חורתים בלוח השנה המשותף שלנו את הזמן עצמו, קביעה שאנו עם אחד עם גורל משותף וחזון ציוני.

יונתן יאבור: אנו נועצים כחול ולבן ביומן לסמן שישראל אינה רק מקום מגוריך אלא היא ביתך הנצחי.

יונתן יאבור: אבל הדבר הזה מחייב אותנו לייצב ולבנות חזון.

יונתן יאבור: תוכנית רבת שנים, תוכנית אגרסיבית שדואגת שמי שמגיע לישראל גם יישאר וישגשג כאן.

יונתן יאבור: לצערי למשרד הקליטה אין חזון אמיתי לקליטת עולים.

יונתן יאבור: המשרד מתגאה בכך שבשנה שעברה עלו כ-35,000 עולים חדשים לישראל אבל מתעלם מזה שבערך 50 אחוזים עוזבים תוך חמש שנים.

יונתן יאבור: שוב אני אומר שהיום הזה חשוב להמשך מפעל העלייה כערך יסוד של מדינת ישראל ומשרד הקליטה חייב לייצר חזון שנותן מענה לכל העולים.

יונתן יאבור: עם זאת, ולמרות שאין לי הכרות אישית עם השרה הנוכחית, אני מאמין שיש לה את הרצון לבצע את השינויים הנדרשים ואולי אף היא תציג חזון אמיתי בפני הוועדה הזאת בעתיד הקרוב.

יונתן יאבור: אדוני היושב ראש, ברצוני לומר תודה לחברי הכנסת לשעבר חיליק בר, מייקל אורן ורוברט אילטוב שהיו מיוזמי החוק וחברי הכנסת עודד פורר ואלכס קושניר שליוו את פיתוח וכתיבת החוק הזה עוד בהיותם מנכ"לי משרד הקליטה.

יונתן יאבור: המיוחד בחוק הזה הוא שהוא בין הבודדים שהצליח לאחד בין קואליציה ואופוזיציה, דתיים וחילוניים.

יונתן יאבור: עלייה היא מפעל ציוני שחוצה מפלגות ובטח בעידן הזה אנחנו צריכים לזכור שמה שמאחד אותנו הרבה יותר חזק ממה שמפלג.

יונתן יאבור: אני רוצה גם לומר תודה למנהלת הוועדה הגברת שלומית אבינח שמאז כניסתה לתפקיד עובדת ימים ולילות עבור העולים החדשים וללא ספק היא נכס לוועדה הזאת וכמובן לעם ולמדינה.

יונתן יאבור: אני רוצה לומר תודה ענקית ליושב ראש הקואליציה חבר הכנסת מיקי זוהר.

יונתן יאבור: מיקי הוביל את החוק הזה בכנסת ונלחם עליו מול הפקידות ומול גופים פוליטיים ובלעדיו לא היינו נמצאים כאן היום.

יונתן יאבור: יש לומר לו תודה על תרומתו והרוח הציונית שלו.

יונתן יאבור: אדוני היושב ראש, אני יודע שדיברתי הרבה אבל ברצוני לומד תודה אחת אחרונה.

יונתן יאבור: לבוסית ולמנטורית, חברת הכנסת שאני כה מעריך את חברותה, מיכל שיר.

יונתן יאבור: כעולה אני יודע כמה זה קשה להשתלב ולהצליח אבל בזכותה ובזכות אחרים, כמו חברת הכנסת מיכל קוטלר וונש, שלקחו סיכון על עולה כמוני עם עברית קצת חלשה אבל המון אמונה בציונות ואני היום מאמין בעצמי שלמרות הקשיים אוכל להשפיע ולהיות חלוץ במדינה שלי.

דוד ביטן: מאיפה עלית?

יונתן יאבור: אנגליה.

יונתן יאבור: ברצוני לסיים ולומר לכל אלה שכבר עלו ולכל אלה שבדרך, בואו אלינו בהמוניכם, שובו הביתה לארצנו ושיהיה לכולם חג יום עלייה שמח.

יונתן יאבור: תודה רבה.

אנדרי קוז'ינוב: אפשר למחוא כפיים בוועדה?

אנדרי קוז'ינוב: ריגשת, יונתן.

שלומית אבינח: מרגש.

שלומית אבינח: תודה.

י מיכל קוטלר וונש: ישר כוח, יונתן.

דוד ביטן: אני רוצה להודות לכל חברי הכנסת, אלה שנמצאים כאן ואלה שלא נמצאים כאן.

דוד ביטן: בסך הכול אתם פעילים מאוד וזה לא דבר של מה בכך.

דוד ביטן: לקחתם את הוועדה הזאת כוועדה חשובה ואם אנחנו מקדמים, זה הרבה גם בזכותכם.

דוד ביטן: תודה לכם על שיתוף הפעולה שיש, קואליציה ואופוזיציה.

דוד ביטן: אין כאן קואליציה ואופוזיציה.

דוד ביטן: תמשיכו במה שאתם עושים ומשגעים אותי כל היום.

דוד ביטן: אני לא מדבר על מנהלת הוועדה שהיא משגעת אותי כל היום, כותבת לי את ההקדמות ואם אני מדלג על משהו שהיא כותבת, אני מקבל אחר כך על הראש.

דוד ביטן: סגן אלוף אדי טריגר, בוגר נעל"ה, שירת בחיל תקשוב ונמצא היום בחופשת שחרור מהצבא.

דוד ביטן: בבקשה.

אדוארד טריגר: שלום ליושב ראש, לחברי הכנסת, לכל הנוכחים.

אדוארד טריגר: מרגש מאוד לדבר כאן היום ואני מראש אני מתנצל אם יהיו לי טעויות.

אדוארד טריגר: בדרך כלל בפתיחת נאום ובסופו אומרים את הדברים החשובים ביותר.

אדוארד טריגר: אני רב-סרן אדי טריגר בן לשמיל זכרונו לברכה ולקרה שתיבדל לחיים ארוכים.

אדוארד טריגר: נולדתי במולדובה ועליתי ארצה בגיל 15 במסגרת תוכנית נעל"ה, נוער עולה לפני ההורים.

אדוארד טריגר: כך פתחתי את נאומי בטקס הדלקת המשואות בהר הרצל במסגרת אירועי יום העצמאות ה-57 למדינת ישראל בשנת התשס"ה בו נבחרתי להדליק משואה כנציג צה"ל.

אדוארד טריגר: היה לי חשוב להדגיש שעליתי ארצה במסגרת תוכנית נעל"ה כבר בתחילת הנאום.

אדוארד טריגר: כששמעה אותי אימא שלי שנכחה בטקס הזה שאני מדגיש את סיפור עלייתי לארץ, החלה לבכות והדמעות לא הפסיקו לזלוג מעיניה.

אדוארד טריגר: ולתפארת מדינת ישראל, רק בהישמע המשפט הזה בסוף נאומי, הצליחה לעצור את הדמעות.

אדוארד טריגר: כששאלתי אותה מדוע בכתה, סיפרה לי: היו לי שלוש שנים קשות לאחר שהסכמנו לשלוח אותך לישראל במסגרת תוכנית נעל"ה.

אדוארד טריגר: מצד אחד רגשות אשם על האם ששולחת את בנה בגיל כה צעיר והוא רק בן 15 למדינה אחרת עם תרבות אחרת לגמרי, בלי שום יכולת להתערב או לעזור אם נידרש.

אדוארד טריגר: מצד שני ידעתי שאין לך עתיד – פרספקטיבה בשפה של אז – במולדובה.

אדוארד טריגר: הכי חשוב, ידעתי שאתה תהיה המנוע, הדחיפה הראשונית להחלטת כל המשפחה לעזוב הכול ולעלות לארץ ישראל.

אדוארד טריגר: והיום, כשעמדת כאן בטקס בהר הרצל, הייתי כל כך גאה בך, במה שהשגת.

אדוארד טריגר: נזכרתי ברגשות האשמה ועזרת לי להבין שהן היו לשווא ועל כך אני מודה לך מאוד וכל כך גאה בך.

אדוארד טריגר: אימא תמיד מהווה עבורי דוגמה ומופת, גם אז אבל במיוחד היום כשאני בעצמי אבא לילד בן 16 ויכול להבין את תהפוכות הנפש של אימא ששולחת את בנה אל הלא נודע.

אדוארד טריגר: ב-1996, שלוש שנים לאחר שהגעתי ארצה במסגרת תוכנית נעל"ה, עלתה כל משפחתי בהם הוריי, אחותי הקטנה, סביי וסבתותיי, דודיי ודודותיי.

אדוארד טריגר: סך הכול כ-20 אנשים.

אדוארד טריגר: היום אמי עובדת נערצת בקופת חולים מאוחדת, אחותי מנהלת חברת כוח אדם קטנה, הקימה משפחה ויש לה שתי בנות מקסימות.

אדוארד טריגר: גם אני הקמתי משפחה תפארת.

אדוארד טריגר: בני הבכור, שון, בן 16, בכיתה י"א, חולם לשרת בסיירת מטכ"ל, בתי הקטינה, שקד, בת 12 השנה ונקווה שנצליח לחגוג לה בת מצווש.

אדוארד טריגר: אשתי היקרה, ריטה, מזכירה רפואית בקופת חולים מכבי, מקבלת מכתבי תודה בלי סוף על עזרה לזולת.

אדוארד טריגר: מאז הטקס אני המשכתי את שירותי הצבאי וקודמתי לדרגת סגן אלוף וכעת אני שוהה בחופשת פרישה מצה"ל.

אדוארד טריגר: תפקידיי האחרונים היו מפקד גדוד התקשוב באגף המודיעין ומפקד גדוד התקשוב של המרכז הלאומי לאימוני יבשה בצאלים.

אדוארד טריגר: כיום אני ממלא מקום מנהל אגף הבוגרים במינהלת נעל"ה.

אדוארד טריגר: כששואלים אותי מה זאת תוכנית נעל"ה, אין ספק שאלה ילדי נעל"ה כמוני שלומדים בבתי ספר בכל רחבי הארץ וגרים בפנימיות אבל יש כאן משהו יותר גדול.

אדוארד טריגר: המנוע.

אדוארד טריגר: המנוע עליו דיברה אמי.

אדוארד טריגר: הדחיפה הזאת להחלטה לעלות ארצה או נכון יותר לחזור ארצה אחרי 2,000 שנות גלות.

אדוארד טריגר: זוהי הציונות של ימינו.

אדוארד טריגר: בעיניי תוכנית נעל"ה מובילה בהמשכיות הרעיון הציוני לבנות בית יהודי בארץ ישראל ומובילה ביצירת קיבוץ גלויות בצורה יוצאת מן הכלל ומעוררת כבוד.

אדוארד טריגר: תודה רבה.

אדוארד טריגר: היה כבוד גדול לדבר כאן בפניכם.

דוד ביטן: תודה לך.

דוד ביטן: קושניר מאשר שכל אחד שמדבר, צריכים למחוא לו כפיים.

אלכס קושניר: בהחלט.

אלכס קושניר: לחלוטין.

דוד ביטן: שרה עבאדי, בת שירות לאומי בודדה.

דוד ביטן: מברזיל.

דוד ביטן: מתנדבת שנה ראשונה בבית חולים שערי צדק, מחלקה לטיפול נמרץ לב-חזה.

שרה אבעדי: הסיפור שלי הוא קלאסי.

שרה אבעדי: נולדתי בסן פאולו, משפחה ציונית בלב ובנפש.

שרה אבעדי: מאז הייתי ילדה ידעתי שיום אחד אני אעלה לארץ כי זה הבית שלנו.

שרה אבעדי: בגיל 18, לפני שנה וחודש, עליתי.

שרה אבעדי: החלטתי לעשות שירות לאומי כי המדינה עשתה ועדיין עושה הרבה עבורי.

שרה אבעדי: גם אחי נמצא כאן.

שרה אבעדי: כאן זה הבית.

שרה אבעדי: כשאומרים שאני עולה חדשה, זה מוזר לשמוע את התואר הזה.

שרה אבעדי: בחרתי בטיפול נמרץ כי אני רוצה שלשנה תהיה משמעות.

שרה אבעדי: זה קשה.

שרה אבעדי: יש לי מטופל כבר במשך חודשיים והוא דומה לאבא שלי.

שרה אבעדי: בשבוע שעבר ראיתי מישהו נפטר אבל עדיין אני חושבת שאם זה קל, זה לא כדאי.

שרה אבעדי: בעוד שבוע אני טסה לסן פאולו לביקור הורים.

שרה אבעדי: אני לא רוצה לעזוב את המדינה וכואב לי הלב שלא אהיה כאן תקופה כי כאן זה הבית.

דוד ביטן: ולדיסלבה גנול, גרעין "צבר", בת 18.

ולדיסלבה גנול: שלום לכולם.

ולדיסלבה גנול: אני שמחה שאני יכולה לדבר אתכם.

ולדיסלבה גנול: אני ת 18 ועכשיו אני בתוכנית גרעין "צבר" בעיר רעננה.

ולדיסלבה גנול: לפני שנה וחודשיים עליתי לארץ ישראל.

ולדיסלבה גנול: נולדתי באוקראינה בעיר קטנה ברדישב.

ולדיסלבה גנול: סיימתי את בית הספר ואחר כך עליתי לארץ ישראל בתוכנית בניצנה.

ולדיסלבה גנול: בתוכנית הזאת למדתי עברית ודברים חדשים על ישראל כי לא ידעתי כלום.

ולדיסלבה גנול: לא היה לי אף חבר בארץ.

ולדיסלבה גנול: לפעמים לניצנה הגיעו כל מיני אנשים וצוות גרעין "צבר" גם היה חלק מהם.

ולדיסלבה גנול: הם נתנו לנו הרצאות וסמינרים על תוכנית שעוזרת לחיילים בודדים ומהרגע הראשון ששמעתי על גרעין "צבר", הבנתי שזה משהו שמתאים לי וזה משהו שאני מתאימה לו.

ולדיסלבה גנול: אני עליתי לבד בלי אחים ואחיות, בלי הורים, ואני ממש רציתי לעבור את הסמינרים ולהתקבל לתוכנית ואכן הצלחתי לעשות זאת למרות הקורונה.

ולדיסלבה גנול: היו לנו סמינרים ב-זום, מה שהיה ממש קשה אבל זה היה אפשרי.

ולדיסלבה גנול: עכשיו אני כאן ואני מאוד שמחה שגרעין "צבר" הוא תוכנית שעבורי כמו משפחה.

ולדיסלבה גנול: יש לנו מדריכות ומש"קיות ממש ממש טובות והן כמו חברות וכמו אחיות.

ולדיסלבה גנול: אני מרגישה את התמיכה ואת העזרה.

ולדיסלבה גנול: הם עוזרים לי ועוזרים הרבה.

ולדיסלבה גנול: הרבה דברים שקשורים לצבא ושאלות שיש לי, הם נותנים לי את התשובה.

ולדיסלבה גנול: אני באמת שמחה שאני כאן.

ולדיסלבה גנול: תודה רבה.

דוד ביטן: ביילה מול מנעל"ה.

דוד ביטן: תלמידת כיתה י', עלתה מקנדה, לומדת באולפנת אמנה בכפר סבא.

מיכל וונש: מאיפה בקנדה?

ביילה מול: מטורונטו.

ביילה מול: שלום.

ביילה מול: אני בת 16 ולומדת עכשיו בכיתה י' בתוכנית נעל"ה באולפנת כפר סבא.

ביילה מול: הייתי בת ...

ביילה מול: כאשר עלינו לכאן אבל ההורים שלי החליטו, בעקבות כל מיני קשיים, לחזור לקנדה אחרי שנה בלבד.

ביילה מול: מאז זה היה תמיד במשפחה, שצריך לחזור הביתה, לארץ ישראל.

ביילה מול: אח שלי עשה עלייה לפני ארבע שנים כדי לשרת בגולני ולהגן על המדינה.

ביילה מול: אחותי עשתה עלייה לפני כמה ימים עם בעלה והבן שלה.

ביילה מול: אח שלי השני וההורים שלי עתידים לבוא וזה רק עניין של זמן כי הם יודעים שישראל היא הבית שלהם.

ביילה מול: זאת השנה הראשונה שלי בתוכנית נעל"ה.

ביילה מול: התחלתי בתוכנית בתחילת חודש ספטמבר, לפני חודש וחצי.

ביילה מול: הסיבה שבחרתי לבוא לתוכנית נעל"ה היא שידעתי שישראל היא המקום בו אני רוצה להיות.

ביילה מול: בעתיד אני רוצה לעשות עלייה ולכן רציתי להכין את הקליטה שלי בכל מה שקשור לארץ ישראל, להכיר את התרבות הישראלית והכי חשוב זה לשפר את העברית שלי כדי להשתלב בחברה הישראלית.

ביילה מול: חששתי שאתג

ביילה מול: עגע למשפחה שלי בקנדה אבל צוות האמנה בנעל"ה קיבלו אותי כאילו אני חלק מהמשפחה שלהם.

ביילה מול: אני שנמחה ששמעתי על תוכנית נעל"ה באמנה ושקיבלתי את ההזדמנות לבוא ללמוד ולהתחבר למדינת ישראל.

אלכס קושניר: למדת עברית לפני שעלית?

ביילה מול: קצת.

אלכס קושניר: זאת אומרת, כל מה שאמרת כאן עכשיו, למדת בארץ.

דוד ביטן: איה מילר, גרעין "צבר", בל 18, עלתה לפני שנה מאנגליה, נולדה בארץ, הוריה חזרו לאנגליה כשהייתה בת שנתיים.

דוד ביטן: כיום חלק מגרעין "צבר" בקיבוץ לוחמי הגטאות.

דוד ביטן: תתגייס לצה"ל בתפקיד מדריכת חי"ר.

איה מילר: שלום.

איה מילר: נולדתי בארץ וכמו שנאמר עברתי ללונדון בגיל שנתיים.

איה מילר: בלונדון אני והמשפחה שלי תמיד היינו מאוד מעורבים בקהילה הישראלית.

איה מילר: הייתי בצופים, הייתי בבתי הספר של יום ראשון שבלונדון זה בית ספר ישראלי, היינו משפחה מארחת של בנות באו דרך הצופים לעשות שנת שירות ומשם שמעתי על תוכנית גרעין "צבר" ותמיד היה ברור לי שאני באה להתגייס, שאני באה לתרום, שאני רוצה גם לעבור לגור בישראל ושאני אעשה עלייה.

איה מילר: החלטתי להצטרף לתוכנית גרעין "צבר".

איה מילר: גרעין "צבר" נתן לי הרבה מעבר לעזרה בבירוקרטיה.

איה מילר: הוא אפשר לי ללמוד על הצבא, להיות עם אנשים שהם החברים הכי טובים שלי בישראל והם כמו משפחה שלי, הוא גם נתן לי בית.

איה מילר: העזרה שהם נותנים, גם המש"קיות, גם הרכזת וגם המדריכה שיש לנו - זה מעל ומעבר כל דבר שיכולתי לצפות לו בישראל.

איה מילר: אני מאוד מתרגשת להתגייס בעוד חודש.

איה מילר: זה גם עזרו לי בתפקיד שלי ובכל התהליך של הגיוס לצבא, ונתנו לי בית ומשפחה בישראל.

דוד ביטן: בהצלחה בצבא.

דוד ביטן: אליאס נחמיאס מנעל"ה, עלה ממקסיקו, תלמיד כיתה י"ב בכפר הנוער ויצ"ו הדסים.

דוד ביטן: אחיו, נלסון, מגיע בעקבותיו השנה לאותו כפר.

שלומית אבינח: הוא לא ב-זום.

שלומית אבינח: הבא בתור.

דוד ביטן: אווה ביבס.

דוד ביטן: בת שירות לאומי בודדה מצרפת.

דוד ביטן: מתנדבת שנה שנייה בכרמל 6000, עמותה בה מפתחים פתרונות טכנולוגיים חברתיים.

אווה ביבס: שלום לכולם.

אווה ביבס: אני עולה חדשה מצרפת.

אווה ביבס: אני עכשיו משרתת בכרמל 6000.

אווה ביבס: נולדתי בפריס ועליתי לארץ בגיל 19, לפני שנה.

אווה ביבס: אחרי התיכון בצרפת החלטתי שאני אלמד תורה במשך שנה בארץ.

אווה ביבס: הגעתי למדרשת אהובה שזאת מדרשה בירושלים, שם יש תוכנית לבנות.

אווה ביבס: שם הייתי במשך שנה אחרי התיכון ובמשך השנה הזאת באמת למדתי הרבה דברים על ארץ ישראל, על ההיסטוריה של המדינה שלנו וגם גיליתי המון על התרבות הישראלית וכל האחווה והאחדות שיש בתוך העם הזה.

אווה ביבס: אז החלטתי שאני אנסה לגור במקום כזה, שאני אנסה לקיים בית במדינה הזאת שהיא המקום של היהודים.

אווה ביבס: לא הייתי רוצה לחזור לחוץ לארץ.

אווה ביבס: אחרי המדרשה עליתי לארץ והחלטתי שאני אשרת את המדינה.

אווה ביבס: עכשיו אני משרתת בכרמל 6000 ואני בשנה שנייה לשירות.

אווה ביבס: אנחנו מפתחים אפליקציות לכל מיני ארגונים חברתיים וגופים ציבוריים.

אווה ביבס: למשל, עבדתי עם עוד בנות על הפיתוח של אתר יזכור שזה בעצם אתר שיצא לאוויר בהתחלת הגל הראשון.

אווה ביבס: האתר הזה מיועד לפרסם את כל השמות והסיפורים של האנשים שנפטרו מהקורונה.

אווה ביבס: בתקופת הסגר למשפחה של האנשים האלה לא הייתה אפשרות לשבת שבעה והאתר נתן להם אפשרות לפרסם את הסיפורים של האנשים האלה.

אווה ביבס: אני ממש שמחה להיות במקום הזה, גם בכרמל 6000 וכמובן גם בארץ כי מאז שעליתי לארץ הרגשתי שתמיד קיבלתי עזרה מכל האנשים אתם נפגשתי כאן - מאנשי הצוות של שילת, שזאת העמותה שאני משרתת דרכה, מהצוות של כרמל 6000 שממש עזר לי, מהצוות והרבנים של מדרשת אהובה שנתנו לי את החשק לעלות לארץ ועזרו לי בכל הבירוקרטיה.

אווה ביבס: גם לכרמל 6000 הגעתי בזכותם, בזכות הצוות של המדרשה.

אווה ביבס: כמובן אני גם צריכה להודות להורים שלי שתמכו בי בהחלטה הזאת להגיע לכאן למרות שאני מניחה שזה לא מובן מאליו.

אווה ביבס: אני מודה לקדוש ברוך הוא שנתן לי את הרצון והכוח לעשות את זה.

אווה ביבס: תודה רבה.

אווה ביבס: בהמשך בעזרת השם אני אלמד מדעי המחשב באוניברסיטה.

אווה ביבס: תודה רבה לכם על ההקשבה.

דוד ביטן: תודה רבה.

דוד ביטן: אנחנו חוזרים לאליאס נחמיאס שקודם לא היה ב-זום.

אליאס נחמיאס: שלום לכל חברי הכנסת ולכל הנוכחים.

אליאס נחמיאס: אני שמח שאני יכול לדבר אתכם ונאי אספר קצת על עצמי.

אליאס נחמיאס: אני באתי ממקסיקו, אני לומד בכפר הנוער ויצ"ו הדסים בכיתה י"ב.

אליאס נחמיאס: בשבילי נעל"ה זו תוכנית שנותנת הזדמנות גדולה לכל בני הנוער כדי שהם יוכלו לשפר את העתיד שלהם מבחינה חינוכית וגם חברתית אבל בעיקר, בגדול, מבחינה חינוכית.

אליאס נחמיאס: אחרי שאני אסיים את כיתה י"ב אני רוצה להתגייס.

אליאס נחמיאס: במיוחד באתי לארץ כדי לשרת בצבא מפני שאני הייתי במקסיקו, צפיתי בחדשות וראיתי את הבעיות שהיו בישראל.

אליאס נחמיאס: אמרתי לעצמי שזה לא הוגן שאני נמצא בבית רגוע בזמן שכל הבעיות האלה מתקיימות בישראל ולכן החלטתי שאני רוצה להתגייס לצבא הישראלי בתחום הלחימה או באיזושהי סיירת.

אליאס נחמיאס: אנשים שואלים אותי אם זה היה קשה לעזוב את החברים, לעזוב את המשפחה ולעזוב הכול כדי להגיע למקום חדש, לשפה חדשה, להגיע לא נודע.

אליאס נחמיאס: אתה לא יודע לאן אתה הולך אלא אתה רק יודע שאתה הולך כדי לשפר את העתיד שלך.

אליאס נחמיאס: אני עונה להם שאני באתי לכאן כדי לעזור למשפחה שלי כי אם אני אצליח בעתיד, אני אוכל לעזור להם וגם כי העתיד שלי ממש חשוב לי.

אליאס נחמיאס: נעל"ה עוזר לנו בזה וזאת הזדמנות שהיא אפשר לפספס אותה.

אליאס נחמיאס: אני ממליץ לכולם לבוא לכאן.

אליאס נחמיאס: גם אחי מגיע לכאן בעוד כשבועיים, הוא יגיע לכפר בו אני נמצא ואני ממש שמח לראות אותו.

אליאס נחמיאס: תודה על ההזדמנות שנתתם לי כדי שאני אספר קצת על עצמי.

אליאס נחמיאס: תודה על ההקשבה.

דוד ביטן: תודה רה.

דוד ביטן: גרגורי זינגרנקו, תלמיד כיתה י"ב מפרויקט נעל"ה, עלה מסנט פטרבורג, לומד בנהלל לקראת לימודי הנדסה בטכניון.

גריגורי זינגרנקו: שלום ותודה רבה.

גריגורי זינגרנקו: אני בן 18, תלמיד כיתה י"ב נעל"ה בבית הספר בנהלל.

גריגורי זינגרנקו: נמצאים אתי המדריכים הטובים שלי.

גריגורי זינגרנקו: הגעתי בתוכנית נעל"ה לפני שלוש שנים וחודשיים.

גריגורי זינגרנקו: כמה שנים לפני שהגעתי, החלטתי שאני אעשה עלייה.

גריגורי זינגרנקו: בזמן הזה שמעתי על תוכנית נעל"ה, קראתי עליה באתר הסוכנות, והתחלתי בכיתה ח' ללמוד עברית.

גריגורי זינגרנקו: הלכתי לאולפן בסנט פטרבורג ואחרי חצי שנה עברתי את המבחנים והגעתי לכאן.

גריגורי זינגרנקו: תוכנית נעל"ה היא מסגרת לבני נוער מגיל 15-14 וכוללת לימודים בארץ והרבה מאוד מתלמידי נעל"ה, הרוב המוחלט, נשארים כאן ועושים עלייה.

גריגורי זינגרנקו: אני הייתי מקשר את התוכנית הזאת עם החברתיות, עצמאות ואחריות כי כאן אני באמת מצאתי חברים אמיתיים ואני מקווה שהם יישארו אתי ושאני אהיה אתם בקשר לאורך כל החיים.

גריגורי זינגרנקו: הפכתי ליותר בוגר ואחראי.

גריגורי זינגרנקו: רציתי להדגיש שאני לומד בנהלל בתוכנית נעל"ה שמיועדת לקבלת התלמידים שלה לטכניון.

גריגורי זינגרנקו: התוכנית נותנת כלים מאוד מאוד שימושיים ללמידה אקדמאית, במיוחד בתחום ההנדסה ובמקצועות מתמטיקה, לימודי מחשב ופיזיקה.

גריגורי זינגרנקו: גם במקצועות אחרים כמו כימיה וביולוגיה.

גריגורי זינגרנקו: הרבה מבוגרי התוכנית אחר כך הולכים ללמוד בטכניון במסגרת עתודה.

גריגורי זינגרנקו: אני אסיים בעוד פחות משנה ועכשיו התוכניות שלי הן שירות בצה"ל ולאחר מכן ללמוד בטכניון.

גריגורי זינגרנקו: אני מקווה שאתקבל לפקולטה למתמטיקה.

גריגורי זינגרנקו: אני רוצה לאחל לכל התלמידים שרוצים לבוא לארץ הרבה הצלחה.

גריגורי זינגרנקו: תודה רבה.

גריגורי זינגרנקו: כבוד רב הוא לי לדבר כאן.

דוד ביטן: תודה.

דוד ביטן: אתה יודע שאתה יכול לבקש להיות עתודאי כדי ללמוד בטכניון.

דוד ביטן: אתה יכול קודם ללמוד ואחר כך להתגייס לצבא.

דוד ביטן: ד"ר לאה לוי, עלתה ארצה מצרפת ביולי 2018, מומחית ברפואת משפחה, מתגוררת בבני ברק.

לאה לוי: שלום.

לאה לוי: הניסיון שלי קצת שונה מהניסיון של האחרים.

לאה לוי: אני עליתי בגיל 34 ולא בגיל מוקדם כפי שעלו האחרים.

לאה לוי: ההחלטה מאוד קשה.

לאה לוי: כל החיים שלי רציתי לעלות לישראל אבל התחלתי ללמוד רפואה, תוך כדי התחתנתי, ילדתי שלושה ילדים בריאים ועליתי כשאני בהריון של הילד הרביעי.

לאה לוי: עזבתי בית, מכרתי את הרכב, עזבתי הכול כדי לגור בארץ ישראל.

לאה לוי: גרתי ברובע ה-16, שכונה יפה ויוקרתית בפריס, ופתאום אני מגיעה למרכז בני ברק, עיר אחרת, תרבות אחרת וברוך השם אנחנו התרגלנו.

לאה לוי: ילדתי שוב.

לאה לוי: התחלתי לעבוד לאחר חודש בישראל.

לאה לוי: לא היה לי זמן לשבת.

לאה לוי: הייתי בהריון ורציתי לעבוד מיד כדי לקבל את כל ההטבות וזה היה מאוד קשה כי לא ידעתי את השפה.

לאה לוי: למדתי תוך כדי התהליך של הכנת העלייה, למדתי עברית לבד, אבל התחלתי לעבוד עם הגעתנו לכאן.

לאה לוי: בהתחלה היה קשה.

לאה לוי: עבדתי כרופאת משפחה בפתח תקווה וקיבלתי את המומחיות כרופאת משפחה.

לאה לוי: לאחר מכן עבדתי בהוספיס בתל השומר ויש לי גם התמחות ברפואה פליאטיבית.

לאה לוי: במקביל אני ממשיכה לסיים את הדוקטורט שלי בסור

לאה לוי: בון בצרפת ועוד מעט אני יכולה להיות בעלת PHD ולהמשיך במחקרים.

לאה לוי: עכשיו אני רופאה במאוחדת.

לאה לוי: אני עובדת מאוד קשה.

לאה לוי: עברתי את תקופת הקורונה כרופאה בבני ברק ואפשר לדמיין כמה היה קשה.

לאה לוי: ברום השם, אני ממש רוצה להודות על העבודה של משרד הקליטה כי אני יודעת מה היה עם העלייה מצרפת קודם לכן ואיך היה קל לי.

לאה לוי: אני רוצה לומר שלי לא היה קשה כי הרבה אנשים עלו לפניי כרופאי משפחה וקיבלו אותי מאוד מהר.

לאה לוי: ידעו מה כתוב בתעודות ואני יודעת שיש תעודות יותר נדירות ממה שאני עברתי ועדיין יש מה לעשות אתן.

לאה לוי: מאוד חשוב להמשיך כי אני חושבת שהעלייה מצרפת היא עלייה איכותית מאוד, אנשים שמגיעים לישראל עם אמונה, שאוהבים את ארץ ישראל וזה מאוד מאוד חשוב שאנחנו ממשיכים לעלות לכאן.

לאה לוי: זה לא פשוט כי המצב שלנו בצרפת – למרוצת האנטישמיות – היה מאוד טוב ונוח.

לאה לוי: לכן המעבר לכאן קשה.

לאה לוי: רציתי להודות.

לאה לוי: טוב לי לדבר באהבה על הקטע הזה ולומר תודה שהגעתי עד לכאן.

לאה לוי: יש עדיין הרבה מה לעשות לגבי העלייה של הצרפתים.

לאה לוי: אני מתנדבת הרבה בנושא.

לאה לוי: לפני שנה לקחתי את הנהלת ארגון ספיר שהוא ארגון של רופאים ועובדי בריאות שלמדו בצרפת ועלו לארץ.

לאה לוי: אנחנו קבוצה של כמעט 200 אנשים ואנחנו עובדים כדי לעזור לרופאים הבאים.

לאה לוי: עכשיו הגיעה קבוצה גדולה של רופאים שנמצאת בנהריה ואנחנו עוזרים בקליטה שלהם.

לאה לוי: אני מקווה שתהיה עוד ועוד עלייה מצרפת.

לאה לוי: אני מודה על כך שעכשיו יש לנו חבר כנסת שהוא עולה מצרפת ותודה לו כי אני יודעת שהוא עושה ההשתדלות כדי לעזור לנו.

יוסף טייב: כל חברי הכנסת.

לאה לוי: כולם עוזרים לנו.

מיכל וונש: זה לא משנה לנו מהיכן באים.

לאה לוי: נכון, אבל הוא דובר צרפתית וזה עוזר.

לאה לוי: כמו שמישהי בתחילת הישיבה דיברה על התמיכה הפסיכולוגית, העניין של השפה הוא לא רק תקשורת אלא יש משהו מאוד תרבותי בשפה שקל יותר לתקשר עם מישהו שדובר צרפתית.

לאה לוי: אני חושבת שכל אחד מכאן יש לו שפת אם שהיא שונה מעברית וזה טוב שלפעמים יהיה מישהו שמבין את כל הדברים בישראל ושבמקור הוא דובר את השפה האם שלו ומכיר את התרבות שלו.

דוד ביטן: תודה רבה.

דוד ביטן: אני רוצה לומר שרצינו להביא גם את סגן אלוף טגניה, אחותו של הכתב, אבל זה לא הסתייע.

דוד ביטן: אנחנו נראה את עולי אתיופיה בישיבה הבאה.

דוד ביטן: אני מודה למנהלת הוועדה.

דוד ביטן: היא ארגנה את הישיבה הזאת.

דוד ביטן: רצינו להדגיש את סיפור העלייה דרך הסיפורים האישיים מצד אחד אבל גם להדגיש את סיפורם של הארגונים.

דוד ביטן: היום הארגונים בכל מיני אמצעים מצליחים להביא הרבה מאוד עולים שלא היו מגיעים אילולא הפעילות שלהם ואת הסיפורים האלה היה חשוב לנו לשמוע ביום העלייה.

דוד ביטן: אנחנו נמשיך את הדיונים ב-12:00.

דוד ביטן: אני נועל את הישיבה הזאת.

דוד ביטן: תודה רבה.