ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 23, פרוטוקול מספר 85, 2020-10-26 10:05

רם שפע: בוקר טוב, זה פתחו של שבוע חדש, עם הרבה נושאים על סדר היום והרבה נושאים שמעסיקים את מערכת החינוך שלנו.

רם שפע: לפני שנתחיל בדיון על הבגרויות חברת הכנסת אורלי פרומן רוצה להציע הצעה לסדר.

רם שפע: בבקשה.

אורלי פרומן: אני רוצה לברך שסוף-סוף רואים איזשהו אור בקצה המנהרה, והתלמידים, חלקם לפחות, יחזרו לספסל הלימודים.

אורלי פרומן: אבל איך אפשר לברך כשראש הממשלה אומר בקבינט, ואני מצטטת: "אין תקציב למתווה הקפסולות בכיתות א'-ב'".

אורלי פרומן: מה אדוני ראש הממשלה בעצם אומר לילדי כיתות א'-ב' ולהורים שלהם?

אורלי פרומן: שאין לו כסף לממן את חוק חינוך חובה משנת 1949, שממשלת ישראל קבעה לכל ילדי ישראל.

אורלי פרומן: כלומר, חוק חינוך חובה לא חל על הילדים.

אורלי פרומן: זהו, נגמר לנו הכסף, תשבו חצי שבוע בבית.

אורלי פרומן: מה זה?

אורלי פרומן: איזה מין מתווה זה?

אורלי פרומן: זה לא נכון לאף אחד, קל וחומר לא לילדי כיתות א' ו-ב', שרק התחילו את כל תהליכי ההקניה; ואני כבר לא מדברת על החִבְרוּת, שזה רלוונטי לכולם.

אורלי פרומן: אני חושבת שאנחנו לא יכולים לקבל את המתווה הזה ולהחזיר את ילדי כיתות א'-ב' לחצי שבוע.

אורלי פרומן: לא יעבור.

אורלי פרומן: תודה.

רם שפע: תודה רבה.

רם שפע: חבר הכנסת ווליד טאהאה, בבקשה.

וליד טאהא: אני רוצה להמשיך את אורלי ולומר שהזוי להשאיר חצי מהשבוע את ילדי א'-ב' בבתים לא רק בגלל שהם מפסידים חומר לימודי, אלא בגלל שאנחנו גם חוזרים לסיפור של מה נעשה אם האימהות שצריכות לצאת לעבודה.

וליד טאהא: לאף אחד אין תשובות.

וליד טאהא: הנושא הזה הוא נטל מאוד קשה על האימהות, ולא צריך לחזור על זה.

וליד טאהא: נקודה שנייה, אני הגשתי בזמנו הצעה לסדר על המחסור בכיתות לימוד בחברה הערבית.

וליד טאהא: אלפי כיתות לימוד.

וליד טאהא: זה מתקשר ישירות למה שאמרה אורלי, כי הרי קפסולות צריך לעשות בבתי ספר שהם מסודרים מבחינת כמות הכיתות.

וליד טאהא: מה נעשה בבתי ספר שגם ככה חסרות להם הרבה מאוד כיתות לימוד?

וליד טאהא: בחברה הערבית חסרות אלפי כיתות לימוד.

וליד טאהא: אני מבקש שהנושא הזה יבוא לדיון בוועדת החינוך.

וליד טאהא: תודה.

רם שפע: תודה רבה, זה בהחלט נושא חשוב מאוד.

רם שפע: יש מחסור באמת אדיר בחברה הערבית, ובכלל בציבור בישראל.

רם שפע: תראו, יש לי הרבה מאוד מה להגיד על ההחלטות שעלו בקבינט אתמול, גם לגבי א'-ב' וגם לגבי ג'-ד', אבל מכיוון שאנחנו נייחד לזה דיון מחר ככל הנראה, אני לא אאריך בזה עכשיו.

רם שפע: אבל ללא ספק לא היינו צריכים להגיע שוב למצב כזה.

רם שפע: זה טוב שקבינט הקורונה החליט הפעם כמה ימים לפני, אבל לא היינו צריכים להגיע למצב שאנחנו כל כך לא מוכנים.

רם שפע: אם הגענו למצב שהדיון האם לקיים קפסולות ב-א'-ב' מתרחש כמה ימים לפני ההחלטה, זה אומר שבחודש שהיה לפני זה.

רם שפע: ..

רם שפע: האמירה שמשרד החינוך מוכן לא פוגשת את המציאות.

רם שפע: אינה זלצמן – שאני מאוד מעריך – אמרה פה בשבוע שעבר שהם מוכנים לכל תרחיש.

רם שפע: אבל אם המשרד מוכן לכל תרחיש ואז מחליטים שיהיו קפסולות והוא אומר שהוא צריך חמישה שבועות בשביל לגייס כוח אדם – את זה היה צריך להחליט לפני, ביחד עם משרד הבריאות, ולא להגיע לרגע האחרון.

רם שפע: מי שמשלם בסוף את המחיר זה התלמידים, המורים והחברה הישראלית בכלל, שבאמת נמצאת במצב חירום חינוכי, אין דרך אחרת להציג את זה.

רם שפע: אני כבר שבוע עושה הכול כדי לפגוש את כל מי שאני יכול, ביחד עם חלק מחברי המפלגה שלי ועם יזהר שי כנציג בקבינט.

רם שפע: פוגשים מורים, הורים, מנהלים, נכנסתי לזומים של כיתות ו', זומים של כיתה י', כדי לראות איך הדבר באמת מתנהל בפועל, כדי לגבש תוכנית מקיפה שתסתכל קצת יותר קדימה ולא רק שבוע אחד קדימה.

רם שפע: עד כאן התייחסויות כלליות.

רם שפע: אנחנו מתחילים דיון מהיר בנושא: היערכות משרד החינוך למבחני הבגרות, שיזמו ידידיי חבר הכנסת מאיר כהן וחבר הכנסת ווליד טאהא.

רם שפע: אני רוצה להתייחס לזה בשני מישורים ואז להעביר להם את זכות הדיבור.

רם שפע: בימים האחרונים ובשבועות האחרונים התפרסם שמשרד החינוך שינה ככל הנראה את מבחני הבגרות של תלמידי ישראל על פי נוסחה שכרגע אף אחד לא יודע להסביר אותה.

רם שפע: אני מאוד מקווה שלמשרד החינוך יהיו תשובות אלינו, כי אנחנו הולכים לשאול את כל השאלות.

רם שפע: אנחנו רוצים להבין מה קרה שם, איזה ציונים שונו, למה הם שונו, מי חישב את זה ואיך חישבו את זה.

רם שפע: לכאורה מדובר באירוע חריג ומאוד לא שגרתי, ואני מקווה שאתם יודעים להסביר אותו.

רם שפע: זה לגבי הפן המהותי.

רם שפע: בפן הערכי, בעיניי הייתה פה הזדמנות פז למשרד החינוך להראות למורים ולמנהלים שהוא סומך על שיקול הדעת שלהם.

רם שפע: שדווקא בתקופת החירום הזו, שבה המורים והמנהלים באמת עושים עבודת קודש בזום, עבודה שהיא קשה, תקופה שהם מתוסכלים שהתלמידים שלהם נמצאים בחרדות ובמצב נפשי קשה, היה אפשר להגיד להם: חבר'ה, אנחנו סומכים על שיקול הדעת שלכם.

רם שפע: אבל במקום זה המשרד ככל הנראה נירמל את הציונים, עשה שינוי מאוד משמעותי בחלק מציוני הבגרות, ובעצם יצר מצב שהוא אומר למורים ולמנהלים, אני לא סומך על שיקול הדעת שלכם, אני מחליט לבד.

רם שפע: הלוואי שתתקנו אותנו, אני באמת מקווה שאני טועה.

רם שפע: במישור השני יש הזדמנות למערכת לחשוב מה היא רוצה לעשות עם מבחני הבגרות באופן כללי, ולא רק עכשיו בתקופת הקורונה.

רם שפע: הקורונה הזאת חושפת הרבה מאוד דברים במערכת החינוך, וחלק מזה זה מבחני הבגרות, הכמות שלהם, האופן שבו מעריכים, זהות המעריכים, הקשר לאקדמיה, מה הם מוכנים ומה הם לא מוכנים.

רם שפע: לסיום, אנחנו כחברי ועדת החינוך צריכים לעשות הכול כדי לוודא שכל מה שקורה עכשיו לאותם "תלמידי קורונה" לא יפגע בהם בבואם להשכלה הגבוהה בהמשך חייהם.

רם שפע: אני מקווה שלמשרד החינוך יהיו תשובות, אחרת זה יהיה מאוד מאוד מדאיג.

וליד טאהא: הם כבר נפגעים.

רם שפע: בהחלט, ואנחנו צריכים לעשות הכול לצמצמם את זה.

רם שפע: חבר הכנסת מאיר כהן, בבקשה.

מאיר כהן: בוקר טוב, אדוני היושב-ראש וחברי הכנסת.

מאיר כהן: אני רוצה לשים דגש מתחת לאירוע הרע הזה שבו משרד החינוך מחליט לנטר ציונים פנימיים של בתי ספר בלי ליידע את המורים והתלמידים.

מאיר כהן: זאת הבעת אי-אמון גדולה ביותר של המערכת.

מאיר כהן: אני יודע שקיים המתח בין מבחנים פנימיים למבחנים חיצוניים, אני יודע שמבחנים פנימיים הם עם ציונים יותר גבוהים, אבל בתוך מערכת חינוך שבה יש כל כך הרבה בחינות וכל כך הרבה תפקידים.

מאיר כהן: ..

מאיר כהן: אני תמיד אומר שאנחנו סובלים מזה שבמערכת החינוך אחד לא סומך על השני – השר לא סומך על המנכ"ל, המנכ"ל לא סומך על מנהלי המחוזות, מנהלי המחוזות לא סומכים על מנהלי בתי הספר, מנהלי בתי הספר על המורים, וככה אנחנו בוחנים את עצמנו לדעת.

מאיר כהן: אנחנו בוחנים את עצמנו לדעת וכל אחד רוצה להכניס עוד מבחן.

מאיר כהן: אילו היו מבינים מראש שבחינות הבגרות הן לא עגל הזהב של מערכת החינוך, אם הדבר הזה היה מחלחל לתוך המערכת, יכול להיות שלא היינו עומדים במשבר הגדול הזה.

מאיר כהן: אני רוצה להגיד תודה רבה לכל התלמידים.

מאיר כהן: אתמול עשיתי זום עם תלמידי י"ב שאני לא מכיר, כאלה שפנוי אליי, ובסוף השיחה אמרתי שאם רק היו שואלים אותם, אם רק היו שואלים את הילדים האלה, הם היו יכולים להציע את המתווה הטוב ביותר, כי הם באמת יודעים מה צריך ואיפה כואב להם.

מאיר כהן: זה מדהים לשמוע תלמידים שאומרים, תעזבו, אנחנו יודעים להתמודד עם מתמטיקה, פיזיקה והיסטוריה ותנ"ך, אבל קשה לנו להתמודד עם הבדידות המטורפת הזאת, אנחנו לבד, קשה לנו להתמודד עם שמונה שעות של זום.

מאיר כהן: הרי עד לפני הקורונה אנחנו כהורים אמרנו לילדים שלנו "לא יותר משעתיים מחשב, לא יותר משעה טלוויזיה" – והינה מגיע משרד החינוך.

מאיר כהן: ..

מאיר כהן: שאלתי את אותם תיכוניסטים מה הממוצע שהם לומדים?

מאיר כהן: התשובה הייתה שמונה שעות.

מאיר כהן: שמונה שעות הם יושבים ליד הזום.

מאיר כהן: וכל מה שאני אומר הוא חלילה לא נגד צוותי ההוראה והפקידות במשרד החינוך, הם אנשים נהדרים.

מאיר כהן: אני מדבר כנגד המדיניות.

מאיר כהן: שמונה שעות ביום, ובערב יש כל מיני מורים שמתוך המקום הטוב ביותר שלהם רוצים לתת להם עוד חיזוקים.

מאיר כהן: וכל זה נתקל באיזו מדיניות של משרד החינוך של בחינות הבגרות.

מאיר כהן: בחינת בגרות החורף הראשונה מתחילה ב-4 בינואר.

מאיר כהן: יש מתווה של משרד החינוך, נדמה לי חמש בחינות.

מאיר כהן: יש איזה מתווה.

מאיר כהן: אבל כנראה ש-י"א ו-י"ב לא יחזרו לפני סוף ינואר – ואף אחד לא מנסה לחשוב איך נערכים לבחינות האלה.

מאיר כהן: הילדים שואלים איך נערכים לבחינות האלה.

מאיר כהן: איך משרד החינוך נערך למציאות שמחייבת אותנו למועדים דינמיים?

מאיר כהן: האם למשרד החינוך יש תשובות?

מאיר כהן: אם לא נחזור עד 4 בינואר האם הבחינה שאמורה להיות ב-4 בינואר תידחה?

מאיר כהן: כמה חומר יורידו?

מאיר כהן: איפה יעשו את הבחינות?

מאיר כהן: אין למשרד החינוך מתווה כזה.

מאיר כהן: ולכן המנהלים מבולבלים וההורים, בצדק גדול מאוד, יוצאים כנגד הדבר הזה.

מאיר כהן: יכול מאוד להיות שצריך לקבל החלטה שהמבחנים הם פנימיים.

מאיר כהן: יכול מאוד להיות שצריך לקבל החלטה שאנחנו עושים יותר עבודות חקר מאשר מבחנים.

מאיר כהן: אבל הדברים צריכים להיאמר, ושמשרד החינוך לא יקבל רגליים קרות מול המועצה להשכלה גבוהה.

מאיר כהן: בכל שנה כ-250,000 תלמידים מ-י"א ו-י"ב נבחנים, ומשרד החינוך הוא המייצג שלהם.

מאיר כהן: נגעת בנקודה חשובה מאוד, אדוני היושב-ראש, בנושא שוועדת החינוך צריכה להילחם עליו ביחד עם משרד החינוך: שכשהחבר'ה שלנו יגיעו לאקדמיה, שלא יקרה שמישהו יגיד "אה, זה הדור האבוד, זה החבר'ה מהקורונה", ושלא יהפכו להם את המשוואה של בחינות הבגרות והפסיכומטרי למשוואה שבה הפסיכומטרי לבדו הוא עגל הזהב.

מאיר כהן: אני רוצה לסכם.

מאיר כהן: אנחנו מוחים ודורשים שלא יקרה עוד פעם שמשרד החינוך לוקח ציונים פנימיים של בתי הספר...

מאיר כהן: אגב, משרד החינוך לא העביר ל-ממ"מ את הנוסחה שבגללה הוא ניטר את הציונים הפנימיים.

מאיר כהן: אין דבר כזה בעולם, אף אחד לא יודע.

מאיר כהן: דבר שני, אנחנו רוצים לשמוע האם יש מתווה ברור, האם המתווה הזה הוא דינמי והאם נערכים אליו.

מאיר כהן: אנחנו שמונה חודשים בקורונה ועדיין לא ברור מה קורה.

רם שפע: אני רוצה לחזק את דבריך ולהגיד שבמתווה של היום יש יותר בגרויות חורף ממה שהיו בקיץ.

מאיר כהן: ודבר אחרון, אי אפשר שלא להתייחס לאמירה אתמול של ראש הממשלה שאין לנו מספיק כסף.

מאיר כהן: זה באמת רגע של פשיטת רגל של המדינה ושל מערכת החינוך.

מאיר כהן: הילדים זה המשאב הטוב ביותר שיש לנו.

מאיר כהן: רק לפני כמה חודשים חילקנו שישה מיליארדי שקלים לפי 750 שקל לכל משפחה.

מאיר כהן: אני לא חושב שיש מדינה שבה המנהיגות שלה אומרת שצריך לפתוח את כיתות א'-ב' אבל מכיוון שאין לנו כסף אנחנו פותחים את זה לחצי שבוע.

מאיר כהן: מצידי שיצאו במבצע – ושמעתי כבר אזרחים אומרים את זה – להחזיר את ה-750 שקלים האלה כדי שהילדים והנכדים שלנו יחזרו ללמוד.

מאיר כהן: אנחנו מוכנים להחזיר 750, אנחנו מוכנים להחזיר גם 1,000 שקל וגם לממן את אלה שאין להם כסף – כדי שהילדים יחזרו.

מאיר כהן: אבל זה בדיוק הרגע שבו המדינה פושטת את הרגל.

מאיר כהן: אני לא האמנתי לעולם שלא נמצא תקציבים לדבר הזה, אחרי שמוצאים תקציבים לכל כך הרבה דברים אחרים.

מאיר כהן: אני מסיים ואומר שצריכה לצאת קריאה שכיתות א' עד ד' יחזרו מיידית, כבר מחר בבוקר, ושכיתות י"א ו-י"ב יחולקו לקבוצות למידה קטנות במרחבים הפתוחים.

מאיר כהן: הייתי מנהל בית ספר.

מאיר כהן: תנו למנהלים, תנו לתלמידים, תנו לראשי הערים, ותוך 48 שעות הם מביאים לכם מתווה שזה נהנה וזה לא חסר.

מאיר כהן: תודה רבה.

רם שפע: תודה רבה, חבר הכנסת מאיר כהן.

אורלי פרומן: יכול להיות שצריך להפסיק לשלם מיסים ולהתחיל לפתח חינוך פרטי אם המדינה לא מסוגלת לעשות את זה.

אורלי פרומן: לא לשלם מיסים.

רם שפע: אני מקווה שלא התכוונת להגיד לאנשים לא לשלם מיסים.

אורלי פרומן: לא, לא, חס וחלילה, אמרתי אולי.

רם שפע: אני שומר עלייך, אורלי.

רם שפע: ושיהיה ברור, אני מתנער מהאמירה של ראש הממשלה ומחזק את ידיכם.

רם שפע: שלא תחשבו אחרת.

רם שפע: חבר הכנסת ווליד טאהא, בבקשה.

וליד טאהא: אנחנו מדברים על נושא מאוד חשוב, גם לגבי התכנון העתידי של בחינות הבגרות ושל היערכות משרד החינוך בעניין הזה, וגם לגבי ההיערכות שהייתה למשרד החינוך בתקופה האחרונה, טרם פרסום הציונים לפני ימים ספורים, והפגיעה שכבר נעשתה.

וליד טאהא: אני לא יודע להגיד מספרים, אבל אני מתאר לעצמי שזה פגע בהרבה מאוד תלמידים שקיבלו הודעות דחייה, כלומר, נדחו מלהתקבל למוסדות להשכלה גבוהה בגלל העיכוב של פרסום הציונים והזכאות של התלמידים האלה.

וליד טאהא: אני יודע על מקרים מאוד מאוד קשים ונוגעים ללב, תלמידים על הספקטרום שהנושא הזה הוא כל כך חיוני וחשוב עבורם בכל המובנים, שהתאכזבו וקיבלו הודעות שהם לא יכולים ללמוד בגלל העיכוב בפרסום הציונים.

וליד טאהא: הנושא של נירמול הציונים הוא עדיין תעלומה, אף אחד לא יודע להסביר לנו מה זה הדבר הזה.

וליד טאהא: משרד החינוך מחזיק את כל האינפורמציה בעניין הזה קרוב מאוד אליו כאילו זה משהו שהציבור לא צריך להבין ולא צריך לדעת.

וליד טאהא: "יש לנו את הנוסחה, אנחנו מוכרים אותה בשבילכם, ואתם רק תגידו תודה.

וליד טאהא: לא משנה מתי אנחנו מסיימים לעבוד, לא משנה מתי אנחנו מפרסמים את התעודות ואת הזכאויות – מה שלא נעשה, תגידו תודה".

וליד טאהא: לא, אנחנו לא נגיד תודה.

וליד טאהא: לא נגיד תודה על פגיעה במאות תלמידים שנמנע מהם להתחיל שנת לימודים בגלל העוול הזה.

וליד טאהא: לא נגיד תודה על זה.

וליד טאהא: מישהו היה צריך לתת את הדעת על הסוגיה של הרבה מאוד תלמידים – אני מניח שמאות – שכבר נרשמו, פנו למוסדות להירשם, ונאמר להם להביא את תעודות הזכאות שלהם אבל לא היה להם, כי משרד החינוך לא פרסם.

וליד טאהא: ואני לא מדבר רק על החברה הערבית, ושאף אחד לא יגיד לי שזה לא היה מכוון נגד החברה הערבית.

וליד טאהא: אני מדבר על כל התלמידים במדינת ישראל, יהודים וערבים.

וליד טאהא: מישהו חושב שתלמיד יהודי איננו צריך את הזכאות כדי ללכת ללמוד?

וליד טאהא: יש תלמידים שכבר נרשמו.

וליד טאהא: אני יודע על מקרים של תלמידים מהחברה היהודית, שפנו גם אליי, שנדחו בגלל שאין להם את הזכאות.

וליד טאהא: לכן משרד החינוך איננו חופשי לעשות ככל העולה על רוחו בעניין שפוגע ישירות באוכלוסיית התלמידים.

וליד טאהא: אני לא רוצה לומר מה אני יודע על עיכוב הפרסום, כי זה נשמע מזעזע מבחינתי אז אני לא אגיד כלום.

וליד טאהא: אני מקווה שאנחנו נשמע מהם על הסיבות לדחייה הזאת.

וליד טאהא: אנחנו בחברה הערבית, אם מותר לי לדבר על זה, מדברים על הסוגיה כבר שנים.

וליד טאהא: כשהייתי מנהל בית ספר דיברתי על זה, כשהייתי מנהל אגף חינוך דיברתי על זה, ועכשיו כחבר כנסת אני מדבר על זה.

וליד טאהא: כאילו יש פה תופעת טבע שאי אפשר לשנות אותה, כאילו יש פה משהו שאיננו החלטה של מישהו.

וליד טאהא: אז תפסיקו כבר, בחייכם, תפסיקו כבר.

וליד טאהא: הנושא הזה צריך להיות מוסדר בצורה שבה כל תלמיד ייקח את הזכאות שלו למוסד להשכלה גבוהה באותה שנה שהוא סיים את הלימודים, ולא לתת לו להפסיד שנה שלמה בגלל סיבות טכניות, שדרך אגב, הן לא מעניינות.

וליד טאהא: אני שמעתי שדיברו על מחסור בנייר המיוחד שממנו מנפיקים את התעודות.

וליד טאהא: שמעתי את זה כשהייתי מנהל בית ספר.

וליד טאהא: ופעם אמרו שהמכונה שמנפיקה מקולקלת.

וליד טאהא: פעם אמרו שמחכים שאיטליה תשלח אני לא יודע מה.

וליד טאהא: רבותיי, התלמיד צריך לקבל זכאות ביד עוד לפני שמוסדות ההשכלה הגבוהה סוגרים את האפשרות להרשמה לשנת הלימודים הבאה.

וליד טאהא: עוד משהו, אדוני היושב-ראש.

וליד טאהא: יש הבדל בהיערכות לבחינות הבגרות בין החברה הערבית לחברה היהודית.

וליד טאהא: בחברה היהודית מקצועות החובה הם אנגלית, מתמטיקה ושפת האם.

וליד טאהא: בחברה הערבית מקצועות החובה הם אנגלית, מתמטיקה, עברית וערבית.

וליד טאהא: זאת אומרת, על התלמיד הערבי יש משימה נוספת במקצועות החובה.

וליד טאהא: נקודה שנייה, משרד החינוך קבע שתי בחינות מתמטיקה בזמן החופשה של בתי הספר.

וליד טאהא: אומנם יש הסכמים קיבוציים בין הסתדרות המורים וארגון המורים לבין המשרד, אבל זה לא מעניין אף אחד כנראה, ועל כן קבעו בחינות בגרות בתוך החופשה, ואז בית הספר צריך לדאוג מול מי שצריך להגיע.

וליד טאהא: זה אבסורד ולא הגיוני, למה לקבוע בחינות בגרות בתוך החופשה?

מאיר כהן: יש בחינות בגרות בתוך החופשה.

מאיר כהן: בחינות המשנה, מועדי ב' באנגלית, מתמטיקה - - -

רם שפע: ווליד, משפט לסיום.

וליד טאהא: אני לא יודע אם מדובר בבחינות משנה.

מאיר כהן: כן.

וליד טאהא: במקצועות ההומניים בחברה היהודית בוחרים שני מקצועות מתוך ארבעה, ואילו בחברה הערבית אין בחירה במקצועות האלה.

וליד טאהא: בסך הכול תלמיד בחברה הערבית ניגש לשישה מקצועות חיצוניים, לעומת חמישה של התלמיד היהודי.

וליד טאהא: אני חושב שילד זה ילד, תלמיד זה תלמיד וכולם צריכים לקבל הזדמנות שווה.

וליד טאהא: תודה.

רם שפע: אני רוצה לשמוע את משרד החינוך כדי לנסות להבין איפה אנחנו עומדים והאם הם יכולים לשפוך אור על מה שאמרנו.

וליד טאהא: בהמשך, היושב-ראש, אני אתייחס לתלמידים עם בעיות קשב, שהסיפור שלהם הוא - - -

רם שפע: בסדר.

רם שפע: האם גילה נגר, משנה למנכ"ל משרד החינוך, נמצאת איתנו בזום?

גילה נגר: בוקר טוב לכולם, אני רוצה לומר כמה מילות פתיחה ברמה המערכתית לפני שנעבור לאנשי המקצוע.

גילה נגר: קודם כול אני רוצה לומר שזה באמת לא סוד שהמערכת שלנו היום מתמודדת עם אתגרים מאוד מורכבים ומהותיים, גם ברמה הפדגוגית וגם ברמה הלוגיסטית, עם השלכות רחבות היקף על כל הפעילות, גם החינוכית וגם הלימודית, השלכות שלעוד שנים רבות נצטרך ללמוד ולהכיל – וכל זאת בכפוף להנחיות של משרד הבריאות תוך כדי שינויים מהיום למחר.

גילה נגר: אתם איתנו תמיד ואתם רואים שהשינויים הם מאוד... (שיחת הזום נקטעה).

אוסאמה סעדי: בדיוק ככה נראה הזום של בחינות הבגרות.

וליד טאהא: נכון.

וליד טאהא: וגם הלימודים.

גילה נגר: אני בחזרה איתכם.

גילה נגר: הערות הביניים מאוד מצחיקות אבל הן לא רלוונטיות לעת הזאת.

וליד טאהא: הן לא מצחיקות ואת לא צריכה להגיד את זה, עם כל הכבוד לך.

אוסאמה סעדי: זאת הערה חצופה.

וליד טאהא: היא לא צריכה להגיד את זה.

אוסאמה סעדי: הבן שלי לומד לבגרות דרך הזום, וזה בדיוק ככה נראה.

רם שפע: אוסאמה, בסדר, אתה צודק, גילה לא צריכה להעיר ככה, אבל - - -

גילה נגר: אז אני בוחרת להמשיך - - -

רם שפע: גילה, בואי נמשיך אבל בואי נימנע מההערות האלה, אין בהן צורך.

גילה נגר: נכון, אבל אני מבקשת שזה יהיה דו-כיווני.

גילה נגר: כמו שאמרתי, התקופה הזאת מזמנת גם הזדמנויות חדשות למערכת, הזדמנויות לחשיבה מחודשת על דרכי ההוראה ועל דרכי ההערכה.

גילה נגר: אחד האתגרים המאוד משמעותיים בתקופה הזו הוא בחינות הבגרות.

גילה נגר: באפריל 2020 משרד החינוך קבע מתווה לבחינות הבגרות של מועד קיץ תש"ף.

גילה נגר: המתווה נועד לתת פתרונות והתאמות לאילוצים, ובתוך כך לשקלל את הישגי התלמידים הנבחנים כדי שיוכלו לבטא באופן מיטבי את היכולות וההישגים בתחומי הדעת שנלמדו בלמידה משלבת, דהיינו מקרוב ומרחוק, וכל זה תוך הבטחה גם לשמור על איכות תעודת הבגרות, על המהימנות והתקפות שלה, גם לדאוג שתעודת הבגרות תשקף את הישגי הלומדים כפי שהיו מתקבלים לו היו מתקיימים בשגרה, וגם לשמור על הוגנות ביחס לנבחנים של מועדים אחרים.

גילה נגר: אני חייבת לציין שכל ההחלטות נתקבלו בחשיבת עומק של אנשי מקצוע ובהתייעצות עם הגורמים הרלוונטיים.

גילה נגר: הנושא הזה תוכלל עם המנכ"ל הקודם, כך שזה לא דבר חדש, זה לא מהיום.

גילה נגר: המנכ"ל הקודם תכלל את כל ההיערכות ואת כל המתווה באופן מסודר עם הצוות המקצועי.

גילה נגר: בהתאם למתווה הזה נקבע שחלק ממקצועות הבחינות יעברו להערכה בית-ספרית, בעוד שחלק אחר נותר במתכונת של בחינה חיצונית.

גילה נגר: כדי לקבל תמונה מלאה ומפורטת אני רוצה לבקש מאנשי המקצוע שלנו להרחיב כל אחד בתחומו.

גילה נגר: אנחנו נשמע את ד"ר מירי שליסל, שתעדכן על היקפי חומר הלימוד וההתאמות שנעשו.

גילה נגר: אנחנו נשמע את דויד גל, שיספר על אופן ניהול הבחינות בתנאים שהיו והמענים שגובשו בהתאם.

גילה נגר: ואנחנו נשמע את דסי בארי, שתעדכן לגבי שק"ד קורונה והפערים שנוצרו.

גילה נגר: אני ממליצה ומציעה לתת לכולם לסיים את דבריהם בנחת, ואחר כך אם יהיו שאלות אנחנו נשמח להשיב.

גילה נגר: רק עוד הערה אחת לתשומת ליבנו.

גילה נגר: כמו שאני אומרת בכל ועדת חינוך, אנחנו כולנו משקיעים יום ולילה כדי לעשות את הטוב ביותר.

גילה נגר: לא תמיד הכול מוצלח ולא תמיד הכול ורוד.

גילה נגר: מאוד קל לבקר מבחוץ, מאוד מאוד קל.

גילה נגר: אבל תדעו שאי אפשר לצאת ידי חובת כולם ולעולם לא נצליח לגרום לכך שכולם יהיו מלאי סיפוק ורצון טוב ממערכת החינוך.

גילה נגר: אז בואו נראה גם את הדברים הטובים שנעשים, ויש לא מעט כאלה במערכת החינוך.

גילה נגר: להכיל כרגע את כל הילדים שיושבים בבתים שלהם ומתקשים, גם בהיבט הנפשי וגם בהיבט הלימודי, ולתת מענה כמעט לכל ילד, זה לא דבר של מה בכך.

גילה נגר: אז לכל אלה שיושבים מהצד ויש להם מה להגיד ולטעון – תודה, זה בסדר גמור, הביקורת היא מאוד חשובה, אבל תראו גם את הצדדים החיוביים ואת כל מה שנעשה במערכת.

רם שפע: אני חושב שההערה שלך בסיום לא מביאה הרבה נחת לחברי הכנסת, אבל אני אתעלם ממנה.

רם שפע: אני מקבל את ההצעה שלך שאנחנו נשמע את כולם, אבל זה צריך לקרות בשני אופנים.

רם שפע: אחד, שהדברים יהיו קצרים, כי יש הרבה דוברים שרוצים לדבר.

רם שפע: ודבר שני, שהשאלות שאנחנו שואלים פה לגבי השינויים בציוני הבגרות יקבלו מענה.

רם שפע: אחרת אין טעם.

מאיר כהן: גילה, אנחנו מלאי הערכה לעבודה שלך ולקשר שלך איתנו, אבל חשוב להזכיר שפה זה לא איזו ביקורת של ועד הורים שכונתי, זאת ביקורת של כנסת ישראל.

מאיר כהן: הדיון הוא בכנסת, שהיא בדיוק המקום שבו אנחנו צריכים להעביר ביקורת בלי הצורך להתחיל להצטדק.

גילה נגר: אין ספק, מאיר.

מאיר כהן: שנייה, גילה.

מאיר כהן: אנחנו לא אומרים חס ושלום שמשרד החינוך לא עובד, אבל תפקידנו כוועדת החינוך של הכנסת הוא לשמוע את רחשי הציבור ולהביא אותם בפניכם.

מאיר כהן: ותפקידכם הוא לענות, לא להצטדק.

מאיר כהן: אנחנו לא חושבים שאתם לא עובדים, אבל מותר לנו - - -

גילה נגר: אני בהחלט מקבלת את הדברים - - -

מאיר כהן: כמו שכל אזרח יכול להגיד שהכנסת לא מתפקדת וחברי הכנסת לא עובדים, מותר לנו בשם התלמידים ובשם ההורים לבוא ולהגיד לכם, חבריא, תפתחו את העיניים, יש דברים שקורים לא טוב.

גילה נגר: אני לגמרי מקבלת את הדברים.

גילה נגר: אני מכירה אותך ואני יודעת שהדברים נאמרים באמת מתוך תום לב והרבה מאוד הערכה, ואני מקבלת אותם.

גילה נגר: אני רק אומרת שאם אתם רוצים לשמוע אז תנו לנו את ההזדמנות להשמיע.

מאיר כהן: בוודאי.

גילה נגר: אז בואו נתחיל.

גילה נגר: מירי, בבקשה.

רם שפע: רגע, גילה, הדיון פה מתנהל אצלנו.

רם שפע: חבר הכנסת יאיר גולן, בבקשה.

יאיר גולן: אין לי בכלל ספק שאנשי משרד החינוך – שאת חלקם אני גם מכיר אישית – עושים לילות כימים על מנת לתת את המענה הטוב ביותר לילדי ישראל.

יאיר גולן: בכלל אין כאן שאלה האם הם עובדים קשה מספיק.

יאיר גולן: ברור שכולם עובדים קשה מאוד, ואני אומר את זה מהיכרות אישית.

יאיר גולן: הבעיה היא – ואנחנו אנשים מנוסים שניהלו מערכות בחייהם – ששיטת הניהול היא לא נכונה.

יאיר גולן: אתם כופים את הכול מלמעלה במקום לתת לאלה שלמטה לייצר פתרונות.

יאיר גולן: חייבים לבזר את פתיחת מערכת החינוך לראשי הרשויות.

יאיר גולן: נכון, צריך לקבוע כללים, צריך להפעיל את מערך הפיקוח הרחב מאוד של משרד החינוך כדי לוודא שראשי הרשויות לא עושים שטויות ולא עושים דברים בלתי אחראיים, אבל כן לתת להם לייצר את הפתרונות למטה.

יאיר גולן: יש לי בן שלומד בכיתה י"א בתיכון לחינוך סביבתי בשדה בוקר.

יאיר גולן: החזירו אותם לתיכון אבל לא נותנים למורים ללמד אותם פרונטלית.

יאיר גולן: הם יושבים בשדה בוקר ולומדים דרך זום.

יאיר גולן: כל מי שהיה שם אי-פעם יודע היטב שהמרחבים שם עצומים ואפשר ללמוד בחוץ ובאין-ספור חללים, יש שם שטח כמעט אין-סופי.

יאיר גולן: אז למה לא לתת לראש מועצת הר הנגב ולמנהל התיכון עצמו לקבוע מהם הכללים שישמרו על הבריאות?

יאיר גולן: למה לא לתת להם לקבוע לעצמם את דרך הלימוד שהכי מתאימה לבית הספר הספציפי הזה?

יאיר גולן: אני נותן את זה כדוגמה אישית, אבל אותו דבר נכון לאין-ספור בתי ספר שפזורים בכל הארץ.

יאיר גולן: אפרופו בגרות, תלמידי י"א ו-י"ב הם כבר אנשים בוגרים למדי, ואפשר לנהל אותם ולהסביר להם את הדברים בצורה הגיונית.

יאיר גולן: אפשר לתת למנהלי בתי הספר וראשי הרשויות למצוא את הפתרונות הטובים ביותר.

יאיר גולן: תשנו את השיטה, תעברו לניהול מבוזר, והכול יהיה הרבה יותר פשוט ועם הרבה פחות רטינות של האזרחים עצמם וגם הרבה פחות רטינות של חברי הכנסת.

רם שפע: תודה רבה, חבר הכנסת יאיר גולן.

רם שפע: חברי הכנסת אוסאמה סעדי ותהלה פרידמן ביקשו לדבר.

רם שפע: השאלה אם אתם רוצים לחכות קודם לתשובות של משרד החינוך.

תהלה פרידמן: אני רק רוצה לשאול: אתם דיברתם על הורדת הציונים אחורה, או שאתם מדברים על הורדה קדימה?

רם שפע: דיברו על גם וגם.

רם שפע: אנחנו בעיקר רוצים להבין מה קרה עם הורדת הציונים ולמה.

תהלה פרידמן: ודיברתם על פריפריה ומרכז בהקשר הזה?

רם שפע: לא.

תהלה פרידמן: אז אני ארצה לומר על זה משהו בהמשך.

רם שפע: בבקשה, אוסאמה.

אוסאמה סעדי: תודה, כבוד היושב-ראש, על הדיון החשוב הזה.

אוסאמה סעדי: אני מדבר היום לא כחבר כנסת אלא קודם כול כהורה מודאג לילד שלומד עכשיו בכיתה י"ב.

אוסאמה סעדי: אני רואה איך הוא לומד, איך הוא קם בבוקר לזום.

אוסאמה סעדי: עם כל הכבוד, אני מוחה בתוקף.

אוסאמה סעדי: כשאמרתי את ההערה ההיא אמרתי אותה מתוך רגש עמוק ביחס לעתיד של הבן שלי ושל כל הילדים במדינה.

אוסאמה סעדי: אני לא אמרתי את זה בצחוק.

אוסאמה סעדי: אבל התשובה שלהם מראה על היהירות של משרד החינוך.

אוסאמה סעדי: אנחנו כל הזמן מדברים אצלך בוועדה על זה שלמעשה מאז מרץ אין לימודים.

אוסאמה סעדי: אין לימודים.

אוסאמה סעדי: ולא יכול להיות שלא מצליחים למצוא דרך לעשות קפסולות של עשר, לפחות לאלה שצריכים לגשת לבגרות בינואר.

אוסאמה סעדי: זה עוד חודשיים.

אוסאמה סעדי: לא יכולים להביא אותם בעשיריות, חמישיות או שביעיות?

אוסאמה סעדי: תביאו אותם.

אוסאמה סעדי: איך הם ילכו לבגרות?

אוסאמה סעדי: אנחנו מדברים על העתיד שלהם לכל החיים.

אוסאמה סעדי: הבן שלי היה תלמיד מצטיין, ואני רואה אותו עכשיו נובל.

אוסאמה סעדי: ואתם עוד רוצים שאנחנו לא נצעק ולא נזעק את זעקתם של הילדים?

רם שפע: כל מילה.

אוסאמה סעדי: איך ילכו לבגרות?

אוסאמה סעדי: איך ילכו לאוניברסיטה אחרי זה?

אוסאמה סעדי: אז אתם אומרים לנו: אנחנו מנסים, מנסים, מנסים.

אוסאמה סעדי: לא, אתם לא מנסים שום דבר.

אוסאמה סעדי: עשיתם את הזום, "יאללה, ילדים, תלמדו בזום" – וזהו.

אוסאמה סעדי: כל הכבוד למורים ולמורות, שעושים את כל מה שהם יכולים.

אוסאמה סעדי: אבל אנחנו שומעים את כל הסיפורים ההזויים של מה שעושים למורים ולמורות.

אוסאמה סעדי: לא זו הדרך.

אוסאמה סעדי: אני קורא לשר החינוך לקחת את העניינים לידיים.

אוסאמה סעדי: יש עוד חודשיים, תמצאו דרך, אחרת אי אפשר לקחת את התלמידים...

אוסאמה סעדי: בדיון שהיה לפני שבוע על הבחינות של לשכת עורכי הדין והבחינות של הרופאים אנחנו ראינו איך נותנים להם חומר, ובסוף שליש עוברים ושני-שליש נכשלים.

אוסאמה סעדי: ואל תגידו לי ששני-שליש הם לא טובים.

אוסאמה סעדי: אולי רבע, אולי 20% או 30%, הם לא טובים, אבל לא יכול להיות שבאוניברסיטת תל אביב השיעור הוא 70%, לעומת 95% בעבר.

אוסאמה סעדי: ולכן אני אומר שצריך לקבל החלטות לפני שיהיה מאוחר, כי מדובר בעתיד של מאות אלפי תלמידים.

אוסאמה סעדי: אני מבקש תשובות גם על מה שאמרו, גם על השינוי בציונים וגם על העיכוב.

אוסאמה סעדי: יש ריח רע שנודף מכל הסיפור הזה.

רם שפע: תודה רבה, חבר הכנסת סעדי.

תהלה פרידמן: אני רוצה לומר שני משפטים.

תהלה פרידמן: לגבי הסיפור של הורדת הציונים, דיברתי עם מנהלת משדרות ועם מנהל מירוחם, ואני בעצמי אימא לתלמידת י"ב בירושלים – והתחושה שלי היא שזה לא קרה במקומות היוקרתיים.

תהלה פרידמן: אני לא חושבת שמישהו עשה בכוונה, אני לא יודעת, אבל פשוט לא שמעתי על זה בירושלים ובאפרת, וכן שמעתי על זה בירוחם ובשדרות.

רם שפע: אוקיי, בואו נראה.

רם שפע: נציגי משרד החינוך, אני מוכן ללכת על ההצעה של גילה, אבל בתנאי שתהיו מאוד תמציתיים ותענו על השאלות.

רם שפע: ד"ר מירי שליסל, בבקשה.

מירי שליסל: בוקר טוב לכולם.

מירי שליסל: עלו פה כל כך הרבה נושאים וכל כך הרבה סוגיות שאני לא ממש בטוחה שאני אספיק לענות לכולם היום.

מירי שליסל: אבל בשביל לתת לכם תמונה טיפה יותר רחבה, אני רוצה להציג לכם את השלב הראשון.

מירי שליסל: אני אחראית - - -

רם שפע: רגע, רגע, אני רוצה להגיד משהו.

רם שפע: תראו, אני מבין את הרצון המאוד מוצדק שלכם להציג תמונה רחבה, אבל אני מוכן לקבל את זה רק אם קודם כול תתייחסו לדבר הספציפי.

רם שפע: אני רוצה לדעת מה קרה לנירמול הציונים, איך זה קרה, מי החליט את זה ומה הנוסחה.

רם שפע: מי שרוצה לענות על זה, בבקשה שיענה.

רם שפע: תפקידה של הכנסת הוא לשאול, ותפקידכם לענות לנו.

רם שפע: אחרי זה נעשה תמונה רחבה.

רם שפע: כי אני כבר מתחיל לזהות מה קורה פה ואני לא מוכן לזה.

גילה נגר: מירי, אני מבקשת שתתמקדי בהיבטים של החומר.

גילה נגר: זה גם ייתן תשובה לחלק מהשאלות שנשאלו.

גילה נגר: אחר כך נעשה לפי הסדר וכולם יקבלו תשובות.

רם שפע: לא, גילה, אני מאוד מכבד אותך ואני נשאר מאוד סבלני, אבל לא את מנהלת את הדיון.

רם שפע: אנחנו מבקשים לקבל תשובות על השאלות שאנחנו שואלים בנקודה הספציפית הזאת.

גילה נגר: חבר הכנסת שפע, יש לנו תשובות, אבל רק אם אתם תאפשרו לנו לדבר.

גילה נגר: אם לא תאפשרו לנו לדבר אנחנו לא נצליח להגיד את מה שיש לנו להגיד.

רם שפע: אנחנו רוצים שתגיבו למה שאנחנו רוצים לשמוע, ככה זה עובד.

רם שפע: ואם מירי רוצה לתת תמונה רחבה, אנחנו מוותרים על זה בשלב הזה ומבקשים להתייחס לנקודה הספציפית.

גילה נגר: אז מירי, אל תיתני תמונה רחבה, תיתני תמונה מצומצמת שתיתן מענה לחלק מהשאלות.

מירי שליסל: אני רוצה להסביר שהתפקיד שלי זה יושב-ראש המזכירות הפדגוגית.

מירי שליסל: אנחנו אחראים על התוכן.

מירי שליסל: אני אעשה את זה ממש בקצרה, אבל אני כן חושבת שזה חשוב.

מירי שליסל: במרץ, כשהסתיימו הלימודים, היה ברור לנו שמצד אחד רוב החומר כבר נלמד, ומצד שני התלמידים נכנסים עכשיו לשלב המרכזי של המרתונים, שזה המאני טיים, הזמן שבו מתכנסים ללמוד את התוכן ולהתכונן לבגרויות.

מירי שליסל: חלק מהמתכונות נעשו, חלקן עדיין לא נעשו.

מירי שליסל: לכן היינו צריכים לייצר עכשיו תפיסה אחרת לגבי השאלה על מה נבחנים.

מירי שליסל: עשינו מיקוד תוכן בחינה.

מירי שליסל: אני כן רוצה שתיתן לי את הזמן להסביר את זה, כי אני חושבת שזה מאוד חשוב כדי להסביר את ההבדל בין תש"ף לתשפ"א - - -

רם שפע: אני חורג ממנהגי ואני לא אאפשר לך את זה, מכיוון שיש לי תחושה שהתשובות שאנחנו מבקשים לא מקבלות מענה.

רם שפע: אם אתם מרגישים שיש לכם תשובות, תנו לנו אותן ואחרי זה תרחיבו.

מאיר כהן: מירי, אני רוצה לשאול שאלה.

מאיר כהן: אני יודע שהיו מיקודים, הורדתם 20% ו-30% ואני סומך עליכם לגמרי.

מאיר כהן: אני כמנהל בית ספר 20 שנה יכול להגיד שמי שעמד מאחורי זה ידע בדיוק מה הוא עושה.

מאיר כהן: אבל נשאלה כאן שאלה שהרבה יותר מטרידה אותנו, וחברת הכנסת תהלה פרידמן גם הוסיפה לה היבט מאוד מעניין.

רם שפע: מטריד.

מאיר כהן: אותי הוא מרתק.

מאיר כהן: התקבלה החלטה לנטר ציונים פנימיים של בתי ספר.

מאיר כהן: אני שומע את זה ממנהלים, אני שומע את זה מתלמידים.

מאיר כהן: ומשרד החינוך, לבקשתו של ה-ממ"מ, לא נתן תשובות מי עשה, למה עשו את זה, ולפי איזו נוסחה עשו את זה.

מאיר כהן: ואם מה שחברת הכנסת תהלה פרידמן אומרת זה נכון, זה מדהים.

מאיר כהן: היא אומרת שבבתי ספר מבוססים סמכו מראש על הציונים של בתי הספר - - -

תהלה פרידמן: לא, זה לא מה שאמרתי.

תהלה פרידמן: אמרתי ששמעתי תלונות מאזורים - - -

מאיר כהן: את אמרת שבפריפריה זה בולט יותר?

תהלה פרידמן: אמרתי שבפריפריה שמעתי תלונות, ולא בבתי הספר מבוססים.

מאיר כהן: בדיוק.

מאיר כהן: והיות שגם אוזניי כרויות למקומות שאוזנייך כרויות, גם אני שמעתי מכמה מנהלי בתי ספר ומכמה תלמידים שנמצאים בפריפריה שבית הספר לא ידע להסביר למה הציגו לתלמיד בחינה אבל ברישום שהגיע ממשרד החינוך היה ציון אחר.

מאיר כהן: על זה אנחנו רוצים לקבל, מירי, תשובה.

גילה נגר: אם כך אנחנו ניתן לדסי את זכות הדיבור, ואחר כך נחזור לשאר.

רם שפע: דסי, בבקשה.

דסי בארי: שלום לכולם ובוקר טוב.

דסי בארי: אני כן אנסה לומר את הדברים בצורה ברורה, אבל נסו רגע להקשיב לי בלי לקטוע.

דסי בארי: כשפרץ משבר הקורונה לתוך חיינו נעשו הרבה מאוד התאמות בתוך כלל ההיבטים של משרד החינוך ובוודאי גם בהכנות לבחינת הבגרות ולבגרויות עצמן.

דסי בארי: נעשו התאמות גם במיקוד וגם במתווה ההיבחנות.

דסי בארי: כבר במרץ, ברגע שהודיעו על סגירת בתי ספר, התיישב משרד החינוך לעשות מעטפת שלמה של התאמות, שנעשו, אגב, תוך תיאום ושיתוף פעולה מאוד גדול עם ההשכלה הגבוהה, בראשותו ובתכלולו של המנכ"ל דאז מר שמואל אבואב, שגם עמד בראש אותו הסכם של איך נעשה את המעטפת כדי לשמור על איכות הציונים ועל תוקפם כדי שהתעודות תהיינה תעודות תקפות.

דסי בארי: אנחנו ישבנו פה בוועדה הזו ואמרנו שלא יהיה "דור קורונה" והבטחנו לבנות מתווה שישמור על תוקפן של תעודות הבגרות.

דסי בארי: אגב, כבר אז, כשהודענו על מתווה הבגרויות הודענו שחלק מהבחינות תהפוכנה להיות בחינות בית-ספריות ושאותן בחינות תעבורנה שקלול שק"ד.

דסי בארי: אגב, המשרד תמיד עושה שק"ד על ציונים בית-ספריים, גם בשגרה, גם כשאין קורונה, מה שהעם קורא לו ציון מגן.

דסי בארי: המשרד מנטר ובודק את כל הציונים, גם בפריפריה וגם במרכז - - -

מאיר כהן: סליחה, אבל אתם אף פעם לא משנים ציוני מגן.

מאיר כהן: אם הפער הוא גדול אתם מקבלים החלטה פלאט, אבל לא משנים ציון אישי.

מאיר כהן: אם אני נתתי מגן 80 אתם לא יכולים לשנות אותו ל-60.

מאיר כהן: אבל זה מה שעשיתם הפעם.

דסי בארי: אני אבקש לסיים.

דסי בארי: אתה מנהל ואיש חינוך ותיק, אבל לא כל היושבים פה מכירים את נבכי נבכם של הפדגוגיות של בחינות הבגרות אז בוא תיתן לי שנייה להסביר את מה שאתה יודע היטב אבל אחרים יודעים פחות.

דסי בארי: אז צריך לדעת שגם בשגרה הציונים שבתי הספר נותנים, מה שהעם קורא לו ציון מגן, עוברים את אותה בקרה שאנחנו קוראים לה שק"ד.

דסי בארי: מתבוננים על כל הציונים, וחשוב לי להדגיש שזה נעשה פריפריה ומרכז כאחד.

דסי בארי: כך שבשמועות האלה אין שחר וכדאי להוריד אותן מהשולחן.

תהלה פרידמן: זה לא נכון.

דסי בארי: אנחנו מתבוננים על כלל הציונים באופן שווה על פי אותה נוסחת שק"ד רגילה, גם בשגרה, וגם אז, במקום שנמצא צורך, אותו ציון מופחת ממשקלו בתוך הציון הכללי.

דסי בארי: ולכן, גם הפעם, כבר באפריל כמדומני, ברגע שבו הודענו לבתי הספר שחלק מהבחינות תהפוכנה להיות בית-ספריות, הצמדנו לכך את ההודעה שתיבנה נוסח שתהיה ייחודית – מאחר שהפעם זה לא ציון מגן אלא ציון אחר – למתווה הזה.

דסי בארי: כך שמהיום הראשון בתי הספר ידעו שלציונים הבית-ספריים תיצמד אותה נוסחת בקרה.

דסי בארי: מטרתה של הנוסחה היא שמירת תוקף הציונים, יצירת סטנדרט אחיד ושוויוני, כדי שלא יקרה שיש בית ספר שהמורה שלו מחמיר יותר ולכן תלמידיו מקבלים ציונים נמוכים יותר, לעומת בית ספר שתלמידיו מקבלים יותר.

דסי בארי: אנחנו מדברים על מאות בתי ספר.

דסי בארי: גם חשוב שלא יהיה פער בין ציוני מועד זה לבין ציונים של מועדים אחרים.

דסי בארי: אגב, לטוב ולמוטב.

דסי בארי: הבטחתנו הייתה שהתלמידים לא ייפגעו אבל שגם לא יקפצו פתאום למעלה.

דסי בארי: אגב, היו גם מבחנים חיצוניים שבהם היה פער, אבל אז החליט מנכ"ל המשרד להשאירם כפי שהם.

דסי בארי: לגבי אותם ציונים בית-ספריים שאספנו ומצאנו בהם עלייה לעומת הצפוי, החלטנו לדבוק בהסכמה שלנו עם ההשכלה הגבוהה – שמראש הודענו עליה לשטח – ולהפעיל את אותה נוסחת שק"ד קורונה.

דסי בארי: ההחלטה הזאת חשובה, היא מאפשרת לתלמיד שהתעודה שהוא מקבל תהיה תעודה בת תוקף.

דסי בארי: מר שמואל אבואב, מנכ"ל משרד החינוך, ממש הוציא מסמך בחתימתו בשיתוף עם האקדמיה כדי לשמור על התוקף הזה.

דסי בארי: זאת דאגה שעמדה מול עיניו ומול עינינו כצוות מקצועי, שלא יקרה שאנחנו נותנים התאמות לבגרות בקורונה ובסוף התלמידים מגיעים עם נייר שהוא לא מוכר ולא שווה-ערך לעומת חבריהם משנים קודמות או חבריהם משנה זו שעשו בחינות אחרות.

וליד טאהא: אבל למה - - -

רם שפע: בואו ניתן לה להשלים, גם לי יש מלא שאלות.

דסי בארי: בבקשה תנו לי רגע לסיים.

רם שפע: קיבלת.

רם שפע: את גם נותנת תשובות, אז חשוב לי שתשלימי את דברייך.

דסי בארי: אז אמרתי שצריך לדעת שגם בשגרה למשרד החינוך יש מחויבות אזרחית, לציבור בישראל ובוודאי כלפי תלמידיו, שהבגרות שהם מקבלים תהיה בגרות תקפה, הגונה ושוויונית.

דסי בארי: וברגע שבו משרד החינוך התחיל לתת – כבר לפני שנים, וזה מתגבר עם השנים – יותר סמכות לבתי הספר לתת ציונים, בוודאי במתווה הקורונה שבו הם קיבלו סמכות אפילו גדולה יותר, כך גדולה יותר חובתו כלפי התלמידים לשמור על תוקף תעודתם ולכן להפעיל נוסחה טיפה שונה מהרגיל, תחת אותו עיקרון שמנטר את המקומות המחמירים והמקילים.

מאיר כהן: מה הנוסחה?

דסי בארי: רק שנייה.

דסי בארי: לכן הנוסחה הופעלה בהתאם למה שנקבע תחילה.

דסי בארי: כאמור, אנחנו רואים בזה לא רק את טובת התלמידים אלא גם את אחריותנו וחובתנו כלפינו.

דסי בארי: ועדיין, זאת פעם ראשונה שהפעלנו את הנוסחה הזאת, ולכן, כפי שהודענו לבתי הספר, בימים הקרובים אנחנו נוציא נוהל ערעורים, וכל בית ספר שיבקש לערער יוכל לעשות זאת, וטענתו תיבדק לעומק, בכנות ובשקיפות, וככל שיימצא שהוא צודק, המשרד יבטל את אותו שק"ד שהוא נתן.

דסי בארי: תודה רבה לכם על ההקשבה.

רם שפע: דסי, תודה רבה.

רם שפע: אני חושב שלכולנו יש את אותה שאלה, והיא: מהי הנוסחה?

רם שפע: והאם הנוסחה פורסמה לבתי הספר לפני השינוי שנעשה?

דסי בארי: אני חוזרת ואומרת שהנוסחה היא נוסחה שנוצרה במשרד, בשיח עם ההשכלה הגבוהה - - -

תהלה פרידמן: זה סודי?

מאיר כהן: זה סודי?

רם שפע: הנוסחה סודית?

רם שפע: אנחנו לא יכולים לדעת מהי הנוסחה?

דסי בארי: רגע, שנייה, בלי חשדנות, אני באמצע לענות, חברים.

דסי בארי: אני רק רוצה לבוא שוב ולומר שהיא באמת ראשונית, היא נבנתה לצורך השק"ד הזה מתוך הסכמה ומתוך מחויבותנו גם להשכלה הגבוהה, כדי לתת תוקף לתעודות, במסגרת אותו הסכם שציינתי שהמנכ"ל דאז חתם עליו.

דסי בארי: בימים הקרובים אנחנו נוציא חוזר שיתאר אותה באופן מאוד זהיר, ברור ושקוף.

דסי בארי: אגב, האופן שבו היא תחושב פורסם כבר בסוף שנה שעברה, לפני הקיץ.

דסי בארי: אני מבטיחה שבזמן הקרוב יצא חוזר ברור ומפורט.

רם שפע: כמו שכולם אמרו, גם אני חושב שאתם עושים מאמצים אדירים בתקופה קשה, ובכל זאת, ממה שהבנתי, אמרת שני דברים שיש בהם סתירה מסוימת.

רם שפע: מצד אחד אמרת שפרסמתם למנהלי בתי הספר ולשטח שיש נוסחה ואמרתם מה הולך לקרות, ומצד שני את אומרת עכשיו שתכף תפרסמו להם את הנוסחה.

רם שפע: כלומר, אם אני מבין נכון, אמרתם להם: תראו, צפויים שינויים באופן שבו אנחנו רגילים לחשב את זה, אבל רק אחרי שנעשה שינויים והתאמות בציוני הבגרות שאתם נתתם, נפרסם לכם איך עשינו את זה.

רם שפע: האם אני טועה?

דסי בארי: כן.

דסי בארי: אני אסביר.

דסי בארי: צריך לדעת שלי לא הודיעו מראש שתהיה קורונה, ולכן למשרד לא הייתה נוסחה מראש.

דסי בארי: הודענו מראש שתהיה נוסחה, אבל עוד לא ידענו איך היא תיראה.

רם שפע: בסדר, אז לא טעיתי, דייקתי.

רם שפע: הסיטואציה ברורה: הודעתם שיש שינוי, ועכשיו אתם מודיעים מהו.

דסי בארי: אבל כמו שאמרתי קודם, כבר בתחילת הקיץ, ברגע שהבנו מה פחות או יותר יהיו הפעולות שננקוט, נתנו אותן בשקיפות למנהלי בתי הספר.

רם שפע: את מה נתתם בשקיפות למנהלי בתי הספר?

דסי בארי: את הקווים המנחים המרכזיים שכדאי להתבונן בהם, האופן שבו אנחנו נתבונן על הציונים.

דסי בארי: הדברים האלה ניתנו בתחילת הקיץ בחוזר שיצא למנהלי בתי הספר.

מאיר כהן: דסי, קביעת ציונים זה לא שאלה של איך אני מתבונן על זה.

מאיר כהן: קביעת ציונים זה עתידם של התלמידים, זה כבודם של המורים, זה כבודו של בית הספר, ולכן הם לא מנוהלים בנוסחה של "איך אני מסתכל על זה".

מאיר כהן: מה הנוסחה?

מאיר כהן: מה מבחינת

מאיר כהן: כם היה הקו האדום?

מאיר כהן: אם, נניח, כל התלמידים קיבלו 100?

מאיר כהן: תגידו מה הנוסחה.

תהלה פרידמן: דסי, יש פה משבר אמון משוגע של מורים.

תהלה פרידמן: אני קיבלתי ממורים הרגשה שיש ממש תחושה של שבר.

תהלה פרידמן: הרי הם אוספים ציונים לאורך כל השנה, ועכשיו המשרד בעצם אומר "אין לי אמון בכם".

תהלה פרידמן: אני לא אומרת את זה כדי לתקוף אתכם, אני אומרת את זה כדי שנראה שיש פה איזה משבר שחייבים לתת עליו את הדעת.

תהלה פרידמן: אני שמעתי אתמול התבטאויות ממש קשות של מורה שאמר לי: אני מרגיש שאנחנו במלחמה והמפקדים כאילו ברחו, נטשו, הפקירו אותנו.

תהלה פרידמן: הם ממש מדברים במונחים קשים.

תהלה פרידמן: אז נכון שיש קריסת אמון כלל ארצית בכולנו, אבל אני חושבת שאתם צריכים לתת את הדעת על זה שמורים חווים חוויה קשה מאוד כתוצאה מהמעשה הזה.

וליד טאהא: בנוסף לכך, אדוני היושב-ראש, שאלנו לגבי תלמידים שנבצר מהם להיכנס ללימודים אקדמיים בגלל שהם לא קיבלו בזמן את תעודות הזכאות שלהם.

וליד טאהא: דסי הסבירה על נוסחה שאני לא ידעתי עליה, ההורים לא ידעו עליה, והתלמידים לא קיבלו מסמך שמזכה אותם לכניסה למוסדות ההשכלה הגבוהה.

וליד טאהא: דסי, אני ואת דיברנו על הסוגיה הזאת עוד לפני שהנתונים התפרסמו, ועד עכשיו אנחנו לא יודעים מה יעלה בגורלם של התלמידים שנבצר מהם ללמוד בגלל הנקודה הזאת.

וליד טאהא: מה ההתייחסות שלך לזה?

מאיר כהן: בבקשה, דסי.

דסי בארי: קודם כול אני חושבת שכדאי להחזיר את הדיון לדוברים הרלוונטיים שיכולים לענות על שאלתו של חבר הכנסת, אבל אני אומר משהו לגבי משבר האמון.

דסי בארי: תראו, הסער הרגשי הוא ברור, וגם לנו כואב, גם לנו התלמידים, המורים והמנהלים הם חשובים ביותר, הם אנחנו.

דסי בארי: אגב, גם בשק"ד הרגיל – אני מובילה אותו כל שנה – אני מקבלת את אותם כעסים ממורים וממנהלים ומתלמידים, ויושבים אצלי על עררים.

דסי בארי: אבל התהליך הזה הוא תהליך שחשוב לטובת שוויון, דווקא במדינה עם כל כך הרבה פערים.

דסי בארי: זה תהליך שחשיבותו איננה מוטלת בספק.

דסי בארי: אם המשרד היה רוצה להיות פופוליסטי הוא היה עושה צעד פופוליסטי, אבל המשרד בוחר לשמור על איכות התעודה, על תוקפה, על שוויון הזדמנויות לכלל התלמידים ועל כך שהניר שתעודת הבגרות נכתבת עליו בשנת קורונה יהיה שווה-ערך לנייר שנכתב עליו שנה לפני ושנה אחרי, ועל כך שאם שני תלמידים משני שנתונים יתמודדו לאותה פקולטה, סיכוייהם יהיו שווים והזדמנויותיהם תהיינה שוות.

דסי בארי: זאת חובתנו לגבי הכלל הבוגרים - - -

אורלי פרומן: דסי, המניעים ברורים ומבורכים, אבל משרד החינוך לא יכול לפעול בהתאם למשהו עלום שלא פורסם כחוק, בטח לא לשטח, לא ברשומות ולא קיבל איזושהי סמכות חוקית.

אורלי פרומן: בסדר, אנחנו מבינים את הרציונל מאחורי הרצון שלא יהיה "דור קורונה" בתעודת הבגרות והם לא יוכלו בעתיד להתקבל ללימודים בהשכלה גבוהה, אבל - - -

מאיר כהן: דסי, אני רוצה להוסיף משהו.

מאיר כהן: תראו, הוויכוח הגדול מתנהל עשרות שנים: איפה צריכים לשים את המשקל – על מה שהתיכונים מייצרים, מה שהמנהלים והתלמידים וכל השיח החינוכי בתוך בית הספר מייצרים, או על מה שהמועצה להשכלה גבוהה והאוניברסיטאות מכתיבות לנו.

מאיר כהן: נראה לי שאנחנו ממשיכים עם המדיניות של האופציה השנייה.

מאיר כהן: המל"ג ביקש, אז כל משרד החינוך עומד דום ודואג לכך שציונים של מורים ומנהלי בתי ספר שהשקיעו את נשמתם, ישוּנוּ, ולא כדי לדאוג לדור הזה אלא מפאת אימתה של המועצה להשכלה גבוהה.

מאיר כהן: זאת הערתי, זאת הערכתי, אני הייתי מנהל בית ספר, ואני חושב שחובה היה עליכם לפחות להגיד לבתי הספר: רבותיי, זאת הנוסחה, אלה הם הדברים, ודעו לכם שאם תהיו לא בסדר, זאת תהיה התוצאה.

מאיר כהן: אבל לעשות את זה בדיעבד זה לא מכובד.

מאיר כהן: אני מאוד מודה לך.

מאיר כהן: היות שלא שמענו את התלמידים, נעבור לקרן ברומי.

מאיר כהן: קרן נמצאת איתנו?

 << דובר >> קרן ברומי: שלום.

מאיר כהן: קרן, אני רוצה שתגידו לנו מה התחושות שלכם כתלמידים.

 << דובר >> קרן ברומי: אנחנו מרגישים איזשהו זלזול מצד משרד החינוך, דבר ראשון בגלל המועד שבו התוצאות של הבגרויות הגיעו אלינו – ארבעה חודשים.

 << דובר >> קרן ברומי: אני עשיתי בגרות בפיזיקה ביוני וקיבלתי את הציון שלי באוקטובר.

 << דובר >> קרן ברומי: זה ממש חרה לנו.

 << דובר >> קרן ברומי: דבר שני, בגלל מה שנאמר פה לגבי הורדה בציונים.

 << דובר >> קרן ברומי: גם לחברים שלי הורידו ואף אחד מהם לא באמת יודע על מה.

 << דובר >> קרן ברומי: ומעבר לזה, יש בעיה עם - - -

מאיר כהן: שנייה.

מאיר כהן: התלמידים נפגשו עם המורה בבית הספר, הוא אמר להם מה הציון, וכשהגיליון הגיע הוא הגיע עם ציון אחר?

 << דובר >> קרן ברומי: בגלל שאנחנו לא יכולים להגיע לבתי הספר אז אנחנו מקבלים את הציונים דרך אפליקציה, וברגע שהם נכנסו הם ראו את הציון של המגן ואת הציון הסופי.

 << דובר >> קרן ברומי: הציון הסופי בדרך כלל אמור להיות מורכב מ-30% מגן ו-70% בגרות, אבל הם ראו שבמקום 30/70 עשו משהו אחר והורידו את הציון הסופי בכמה נקודות.

 << דובר >> קרן ברומי: יש כאלה שהורידו להם בשלוש נקודות, יש כאלה שביותר.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: אנחנו עוברים לדויד גל.

וליד טאהא: מנהל אגף א' בגרויות.

מאיר כהן: דויד, אתה איתנו?

דויד גל: שלום, חבר הכנסת מאיר כהן, שלום לכולם.

דויד גל: אני ראש אגף בחינות בחמש השנים האחרונות.

דויד גל: כמוך, מאיר, גם אני הייתי מנהל בית ספר 12 שנה והצטרפתי למשרד החינוך.

מאיר כהן: היית מנהל טוב.

דויד גל: אתייחס לגבי המועד האחרון שהיה.

דויד גל: אנחנו קיימנו שלושה מועדי בחינות ובסך הכול התקיימו קרוב ל-850,000 בחינות חיצוניות בפועל, שזה קרוב לארבעה מבחנים לתלמיד בממוצע.

דויד גל: זה סדר הגודל של שלושת המועדים.

דויד גל: היה אחד ביוני, היה אחד באוגוסט, לנבצרים, והיה את מועד ספטמבר.

דויד גל: אני רוצה להגיד שהפריסה הארוכה הזאת הייתה מתוך ראייה של שמירה על בריאות הציבור.

דויד גל: אני רוצה ללכת ישר לגופו של עניין, נושא העיכוב בציונים, שזה מה שמטריד.

דויד גל: בדרך כלל אנחנו נותנים את הציונים באמצע אוגוסט, כאשר מועד הבחינות מסתיים בסביבות 15 ביולי.

דויד גל: מאיר, כשאתה היית מנהל אתה קיבלת אותם בספטמבר, ובשנים האחרונות הצלחנו להקדים את זה לאזור 20 באוגוסט, ומנשה לוי, שנמצא פה, יכול להעיד על כך.

מאיר כהן: נכון, אני מעיד על זה.

דויד גל: השנה הזאת, בגלל המורכבות ובגלל הדחיות של המועדים ובגלל העובדה שרצינו לבדוק היטב את עצמנו לפני שאנחנו מוציאים את הדברים החוצה, היה עיכוב.

דויד גל: אני דיברתי עם חבר הכנסת טאהא, אני דיברתי גם איתך, דיברנו עם חברי כנסת, ואני מבין מאוד את המצוקה הזאת, וגם היה מאוד קשה עבורנו לראות את השטח, אבל היינו חייבים להוציא משהו שאנחנו חותמים עליו בעשר אצבעות, וזה באמת מה שיצא.

דויד גל: אני מתנצל על העיכוב הזה, אבל אנחנו הלכנו עם מה שאנחנו חושבים שמקצועי לעשות, זה הכול.

מאיר כהן: גל, אתה יכול להגיד לנו בוודאות שאין שום ציון, מכל סוג שהוא, שתקוע, כולל בחינות משנה וכדומה?

מאיר כהן: הכול נמצא בחוץ?

דויד גל: לא, מאיר, אני לא יכול להגיד את זה.

דויד גל: כשאתה נותן שני מיליון ציונים, חצי פרומיל טעות זה 10,000 ציונים.

דויד גל: לכן תמיד יש בעיות – חסר פה, חסר שם.

דויד גל: אבל בגדול אני יכול לומר שביצענו את המשימה של ההעברה.

דויד גל: אני יכול להגיד לך שבתי ספר עוד לא דיווחו לי המון ציונים, ויש עוד תהליכים שאנחנו נעשה עד סיום הבגרויות, אבל בגדול, כל הציונים שנקלטו בבחינות הבגרות הוחצנו לבתי הספר.

מאיר כהן: הבחינות הקרובות, בחינות החורף, מתחילות ב-4 בינואר.

דויד גל: מאיר, אני הקשבתי לדברים ואני אתייחס לזה.

דויד גל: אני יכול להגיד שמתקיימים דיונים עם עמית אדרי, מנכ"ל המשרד, ומתקיימת חשיבה על העובדה שכרגע יש למידה באמצעות זום, ועל העובדה שיש פערים מבחינת לוחות הזמנים לבחינות בינואר.

דויד גל: הוצגו למנכ"ל חלופות, הוא יקבל את ההחלטות שלו.

דויד גל: אנחנו צוות מקצועי שעובד על הדבר הזה, ואני מניח שבהקדם אנחנו נודיע לאן פנינו.

דויד גל: אנחנו מבינים את מה שקורה, אנחנו לא - - -

מאיר כהן: גל, מה שאתה אומר, בתשובה לשאלתי מתחילת הדיון, זה שאתם דנים עכשיו בחלופות.

מאיר כהן: כלומר, יש חלופות שאתם הצעתם למנכ"ל, והוא אמור לקבל החלטה ביחד עם השר.

מאיר כהן: זאת תשובה?

דויד גל: נכון.

מאיר כהן: המצוקה הזאת ברורה לכם וברור לכם שצריך לחשוב על מצוקות.

וליד טאהא: יש לי שאלה לדויד.

וליד טאהא: אני רוצה את התייחסותך לתלמידים עם בעיות קשב וריכוז שמאובחנים עם הלקויות האלה מבחינת מתווה מבחני הבגרות.

וליד טאהא: איך הם נבחנים?

וליד טאהא: איך הם מקבלים את ההקלות שלהם?

וליד טאהא: מה ההתאמות שניתנות להם?

וליד טאהא: אתה יכול להסביר לנו את הנקודות האלה?

דויד גל: ברמה העקרונית אנחנו לא עשינו היערכות יוצאת דופן לגבי תלמידים לקויי למידה.

דויד גל: יש אגף אצלנו בתוך המשרד שמטפל בנושא הזה והוא הגוף המקצועי שמנחה את אגף הבחינות.

דויד גל: ילד שיש לו למשל התאמה של פחות שאלות בבחינת הבגרות, יענה על פחות שאלות.

דויד גל: ילד שצריך להיבחן בעל-פה, ייבחן בעל-פה.

דויד גל: ילד שצריך לקבל תוספת זמן או לקבל שאלון מוגדל, יקבל את זה.

מאיר כהן: חבר הכנסת טאהא, אני בדקתי את הנקודה הזאת ומצאתי שתלמידים שאושרו להם הקלות כאלה ואחרות אכן ביצעו את זה כלשון ההקלה, לפחות בכל המקרים שאני בדקתי.

מאיר כהן: במקום שהם פעלו נכון וצודק, צריך להדגיש את זה.

מאיר כהן: תודה רבה לך, דויד גל.

מאיר כהן: מנשה לוי, מנהל בית ספר ותיק מאוד ויושב-ראש התאגדות המנהלים, בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: אני חושב שאין כמוך לענות על חלק מהשאלות שלנו מבחינת הראייה של מנהל בית ספר שנמצא בשטח.

מנשה לוי: אני מנהל בית ספר ויושב-ראש התאגדות מנהלי בתי הספר, שכוללת 1,400 מנהלים מתוך 2,000 מנהלי בתי ספר על-יסודיים.

מנשה לוי: אני רוצה לבטא את המצוקה של השטח, אבל קודם כול אני רוצה לפתוח במחמאה.

מנשה לוי: יישר כוח לחברי הכנסת, שהגיעו מוכנים, הכינו שיעורי בית, שולטים בחומר, שאלו את כל השאלות הנכונות והמדויקות.

מנשה לוי: אני פשוט מוריד את הכובע, ואני גאה בנבחרי ציבור שמגיעים מוכנים לדיון רציני.

מנשה לוי: כל הכבוד.

מאיר כהן: שלושתנו היינו פעם מנהלים אצלך.

מנשה לוי: אני לא יכולתי לשלוט בעצמי ונתתי פה ציונים, אפילו גבוהים, אבל מגיע לכם, באמת מגיע לכם.

מאיר כהן: תודה רבה.

מנשה לוי: לעניינו.

מנשה לוי: מעבר למה שאמרו חברי הכנסת הנכבדים, אני רוצה לומר שנכון לרגע זה – ואני אומר את זה כמנהל ותיק מאוד וכיושב-ראש של הרבה מאוד מנהלים – אני עדיין לא יודע מהי הנוסחה המדויקת שעל פיה נירמלו ציונים כלפי מטה.

מנשה לוי: קווים כלליים, כמו שדסי אמרה, אכן קיבלנו לפני בערך חמישה חודשים.

מנשה לוי: אבל לא את הנוסחה המדויקת.

מנשה לוי: כאשר בא אליי תלמיד ואומר לי - - -

מאיר כהן: מנשה, סליחה שאני קוטע אותך, תגיד לנו מה זה קווים כלליים?

מאיר כהן: מה נאמר?

מנשה לוי: נניח שבית הספר בחר במקצוע כמו היסטוריה כמקצוע היבחנות פנימי.

מנשה לוי: בית הספר מדווח למשרד החינוך את ציוני המגן, שהם בעצם הציונים הסופיים שהולכים ישירות לתעודת הבגרות, בלי בחינה חיצונית.

מאיר כהן: מי כותב את השאלון?

מאיר כהן: בית הספר?

מנשה לוי: כן, בהחלט כן.

מנשה לוי: אנחנו עושים מבחן מתכונת, מבחן בגרות פנימי של בית הספר, הילד מקבל ציון, הציון הזה נוסע לירושלים באמצעות המחשב - - -

מאיר כהן: הפיקוח אישר את המבחן הזה?

מנשה לוי: משרד החינוך סמך בעניין הזה על בתי הספר, ואכן יש פיקוח מסוים על הציונים.

מנשה לוי: הציונים זורמים לירושלים למחשב המרכזי.

מנשה לוי: משרד החינוך הפעיל בקרה על הציונים האלה ואמר בקווים כלליים שהוא יבדוק את ממוצע הציונים של המקצועות הפנימיים האלה והוא ישווה אותם באופן כללי לציונים הדומים במקצוע הזה של השנים האחרונות.

מנשה לוי: זה הקו המנחה הכללי שקיבלנו כמנהלי בתי ספר.

מנשה לוי: אני לא יודע מתוך הקווים הכלליים לבדוק מה קרה פר תלמיד.

מנשה לוי: בעיה נוספת שיש עם הסיפור הזה הוא שהנירמול היה פר תלמיד ולא פר שאלון.

מנשה לוי: דויד כאן מהנהן בראש, והוא יודע שגם אני יודע שגם הוא יודע שבעבר בשנים רגילות, כשהתגלה פער גדול מדי בין ציון מגן לבין ציון בחינת הבגרות, הפעילו שקלול דיפרנציאלי, ובעצם פגעו במשקל של ציון המגן בשיעור מסוים או ביטלו אותו לגמרי אם בית הספר השתולל.

מנשה לוי: במקרים האלה אנחנו ידענו שכל השאלון הזה, כלומר כל התלמידים שניגשו לבחינת בגרות בהיסטוריה והיה פער גדול, נפגעו מכך שבית הספר היה נדיב מדי והגזים.

מנשה לוי: לעומת זאת בשקלול הדיפרנציאלי של השנה הזאת, של קיץ תש"ף, הנירמול כלפי מטה לא היה פר שאלון.

מנשה לוי: כלומר לא כל התלמידים נפגעו.

מנשה לוי: לי למשל יש תלמידים שניגשו לבגרות בגאוגרפיה, ולא פגעו בכל תלמידי השאלון, אלא רק לחלק מהתלמידים ירד ציון – של עשר נקודות, חמש נקודות, 12 נקודות – ואני לא יודע להסביר לעצמי ולילד למה דווקא הוא נפגע בציון כלפי מטה.

מאיר כהן: מנשה, אתה אומר דברים חשובים.

מאיר כהן: היות שאתה יושב-ראש ארגון המנהלים אני רוצה לשאול אותך האם יש היום למנהלים מתווה שהוא טוב יותר ממה שהמשרד מציע והאם אתם יכולים להוציא אותו לפועל?

מנשה לוי: מתווה ביחס למה?

מאיר כהן: לבחינות הבגרות ולחזרה ללימודים.

מנשה לוי: כן.

מנשה לוי: ראשית אני רוצה לומר שאני מאוד מודאג מבחינות מועד החורף, שזה עוד חודשיים.

מנשה לוי: אני יודע שיש חלופות ואני שמעתי בקשב רב את מה שדויד גל אמר.

מנשה לוי: אגב, דויד גל מחובר בצורה מקסימלית לשטח ושומע כל תלונה שיש בשטח והוא מיד מגיב עליה.

מנשה לוי: יישר כוח.

מנשה לוי: אבל מה שאני רוצה לומר זה שאני מודאג ממועדי החורף.

מנשה לוי: אני מודאג מהעובדה שאני לא רואה רגישות כפי שצריכה להיות למצוקה של התלמידים לקראת בחינות הבגרות.

מנשה לוי: אני חושב שיש בעיה בסוגיה של צמצמום חומר הלימוד לבחינות הבגרות השונות.

מנשה לוי: זה לא באמת היה מיקוד של 30%, בנטו זה היה 15%, ואני אומר את זה באחריות.

מנשה לוי: לא הורידו 30% מהחומר.

מנשה לוי: אני בדקתי את זה באמצעות רכזי מקצועות ברחבי הארץ, ואני אעביר את הבדיקה הזאת, כפי שהתחייבתי, לדסי בארי בשבוע הבא.

מאיר כהן: זה מדהים מה שאתה אומר.

מאיר כהן: ל-ממ"מ ניתנה תשובה שירדו 30%, ואתה אומר 15%.

מנשה לוי: נכון.

מנשה לוי: אני אומר לך שוב פעם – באחריות.

מנשה לוי: חלק גדול מהמפמ"רים, וצר לי שאני אומר את זה, הורידו נושאים אזוטריים מחומר הבחינה שלהם, נושאים שאף פעם לא לימדנו ואף פעם לא הופיעו בבחינות בגרות, וכך הם יצאו ידי חובתם.

מנשה לוי: אנחנו לא טיפשים, באמת.

מנשה לוי: בנטו זה היה 15%.

מנשה לוי: ואנחנו דורשים שבמצב הנוכחי, שבגלל הקורונה אנחנו מתמודדים מתחילת השנה עם הספקים נמוכים יותר לעומת למידה פרונטלית, צריך לקבוע מיקוד אמיתי של 50%, ולא ברוטו, לא ישראבלוף של חלק מהמפמ"רים.

מנשה לוי: אני מצטער שאני חריף, אבל זאת המציאות.

מאיר כהן: מנשה, אמרת דברים כדורבנות.

מאיר כהן: הסיפור הזה מדהים.

מנשה לוי: מאיר, עוד משפט אחד, לגבי מעורבות חברתית.

מנשה לוי: מעורבות חברתית זה חסם לזכאות לתעודת בגרות.

מנשה לוי: צריך להקפיא את המעורבות החברתית.

גילה נגר: מאיר, אנחנו רוצים להתייחס.

מנשה לוי: אני לא אומר את זה מכיוון שהמעורבות החברתית לא חשובה.

מנשה לוי: להפך, היא מאוד חשובה, אבל אי אפשר לקיים אותה עכשיו, אז אנא הקפיאו.

מאיר כהן: חברי הכנסת, מנשה אומר שההצהרה של משרד החינוך הייתה שהוא הוריד במיקוד 30% מהחומר, אבל בבדיקה שלהם הסתבר שהורידו דברים אזוטריים שממילא לא נבחנו עליהם, ובסך הכול מתוך חומר הליבה הורידו רק 15%.

מאיר כהן: אנחנו נבקש אחרי זה את תגובת המשרד.

גילה נגר: אני מאוד אשמח להתייחס לזה - - -

מאיר כהן: גילה, אני אאפשר לכם בהמשך.

מאיר כהן: קודם נשמע את ארגון ההורים.

מאיר כהן: אודליה, בבקשה.

מאיר כהן: אנא תתייחסי באופן כללי למצב וגם באופן נקודתי למה ששמענו כאן.

מאיר כהן: בבקשה.

אודליה שינדורף: כמו בצבא, אני אחלק את הדברים שלי לשלושה חלקים.

אודליה שינדורף: קודם כול, אני רוצה להצדיע למורים ולמנהלים, שעושים עבודה מדהימה ומצליחים איכשהו לשמור על רצף לימודי ומנסים לעשות את המקסימות בתנאים הנוכחיים.

אודליה שינדורף: צריך לחלק את הדברים לשני חלקים – צופה פני העבר וצופה פני העתיד.

אודליה שינדורף: אני רוצה להתייחס קודם כול לעבר.

אודליה שינדורף: אני סומכת את ידיי על מה שמנשה לוי אמר, כי אלה בדיוק התלונות שהגיעו גם אלינו.

אודליה שינדורף: אנחנו בהנהגת ההורים הארצית ביקשנו לעשות בדיקה, ביקשנו מ-150 יושבי-ראש ללכת לבדוק את השטח שלהם.

אודליה שינדורף: לבדוק כמה ילדים נפגעו ובאיזה בתי ספר.

אודליה שינדורף: עוד אין לנו תשובות סופיות, אבל אנחנו מבינים שבכל בית ספר יש כמה תלמידים.

אודליה שינדורף: לא מדובר ב-20% אלא בכל כיתה יש שניים-שלושה, וזה מצטבר למסה.

אודליה שינדורף: וגם צריך לזכור שכל תלמיד זה עולם ומלואו.

אודליה שינדורף: תלמיד שצוות ההוראה שלו הגיש אותו בציון מסוים – אני סומכת על צוותי ההוראה שלו.

אודליה שינדורף: הרי זה מה שכל הזמן מבקשים מאיתנו, תסמכו על צוותי ההוראה, תנו בהם אמון.

אודליה שינדורף: אז אם הם החליטו לתת ציון מסוים, זה באמת מה שמגיע לילד.

אודליה שינדורף: ולכן התדהמה הייתה כל כך גדולה, בייחוד כשהבנו שהנוסחה לא מדויקת, לא מפורסמת, והיא רק בקווים כלליים.

אודליה שינדורף: ומה שעוד כואב בזה זה שעשו נירמול ובחרו כנראה בכמה ילדים אקראיים.

אודליה שינדורף: לא הורידו לכל אותה כיתה, לא לכל השכבה, לא לכל בית הספר ולא לכל אותו שאלון.

אודליה שינדורף: מי שעלה בגורל הפסיד.

אודליה שינדורף: אם היה מדובר בשתיים או שלוש נקודות עוד אפשר היה לחיות עם זה, אבל לפי מה שמתפרסם מדובר גם על הבדל של 20 נקודות ו-30 נקודות, ולזה אי אפשר להסכים.

אודליה שינדורף: אני שואלת את עצמי לגבי הערעור.

אודליה שינדורף: מה יש כאן לערער.

אודליה שינדורף: הרי בית הספר מזין במשוב את כל הטבלה לאורך כל השנה, הוא לא ממציא ציון סוף שנה, יש לו איזה שקלול, שעליו הוא מודיע בתחילת השנה, שכולל כמה שוות העבודות, כמה שווה השתתפות בשיעור, כמה שווה המתכונת וכמה המבחנים, ובסוף על פי זה הוא נותן ציון.

אודליה שינדורף: ואת זה כבר יש למשרד החינוך, והוא יכול לראות אם הילד היה שווה 60 ובסוף נתנו לו 100.

אודליה שינדורף: ככה שלא צריך להגיש ערעור, פשוט כל בית ספר צריך לסמן מי הילדים האלה.

אודליה שינדורף: אני רוצה להגיד משהו לגבי מה שקורה השנה והלאה.

אודליה שינדורף: אנחנו נפגשנו - - -

תהלה פרידמן: רגע, אודליה, תוכלי להתייחס לשאלת פריפריה ומרכז?

אודליה שינדורף: כן, אני אתייחס לזה.

אודליה שינדורף: אני לא בטוחה שזה עניין של פריפריה ומרכז, אלא יש לנו הרגשה שזה בתי ספר חזקים – תקראו להם מסננים – או בתי ספר ייעודיים לדברים מסוימים, לעומת בתי ספר יותר מקיפים ויותר פתוחים.

אודליה שינדורף: באחרונים אני רואה את התלונות.

אודליה שינדורף: אני יכולה להגיד שבבית הספר הפרטי שלי – יש לי ילד שסיים י"ב ויש לי ילד ב-י"א – שאלתי את המנהל והוא אמר שאצלנו לא קיימת הבעיה הזאת.

אודליה שינדורף: וגם לא שמעתי על זה מאף אחד מהיו"רים של רעננה.

מאיר כהן: אפשר לשאול מה בית הספר שלך?

אודליה שינדורף: מדעי טכנולוגי כפר בתיה ברעננה.

תהלה פרידמן: גם בפלך, בית הספר של הילדים שלי, לא שמעתי על זה.

אודליה שינדורף: אני רוצה להגיד שאנחנו נפגשנו עם המשרד ואמרנו להם שהנהגת ההורים חושבת שהמתווה של השנה הנוכחית הוא כבר לא רלוונטי ולכן חייבים לעשות חשיבה מחדש.

אודליה שינדורף: ברור לנו שאף אחד לא רוצה להוזיל את תעודת הבגרות, ולכן חייבים לעשות חשיבה משותפת עם המל"ג.

אודליה שינדורף: לילדים האלה לא מגיע העונש הזה.

אודליה שינדורף: תזכרו שהם ממשיכים ללמוד את כל המקצועות, כולל הבגרויות הפנימיות, ולכן זה הזמן לעבור לעבודות חקר או כל מה שצריך כדי לא לחסום אותם.

אודליה שינדורף: אנחנו ביקשנו מיקוד אמיתי, לא מיקוד על שאלה במתמטיקה שאף אחד אף פעם לא שאל אותה, לא על חומרים שאף פעם לא שאלו עליהם, אלא מיקוד אמיתי.

אודליה שינדורף: ואם אפשר ללכת, ביחד עם המל"ג, למתווה של שנה שעבר, של חמש בחינות או אפילו ארבע, זה יהיה הרבה יותר טוב.

אודליה שינדורף: דבר אחרון, אני רוצה להעלות את מצוקת השטח.

אודליה שינדורף: חייבים למצוא מתווה שמחזיר את כיתות י"א ו-י"ב ללימודים.

אודליה שינדורף: אני לא מדברת רק על הפן החברתי, שהילדים משוועים לו; הם גם זקוקים לתיווך של חומר הלימוד.

אודליה שינדורף: זה לא עניין של פריפריה מול מרכז או חזק לעומת חלש – רוב הילדים צריכים תיווך בלמידה.

אודליה שינדורף: הם צריכים שהמורה ייתן להם מוטיבציה, הם צריכים קבוצת תמיכה ללמידה.

אודליה שינדורף: לכן צריך להפוך את העולם בשבילם כדי למצוא דרך להביא אותם ליומיים לכמה שעות במקצועות שבהם ניגשים לבגרות חיצונית.

אודליה שינדורף: חייבים להביא אותם, כי אם לא אנחנו לאט-לאט נראה נשירה.

מאיר כהן: תודה רבה לך.

תהלה פרידמן: מאיר, הייתה התייחסות למשבר האמון של המורים?

תהלה פרידמן: ענו על זה?

מאיר כהן: זה הוזכר לאורך כל הדיון.

מאיר כהן: לפני שאנשי משרד החינוך יגיבו ויאירו את עינינו, אני רוצה לשמוע את המועצה להשכלה גבוהה.

מאיר כהן: דבורה מרגוליס נמצאת כאן?

דבורה מרגוליס: כן, אני כאן.

דבורה מרגוליס: אני מצטרפת לחלוטין לכל מה שאמרה דסי בארי.

דבורה מרגוליס: אנחנו נמצאים בדיאלוג נמשך ומתקיים עם משרד החינוך, דיאלוג מאוד מאוד טוב עם הצוות המקצועי הנרחב והצוות של האוניברסיטאות.

דבורה מרגוליס: בנקודת הזמן הזאת אני יכולה לומר שאנחנו עובדים מאוד קשה.

דבורה מרגוליס: האוניברסיטאות נמתחו עד הקצה בשביל להסדיר את הקבלה של התלמידים שהיו אמורים להיכנס לתשפ"ב עם סיום תשפ"א.

דבורה מרגוליס: מדובר על קבוצה של כ-2,000 עתודאים ועוד כ-2,000 או 3,000 תלמידים ש - - -

מאיר כהן: גברתי, אנחנו שומעים את ההפך, אנחנו שומעים שלא התגלתה גמישות יוצאת דופן של המוסדות להשכלה גבוהה.

מאיר כהן: את אומרת שנמתחתם עד לקצה, אבל השאלה אם אתם בניתם איזשהו מתווה שהוא שלכם.

דבורה מרגוליס: כמו שציין דויד גל, הנתונים של מסיימי התיכון מגיעים בדרך כלל בסוף אוגוסט.

דבורה מרגוליס: השנה אנחנו כבר ב-26 באוקטובר ולצערי יש עדיין תלמידים שנרשמו ללימודים לשנת הלימודים האקדמית – שהתחילה בשבוע שעבר – ורק אתמול, היום וחלק אפילו רק מחר, קיבלו או יקבלו באופן סופי את ההודעה אם הם יכולים להתחיל את הלימודים האקדמיים שלהם.

מאיר כהן: מבחינת

מאיר כהן: כם הם התחילו?

וליד טאהא: לא, הם סירבו להרבה מאוד תלמידים.

מאיר כהן: בוא נשמע אותה.

מאיר כהן: בבקשה.

דבורה מרגוליס: אני אגיד מה האוניברסיטאות עשו.

דבורה מרגוליס: למשל, החוק מחייב את האוניברסיטאות לדרוש תעודת זכאות ולא ניתן להתקבל לאוניברסיטה ללא תעודת זכאות מלאה לבגרות.

דבורה מרגוליס: השנה, בגלל הקורונה, הדרישה הזאת ירדה.

דבורה מרגוליס: לא מחכים לתעודת הזכאות, שכנראה תגיע בעוד חודש, חודשיים או שלושה.

דבורה מרגוליס: ברגע שמשרד החינוך סיים לבדוק שאלון והנתונים עליו הועברו, התחילה העבודה באוניברסיטאות, כאשר התיק של כל נרשם נבדק בצורה אישית, פרטנית ויסודית.

דבורה מרגוליס: מה שעושים בשנה רגילה על ידי מחשבים נעשה הפעם על ידי אנשים שעברו תיק-תיק ובדקו נרשם-נרשם.

מאיר כהן: אבל בכל זאת, דויד גל אומר שהוא לא יכול להתחייב שכל הציונים לבחינות שנעשו כבר נמצאים בחוץ.

מאיר כהן: אז האם יש סטודנטים שלא פתחו את שנת הלימודים כי מחברתם עדיין לא נבדקה והם או משרד החינוך לא יכלו להביא לכם ציון?

דבורה מרגוליס: אני בספק אם יש כאלה.

דבורה מרגוליס: אני שוב אומרת, בשבועיים הראשונים של תחילת שנת הלימודים יש עדיין את תקופת השינויים, שבמסגרתה בכל אוניברסיטה עדיין אפשר להתחיל ללמוד, כך שלא נגרם פה נזק לאף אחד.

דבורה מרגוליס: כמובן שזה יוצר עוגמת נפש לכל הצדדים, אבל את זה מנסים לצמצם.

דבורה מרגוליס: אם בכל זאת יש בודדים – באמת בודדים – שעד עכשיו עוד לא קיבלו או לא יקבלו את התשובה הרצויה מבחינתם, זה לא בגלל שמשרד החינוך לא סיים לבדוק אלא זה כנראה כי נתוניהם לא מתאימים.

דבורה מרגוליס: האוניברסיטאות יודעות להסתכל על תעודת הבגרות באופן רחב יותר, הרי לא מדובר בציון בודד, הציונים מורכבים מכמה שאלונים, ולא כל השאלונים התקיימו עכשיו, בתש"ף, הרי התלמידים נבחנו גם ב-י"א, חלקם אפילו עוד קודם לכן.

דבורה מרגוליס: האוניברסיטאות יודעות להסתכל על תעודת הבגרות ולנתח אותה לפרטי פרטים, וזה בדיוק מה שעושים אנשי המקצוע שם.

דבורה מרגוליס: וכשאני אומרת "נמתחו עד הקצה" בדיוק לזה אני מתכוונת – שיושבים אנשים, גם ברגעים אלה, וממש מנסים שלא יהיה אף אחד שרוצה ללמוד ומתאים ללימודים בחוג שהוא ביקש, ויש בחוג עדיין מקום, והוא לא ייכנס ללימודים מסיבות שהן רק טכניות.

דבורה מרגוליס: הם באמת נמתחו עד הקצה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: אני מאוד מקווה שהתמונה שאת מציירת היא אכן התמונה בשטח.

מאיר כהן: לא חלילה שאנחנו מטילים דופי בדברים שאמרת.

מאיר כהן: לפני שאנשי משרד החינוך יענו אני מבקש לשמוע את אמיתי שוחט, נציג שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלויות.

מאיר כהן: אמיתי, בבקשה.

אמיתי שוחט: אני אמיתי, מנהל תחום החינוך בנציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות במשרד המשפטים.

אמיתי שוחט: שמעתי את ההתייחסות הקצרה של דויד גל לנושא ההנגשות לתלמידים עם הפרעות קשב וריכוז.

אמיתי שוחט: אני אשמח מאוד אם תהיה התייחסות רחבה יותר, כולל מידע שיפורסם לצוותים ולהורים בכל הנושא של הנגשות והתאמות לתלמידים עם מוגבלות.

אמיתי שוחט: היות שמדובר בבגרויות ולא רק במבחנים פנימיים אז הקריטריונים קצת יותר נוקשים מבחינת מה אפשר לתת ואיך אפשר לתת, ולכן חשוב שהדברים יתוכננו מראש ויפורסמו ויהיו שקופים ונגישים גם לצוותים, גם לתלמידים וגם להוריהם.

אמיתי שוחט: אני יכול לתת דוגמאות לדברים כאלה.

אמיתי שוחט: למשל, תלמיד שצריך חדר נפרד – איך הוא נבחן כאשר כל הכיתה נמצאת בזום?

אמיתי שוחט: או למשל תלמיד עם אוטיזם שצריך נוכחות של איש צוות מוכר שיכול לעזור לו בהתארגנות ובתיווך של הבחינה.

אמיתי שוחט: הארכות זמן כבר הזכירו.

אמיתי שוחט: או למשל הפסקות התרעננות – איך זה עובד כשכולם נמצאים באותו זום?

אמיתי שוחט: אלה דברים שצרים להתייחס אליהם, וכמו שאמרנו, צריכים להתייחס לכל המוגבלויות ולא רק להפרעות קשב וריכוז.

אמיתי שוחט: כיום החקיקה בנושא התאמות הנגישות נכנסה לתוקף, וצריך להתייחס להתאמות פרטניות לתלמידים, ולא רק לעשות זאת לפי הרשימות הישנות.

אמיתי שוחט: אני אשמח אם תהיה לכל הנושאים האלה התייחסות כאן בישיבה, ובכל מקרה, צריך היערכות של המשרד לכך.

אמיתי שוחט: וכמו שכבר אמרתי, צריך הנגשה מסודרת של המידע לצוותים ולהורים של התלמידים.

אמיתי שוחט: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חברת הכנסת אורלי פרומן, בבקשה.

אורלי פרומן: יש לי כמה שאלות קצרות לפני התשובות של משרד החינוך.

אורלי פרומן: דבר ראשון, אנחנו הרי נמצאים בתקופה חדשה, חברים, זה לא התאמה למה שכבר היה, זו תקופה חדשה – ואני חושבת שצריך אומץ לב להכיר שאנחנו נמצאים בעולם חדש מבחינת מספר מקצועות הבחינה, צמצום חומר הלמידה, והכול כמובן תוך קשר עם המועצה להשכלה גבוהה.

אורלי פרומן: אבל אני רוצה לדבר לגבי התלמידים עם ההתאמות.

אורלי פרומן: דויד דיבר על הקלות.

אורלי פרומן: אני לא מדברת על הקלות.

אורלי פרומן: יש תקנות נגישות פרטניות חדשות וצריך לפעול ולרענן לגביהן, וצריך לייצר התאמות בהתאם למצב החדש, שיש בו גם היבטים רגשיים.

אורלי פרומן: האבחון של שנה שעבר לא בהכרח נכון להיום, כי אנחנו נמצאים בעולם חדש, צריך להבין את זה.

אורלי פרומן: ולכן חייבים לייצר התאמות והנגשות חדשות.

אורלי פרומן: דבר שני, אני מבקשת שהוועדה תקרא למשרד החינוך ומשרד הבריאות לחזור ללימודים מייד, בקבוצות קטנות של י"א ו-י"ב, כדי שתעודת הבגרות תהיה תעודת בגרות אמיתית שגם המורים וגם התלמידים ירגישו בה בטוב וירגישו שהתעודה הזאת באמת מבטאת את כל הלימודים שלהם.

אורלי פרומן: ודבר אחרון, לדרוש את פרסום הנוסחה.

אורלי פרומן: כמו שה-30/70 פורסמו כדת וכדין כמו שצריך, כך צריך לפרסם את נוסחת הנירמול האחרונה.

מאיר כהן: שני הדברים ייאמרו בסיכום.

מאיר כהן: אני רוצה לשמוע את מאור פלבר, ממועצת התלמידים והנוער הארצית.

מאיר כהן: מאור, בבקשה.

מאור פלבר: אני רק רוצה להגיד שלא אפשרי לצפות מהתלמידים בשום צורה להצליח בבגרויות במצב כזה.

מאיר כהן: מאור, איפה את גרה?

מאור פלבר: אני גרה בירושלים.

מאור פלבר: לא אפשרי לצפות מאיתנו להצליח בבגרויות כשהלמידה היא בצורה הזאת.

מאור פלבר: הלמידה בזום היא לא מספיק אפקטיבית, ומעבר לזה יש את העומס הרגשי – לתלמידים חסר היחס האישי מהמורה, חסר להם לראות את התלמידים האחרים בכיתה.

מאור פלבר: אני רוצה להקריא לכם הודעה שחברה שלי, תלמידת בויאר, רשמה לי לפני כמה דקות לגבי הבגרות בספרות: לא היה לנו שיעור פרונטלי אחד, וזאת בגרות ממש קשה, ולמרות המיקוד יש כל כך הרבה חומר ללמוד, כשבפועל נבחנים על הרבה פחות.

מאור פלבר: אנחנו גם אמורים ללמוד את פרק הרומן בעצמנו, בלי המורה, ולי אישית זה ממש קשה, כי זה מקצוע שיותר קשה לי ובזום אני מאבדת ריכוז בשניות.

מאור פלבר: אני לגמרי מבינה אותה, אני לגמרי מתחברת לזה, זה קול שהוא לא רק שלה, זה קול של הרבה תלמידים.

מאור פלבר: אנחנו פשוט לא יכולים להצליח בבגרויות בצורה הזאת, וחייבים להחזיר את הלימודים, לפחות לכיתות שניגשות לבגרויות חורף, בקבוצות קטנות תוך שמירה על ההנחיות.

מאור פלבר: חייבים לעשות את זה.

 << דובר >> קרן ברומי: אני רוצה להוסיף משהו קצר לדבריה.

 << דובר >> קרן ברומי: מעבר לבעיה שמאור הציגה, יש גם את הבעיות הבריאותיות של הזום – של לשבת מול מסך שמונה שעות.

 << דובר >> קרן ברומי: זה כל כך קשה, וגם הוכח שאנחנו הולכים לישון הרבה יותר מאוחר בגלל החשיפה הזאת למסך.

 << דובר >> קרן ברומי: ובנוסף, יש לנו גם את העומס של העבודות, שמתווסף לזומים שאנחנו לומדים לפי מערכת השעות הרגילה.

 << דובר >> קרן ברומי: כמות החומר שאנחנו מקבלים היא כמות חומר לבגרות שאמורה לעבור בשעתיים פרונטליות במצב נורמלי.

 << דובר >> קרן ברומי: זה לא מספיק, זה לא יעיל ואי אפשר ללמוד ככה.

 << דובר >> קרן ברומי: אנחנו בריכוז נמוך כל כך, שמקצועות כמו מתמטיקה ופיזיקה פשוט אי אפשר ללמוד בזום.

 << דובר >> קרן ברומי: אני תלמידה מצטיינת בדרך כלל, כל השנים הייתי, אבל בזום אני מאבדת ריכוז בשניות.

 << דובר >> קרן ברומי: אי אפשר ללמוד ככה מקצועות כל כך מורכבים.

מאיר כהן: תודה, אנחנו נסתפק בזה.

מאיר כהן: הקושי הוא מאוד ברור - - -

קריאה: חבר הכנסת כהן, אני רוצה להוסיף משפט.

מאיר כהן: רגע, יש עוד המון אנשים שרוצים לדבר ואני מניח שזה כואב לכולם.

מאיר כהן: להערכתי זאת הבעיה הכי בוערת שנמצאת עכשיו במערכת החינוך אם לא בחברה הישראלית כולה, ולכן אני מבין שכולם רוצים לדבר על זה.

מאיר כהן: מי רצתה להוסיף עוד מילה?

יוסי שפרבר: אפשר משפט אחד, בטובך, חבר הכנסת כהן?

מאיר כהן: לא, אין זמן.

מאיר כהן: גילה נגר, משרד החינוך, בואי נסכם את הדברים ואחר כך נגיד מה הוועדה מבקשת.

גילה נגר: אני רוצה שמירי ודויד גל יתייחסו במשפט קצר לדברים, ואחר כך אומר כמה מילות סיכום ממש בקצרה, כי אנחנו רוצים לחזור לעבוד, בין היתר גם על המתווים.

מאיר כהן: אני מבקש לא להגיד מילות פרידה, כי בזמן האחרון אנחנו שומעים יותר מדי מילות פרידה מאנשים טובים במשרד החינוך.

מאיר כהן: אז תעצרו את זה.

מירי שליסל: עלו פה טענות לגבי המיקודים.

מירי שליסל: אני רוצה להגיד שהטענות נבדקו אחת לאחת, גם בקיץ שעבר וגם לקראת החורף הזה והשנה הזאת.

מירי שליסל: שמעתי את מנשה מדבר על 50%, אבל צריך להבין שאנחנו חייבים לשמור גם על איזונים ובלמים במערכת המאוד מורכבת שלנו היום.

מירי שליסל: אם ירד חומר בהיקפים גדולים מדי תהיה זילות במשמעות של תעודת הבגרות של הילדים.

מירי שליסל: אחד הדברים שחשובים לנו זה לייצר קודם כול היתכנות, כלומר כמה אפשר בכלל ללמד, וכתוצאה מכך לקבוע איך נראית הלמידה ואיך נראית ההיבחנות.

מירי שליסל: לכן כשאנחנו עוסקים במיקוד אנחנו מנסים לבדוק איזה היקפי ידע יכולים להיות לתלמידים, כי אנחנו בכל זאת רוצה שהם יצאו עם משהו.

מירי שליסל: מצד שני, הרבה פעמים התשובה שלנו תהיה דווקא לא בהורדת חומר ומיקוד.

מירי שליסל: יש מקצועות שאולי נראה שיש בהם פחות מיקוד כי הלכנו בהם בדרך של הגדלת הבחירה.

מירי שליסל: כלומר נתנו למורים אוטונומיה לומר לתלמידים: מתוך חמישה שישה נושאים בבחינה, תוכלו לבחור יותר, כלומר תצטרכו לענות על שלושה נושאים ולא על ארבעה או חמישה.

מירי שליסל: מתוקף כך, המורים, שיודעים שתוכן מסוים הם יודעים ללמד יותר טוב מאשר תוכן אחר, או שהם כבר לימדו את התוכן הזה והם יכולים לעשות עליו חזרה – אנחנו נתנו להם את האפשרות לבחור, אולי אפילו ביחד עם התלמידים, על מה להתמקד ועל מה לענות בבחינה.

מירי שליסל: כלומר, אנחנו מנסים לייצר פתרונות לא רק במסגרת המיקוד אלא גם באמצעות שינוי חוקי המענה.

מירי שליסל: אנחנו נתנו שורה שלמה של שינויים בקיץ, ואותו דבר אנחנו עושים גם לגבי מועד החורף והקיץ הבאים.

מירי שליסל: יש ניסיונות הקלה מכיוונים שונים, מיקוד הוא לא הדרך היחידה.

מירי שליסל: חשוב להבין שצריך לעשות את זה בכל מיני דרכים - - -

מאיר כהן: מירי, את צודקת, ואני מסכים עם דעתך שמיקוד הוא לא הדרך היחידה אלא יש הרבה דרכים להפוך את הבחינות להרבה יותר נגישות.

מאיר כהן: אבל אם אתם אומרים למנהלים ולמורים שהמיקוד הוא 30% אתם צריכים לעמוד בזה.

מאיר כהן: אני הייתי מורה להיסטוריה ואזרחות כל חיי, ואני יכול ממש להגדיר ביחידת החומר מהם 20%, מהם 30% ומהם 5%.

מאיר כהן: עוד פעם, יכול להיות שבאמת יש כאן שיח של אילמים.

מאיר כהן: אני חושב שמסביב לשולחן צריכים לשבת גם מנהלים ומועצת התלמידים ולא רק מפרמ"ר.

מירי שליסל: קודם כול, בכל מקצוע שבו יש מיקוד אחר מ-30% זה נאמר במדויק, כמו למשל במתמטיקה, שהרחבנו הרחבה והמיקוד יותר מצומצם.

מירי שליסל: הוא נותר 30% בזכות הבחירה של המורים והתלמידים.

מירי שליסל: אני גם רוצה להגיד שמיקוד זה לא דבר שנעשה סתם כך.

מירי שליסל: יושבי-ראש ועדות המקצוע וועדות המקצוע, שהם האחראים האקדמיים על התוכן הנלמד, הם אלה שיושבים, והם מחליטים ביחד.

מירי שליסל: יש שם נציגי מורים, נציגי מנהלים, נציגי מכללות ונציגי אוניברסיטאות.

מירי שליסל: הם יושבים ביחד ומחליטים מה כדאי ומה לא, ואיך נכון לעשות את זה.

מירי שליסל: אני אתן לכם למשל דוגמה מהמיקוד במתמטיקה.

מירי שליסל: הוא עובר דרך יושב-ראש ועדת המקצוע בשיח עם מרצים למתמטיקה באקדמיה, כדי שהילדים שיעשו השנה בגרות בחמש יח' מתמטיקה לא ייפגעו.

מירי שליסל: זאת אומרת, השיקול הוא לא רק שיקול של הפחתה, הוא שיקול גם של איזון.

מירי שליסל: והאיזונים האלה הם קריטיים כדי שהתלמידים יקבלו את ההזדמנות הנכונה שלהם.

מאיר כהן: מירי, אין לנו ספק, ואנחנו באמת קוראים לכם לשמור על הדור הזה.

קריאה: אבל זה לא נמצא בצורה מאוזנת.

קריאה: האיזון שהגעתם אליו לא מאוזן.

מירי שליסל: אפשר לבדוק את זה אחד-אחד ולראות את זה.

מירי שליסל: אני חושבת שתקבלו תשובות מאוד מדויקות על כל מקצוע ומקצוע שתרצו.

מאיר כהן: מירי, אנחנו באמת קוראים לכם לשמור על הדור הזה כדי שכשהם יגיעו לאקדמיה הם לא יקבלו יחס אחר.

מאיר כהן: תודה על הדברים שלך.

מאיר כהן: לפני שאני עובר למשרד החינוך, דוברת אחרונה, מיכל נמירובסקי.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי.

מיכל נמירובסקי: תודה רבה על זכות הדיבור.

מיכל נמירובסקי: בוקר טוב לכל הנוכחים, אני מיכל, רכזת בהתאגדות המועמדים לרפואה, אבל היום אני מדברת כאן בשם כלל נבחני המשנה והנבחנים האקסטרניים.

מיכל נמירובסקי: אתחיל בציטוט: "אם אלו האנשים שרוצים ללמוד רפואה אז המצב שלנו נורא".

מיכל נמירובסקי: כך השיבה לי מנהלת הבגרות באזרחות כשרציתי לשתף אותה במצוקה של מאות נבחנים.

מיכל נמירובסקי: האמת היא שבאותה שיחה לא הופתעתי.

מיכל נמירובסקי: אני ועוד מועמדים רבים מכירים את היחס המזלזל של משרד החינוך לנבחני המשנה.

מיכל נמירובסקי: כאילו עשינו משהו רע בזה שאנחנו רוצים לשפר את הבגרות שלנו.

מיכל נמירובסקי: לא עשינו שום דבר רע.

מיכל נמירובסקי: מה כן עשינו?

מיכל נמירובסקי: הקדשנו חודשים שלמים ללמידה קפדנית, הוצאנו אלפי שקלים על ספרים - - -

מאיר כהן: נבחני משנה זה אנשים שרוצים לשפר את הציונים שלהם.

מאיר כהן: יש מועד לזה.

מאיר כהן: בבקשה, מיכל.

מיכל נמירובסקי: נכון.

מיכל נמירובסקי: אנחנו חיילים משוחררים, אנשי משפחה, וכולנו עצרנו את החיים שלנו כי חשוב לנו להצליח, כי אנחנו לוקחים את הבגרות הזאת ברצינות ולא מוכנים לוותר לעצמנו.

מיכל נמירובסקי: הבעיה הייתה בבגרות בחמש יח' אזרחות השנה.

מיכל נמירובסקי: הרבה נבחנים פתאום גילו שיש פערים גדולים בין שני השאלונים, פערים של 40 נקודות ואף יותר.

מיכל נמירובסקי: אם זה היה רק תלמיד אחד אז כנראה שהוא פשוט למד פחות טוב לבגרות, אם זה היו שניים – צירוף מקרים.

מיכל נמירובסקי: אבל כשמדובר ב-300 נבחנים, כאשר מדי יום מתווספים עוד ועוד, אז כנראה שהציון לא הושפע רק מהנבחנים.

מיכל נמירובסקי: כולנו למדנו עם ספרים של משרד החינוך - - -

מאיר כהן: סליחה, תפרטי את הדברים שלך.

מאיר כהן: מה כוונתך שהוא לא הושפע רק מהנבחנים?

מיכל נמירובסקי: העניין לא הושפע רק מהנבחנים.

מיכל נמירובסקי: הייתה ירידה מאוד חדה בציונים, כאשר התלמידים למדו עם ספרים של משרד החינוך.

מיכל נמירובסקי: מעל ל-300 נבחנים - - -

מאיר כהן: במה את תולה את זה?

מאיר כהן: קושי במבחן?

מיכל נמירובסקי: לא היה שום קושי במבחן, הרמה הייתה בדיוק כמו הבחינה של שנה שעבר, ועדיין, הייתה נפילה מאוד חדה.

מיכל נמירובסקי: כשביקשנו את המחוון לבחינה משרד החינוך לא נתן לנו אותו.

מיכל נמירובסקי: אנחנו לא יכולים להגיש ערעורים, כי לא נותנים למורים, בהוראה מלמעלה, לעזור לנו להגיש את הערעורים.

מיכל נמירובסקי: כך שפשוט אין לנו אופציה לדעת על מה ירד ניקוד בבחינה הזאת.

מיכל נמירובסקי: אנשים שניגשו לבחינה ויצאו עם תחושה של 95 או 100, קיבלו בשאלון אחד 95 אבל בשאלון השני קיבלו ציון נכשל.

מיכל נמירובסקי: ומשרד החינוך כל הזמן הזה זורק אחריות ולא מתייחס לטענות שלנו.

מאיר כהן: אתם לא יכולים להגיש ערר?

מיכל נמירובסקי: אנחנו לא יכולים להגיש, כי ברגע שתלמיד מתיישב מול הספר, בודק את התשובות שלו ורואה שהן נכונות, הוא לא יכול לדעת על מה ירד לו ניקוד.

מיכל נמירובסקי: כשדיברתי עם מנהלת הבגרות באזרחות היא טענה שהמחוונים באזרחות לא מפורסמים.

מיכל נמירובסקי: רק שלפני מספר ימים פורסם המחוון בהיסטוריה למשל.

מיכל נמירובסקי: אז למה באזרחות לא יכולים לפרסם את המחוון?

מאיר כהן: תודה רבה לך.

מיכל נמירובסקי: אני רק רוצה להוסיף עוד כמה מילים מאוד חשובות.

מיכל נמירובסקי: אנחנו ניגשים לבגרויות האלה אחרי שסיימנו עם התיכון.

מיכל נמירובסקי: אנחנו שואפים גבוה ואנחנו צריכים לשפר את הממוצע שלנו.

מיכל נמירובסקי: וכששמעתי את אותה בכירה אומרת לי "כשפתחנו את המסלול ניגשו רק 27 ופתאום יש מעל 300, זה לא רציני", לא יכולתי שלא לחשוב למה זה לא רציני.

מיכל נמירובסקי: למה שאותה בכירה לא תרצה שיותר אנשים ייגשו למקצוע שלה?

מיכל נמירובסקי: אנחנו - - -

מאיר כהן: מיכל, תודה רבה.

מאיר כהן: אני מצטער שאני מפסיק אותך, אני משער שאת מדברת על קושי גדול שאתם חוויתם.

מאיר כהן: לפני שנשמע את ההתייחסות משרד החינוך אני רוצה לסכם.

מאיר כהן: הוועדה מודה לחברי הכנסת היוזמים ולחברי הכנסת שנמצאים כאן.

מאיר כהן: כבכל ישיבה הוועדה מביעה הערכה לאנשי משרד החינוך, המתאמצים למצוא פתרונות, והערכה גדולה לוועדי ההורים ולמועצות התלמידים.

מאיר כהן: אנחנו ביחד איתכם ננסה לפתור את הבעיה הזאת.

מאיר כהן: הוועדה מביעה את דאגתה לתלמידים שיסיימו השנה את לימודיהם.

מאיר כהן: מתווה בחינות הבגרות עלול לפגוע בהם וזה עלול להעיב על המשך הלימודים שלהם ועל המשך חייהם.

מאיר כהן: אני מבקש ממשרד החינוך לשים דגש על הסעיפים האלה.

מאיר כהן: הוועדה מביעה את מורת רוחה שעדיין לא ידוע מתווה הבחינות.

מאיר כהן: הוועדה דרשה ממשרד החינוך להעביר לה את המתווה החדש של בחינות הבגרות והיא עדיין לא קיבלה את המתווה הזה.

מאיר כהן: הוועדה קוראת למשרד החינוך לבחון מחדש את השינוי המוצע בבחינות הבגרות לשנה זאת במועדי החורף והקיץ.

מאיר כהן: הוועדה מוחה על כך שמשרד החינוך אינו סומך על הצוות החינוכי בבתי הספר.

מאיר כהן: זוהי הזדמנות פז להעצים את הצוות החינוכי ולתת בו אמון.

מאיר כהן: הוועדה קוראת לתת להם את הסמכות להעניק ציוני בגרות לתלמידים שלהם, על פי המתווה שלכם, וברגע שהציון מגיע לא לקבל החלטות חד-צדדיות ולהוריד לתלמידים את הציונים בצורה אקראית, כמו שלפחות נראה לוועדה.

מאיר כהן: הוועדה קוראת למשרד החינוך להעניק יותר סמכויות למנהלי המוסדות.

מאיר כהן: הוועדה קוראת לשוויון בחינות הבגרות החיצוניות לתלמידים יהודים וערבים.

מאיר כהן: לתלמידים יהודים יש חמש בחינות ולתלמידים ערבים יש שמונה בחינות.

מאיר כהן: אנחנו מבקשים לקבל תשובה על הפער הזה ואיך אפשר להקל, כמו שביקשו חברי הכנסת הערבים.

מאיר כהן: הוועדה קוראת למשרד החינוך להיות תקיפים יותר מול המל"ג.

מאיר כהן: אני מאוד מעריך את המל"ג ומעריך את נציגי האוניברסיטאות, אבל חבריא, אני מכיר את הישיבות שבהם אנחנו, אנשי משרד החינוך, רוצים להגיד את דעתנו אבל בסופו של דבר אנחנו יוצאים כעושי דברה של המועצה להשכלה גבוהה.

מאיר כהן: גם אנשי המועצה להשכלה גבוהה צריכים להבין שכולנו נמצאים בתקופה של קורונה.

מאיר כהן: אנא הקשיבו למשרד החינוך.

מאיר כהן: אנחנו סומכים על המנהלים בשטח וסומכים על זה שהם יהיו חלק מהמיקודים וחלק מנותני הציונים, וכן – אתם צריכים לקבל את התלמידים האלה, כי תאמינו לי, הנזק החברתי שלהם הוא הרבה יותר גדול מאשר הנזק הפדגוגי או הנזק שנבחן בציון כזה או אחר.

מאיר כהן: אנחנו קוראים להחזיר ללימודים את תלמידי כיתות י"א ו-י"ב.

מאיר כהן: אנחנו סומכים על מנהלי בתי הספר.

מאיר כהן: תנו לתלמידים, תנו להורים, תנו למנהלי בתי הספר להרכיב מתווה שמתאים, כמובן על סמך משרד הבריאות.

מאיר כהן: בכל בית ספר אפשר לקחת את התלמידים שניגשים לבגרות ולפתוח אותם כקמפוסים משעה שבע בבוקר ועד השעה שבע בערב.

מאיר כהן: שילמדו בקבוצות קטנות בחצרות, על הדשא ובכל מקום שאפשר.

מאיר כהן: התלמידים האלה קורסים תחת שמונה שעות זום ביום.

מאיר כהן: זה לא אנושי ולא נורמלי, ואנחנו לא יכולים לצפות מהם להצלחה אם לא נבין את הרגע של תלמיד ומורה וניערך לרגע הזה.

מאיר כהן: מצידי אפשר לעשות את זה תוך כמה ימים, רק תנו אחריות למנהלים ותקשיבו לתלמידים, הם יודעים מה טוב להם.

מאיר כהן: תטילו עליהם אחריות ותראו שההחלטות שלהם תהיינה החלטות מאוד נבונות.

מאיר כהן: גילה נגר, בבקשה תסכמי את הדברים.

אורלי פרומן: רגע, לפני שגילה עונה אני רוצה לבקש שתפורסם הנוסחה ואני רוצה לדעת לכמה תלמידים הורד הציון ובכמה.

מאיר כהן: תודה על התוספת.

מאיר כהן: גילה, בבקשה.

גילה נגר: אני אסכם.

גילה נגר: א', אני מודה מאוד על הדברים.

גילה נגר: אני חושבת שזה היה דיון מאוד חשוב ומאוד מקצועי.

גילה נגר: אני שמחתי שאפשרתם לנו לענות ולהשיב ולהתייחס בצורה מאוד מכובדת.

גילה נגר: יישר כוח גדול על זה.

גילה נגר: רשמנו אחד לאחד את כל הנושאים שעלו ואנחנו נבחן את הדברים.

גילה נגר: צוותי עבודה יושבים ועדיין מנהלים דיון בנושאים, ועלו פה דברים רלוונטיים ועוד אפשר לקחת אותם בחשבון.

גילה נגר: אנחנו בהחלט נתייחס לדברים.

גילה נגר: נוהל מסודר מאוד, כמו כל הנהלים שאנחנו בדרך כלל מוציאים, יצא בימים הקרובים, ובו תהיה גם החלופה שתיבחר, שתהיה הטובה והנכונה לעת הזו.

גילה נגר: בוודאי נתייחס לנושא של ההנגשה, בוודאי נתייחס לנושא של רווחת התלמידים, כמו שאמרה מאור.

גילה נגר: אנחנו לוקחים את זה לתשומת ליבנו.

גילה נגר: ומעבר לדברים שנעשים – ונעשים דברים מאוד משמעותיים בהיבט של שפ"י ורווחת הפרט – אם יש מקום לשפר, אנחנו ניקח את זה בחשבון.

גילה נגר: אני חייבת להגיד שאנחנו נותנים אמון מלא בצוותי המורים וההנהלה.

גילה נגר: זה לא סוד שזאת המדיניות שמוביל השר והמנכ"ל – לפתוח, לאפשר, להקשיב, לקחת בחשבון דברים שנאמרים ולתת אוטונומיה או ניהול גמיש.

גילה נגר: כרגע עובדים במשרד צוותים על לבנות מתווה לניהול גמיש, כך שאנחנו בהחלט על זה – ואני מאוד שמחה על זה, למרות שלצערי אני לא אזכה ליהנות מזה, כי כמו שאמרתי לכם, אני פורשת בעוד חודש.

גילה נגר: אבל אני מאוד שמחה שהייתה לי הזכות להיות שותפה, לפחות בהתחלה, בבניית הדברים.

גילה נגר: נכון שהלמידה בזום היא לא אופטימלית, נכון שיש בעיה, אני חווה את זה גם דרך הנכדים שלי.

גילה נגר: אבל מצד שני יש בזה הרבה מאוד יתרונות והרבה מאוד הזדמנויות, ואני בטוחה שבסופו של דבר, כמו בכל שאר התחומים – כלכלה, חברה, חינוך – אנחנו נתגבר על כל המשברים, כי כוחנו באחדותנו.

גילה נגר: אל תשכחו את זה, ככל שנהיה כולנו מאוחדים אנחנו נצליח.

גילה נגר: ואנחנו נשתף פעולה.

גילה נגר: אנחנו בונים עכשיו קבוצות מיקוד של מנהלים, של מורים, של מפקחים, של תלמידים, כדי לשמוע דברים מהשטח ולגבש את המתווים גם לעתיד.

גילה נגר: אני רוצה להודות לכם שוב ולהודות לכל צוותי ההוראה, המנהלים והתלמידים.

גילה נגר: באמת יישר כוח גדול על כל ההשקעה.

גילה נגר: זה לא מובן מאליו.

מאיר כהן: תודה רבה, גילה.

תהלה פרידמן: רגע, אני רוצה לומר משפט קצר.

תהלה פרידמן: כשאתם בודקים את הערעורים כמו שהבטחתם, אני ממש מציעה לעשות עבודה עם הצוותים שלהם.

תהלה פרידמן: יש פה אמון לשקם.

תהלה פרידמן: זה אתגר שצריך לקחת אותו בחשבון.

מאיר כהן: תודה רבה לכולם, הישיבה נעולה.