הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 23, פרוטוקול מספר 37, 2020-10-21 09:37

יוסף ג'בארין: בוקר טוב לכולם.

יוסף ג'בארין: אני פותח את הישיבה של הוועדה לזכויות הילד בנושא נוער בסיכון, כאשר מטרת הישיבה היא לקבל תמונת מצב בהמשך לדיונים קודמים שקיימנו בנושא, תמונת מצב על מצבם של נוער בסיכון בצל הקורונה, ואולי תוך מיקוד בחודשים האחרונים, גם בקיץ האחרון.

יוסף ג'בארין: רק הבוקר אפשר לראות את הכותרת הראשית של הארץ על היערכות כנראה להתגברות האלימות, הפשיעה והשוק האפור בצל המשבר הכלכלי.

יוסף ג'בארין: אני חושב שהנושא הזה בטח גם משליך על נוער בסיכון ועל הסכנה שיתדרדרו לתחומים הללו.

יוסף ג'בארין: אני מבין שיש נתונים מהתקופה האחרונה, נשמח לשמוע את עמותת עלם.

יוסף ג'בארין: היה גם שולחן עגול של ועדת המשנה לנוער בסיכון ונשמח לשמוע גם על הדיונים שם ועל תמונת המצב.

יוסף ג'בארין: אני חושב שבסגר הנוכחי, השני, אכן נלמדו דברים מהסגר הראשון.

יוסף ג'בארין: אני רוצה לקוות שהמצב השתפר, אבל כמובן אנחנו נרצה לבחון את זה, האם באמת נלמדו הלקחים מהסגר הראשון ומהן הבעיות שממשיכות גם היום.

יוסף ג'בארין: אני מקווה שלא יהיה סגר שלישי, אבל אם יהיה כזה, שנהיה גם ערוכים בעניין.

יוסף ג'בארין: נמצאת איתנו ח"כ קארין אלהרר וח"כ יוסף טייב.

יוסף ג'בארין: אם תרצו לשמוע קודם נתונים או לדבר בתחילה.

יוסף ג'בארין: מה שנוח לכם.

קארין אלהרר: רק משפט פתיחה.

קארין אלהרר: מצבם של נערים ונערות בסיכון לא היה טוב עוד בטרם הקורונה.

קארין אלהרר: מדובר בקבוצה שיש לה קשיים אמיתיים שהמענים שניתנו לה על ידי משרד הרווחה, משרד החינוך, היו מענים מאוד מאוד חלקיים והקורונה כמובן רק מעצימה את הקשיים.

קארין אלהרר: צריך להבין, הם לא נפגשים עם אנשי מקצוע בשוטף, הם בבית או ברחוב, ואני מאוד מאוד מוטרדת.

קארין אלהרר: כשמדברים על התפרקות, אז ההתפרקות שלהם מגיעה הרבה יותר מוקדם.

קארין אלהרר: הנתונים של דו"ח עלם שבוודאי נשמע אותם בעוד כמה דקות הם נתונים סופר מטרידים וקשה לי לומר שאני סומכת על התכניות הממשלתיות הקיימות כדי לתת מענה, המענה צריך להיות מהיר.

קארין אלהרר: חייב להיות מהיר.

קארין אלהרר: כל יום שלא נעשים דברים, הוא יום שאנחנו מאבדים את העתיד של הצעירים והצעירות האלה.

קארין אלהרר: אני מאוד מקווה שהדיון יביא בסופו גם הבנה שהמשרדים הממשלתיים מבינים את גודל האירוע וגם את הפתרונות המתאימים.

יוסף ג'בארין: כן, אכן זה כמובן מדגיש גם את הדיונים הקודמים שהיו לנו כשהבנו שגם לפני הקורונה שיעור ניכר של הילדים והנוער בסיכון כלל לא זכה למענים.

יוסף ג'בארין: אז אני מניח שעבורם המצב גם הלך והחמיר.

יוסף ג'בארין: איתנו גם נציגים שבטח יתייחסו לזה, לרבות ממשרד העבודה והרווחה והתכנית הלאומית לנוער בסיכון.

יוסף ג'בארין: אז נשמע גם את התייחסותם בעניין.

יוסף ג'בארין: ח"כ טייב בבקשה.

יוסף טייב: אני אהיה קצר, אני חושב שהנתונים חשובים והזמן שלנו קצר והמלאכה מרובה.

יוסף טייב: אבל אני רוצה לצאת בקריאה מאוד פשוטה.

יוסף טייב: נכון שהתכניות של נוער בסיכון לא היו הכי טובות שיש בעולם בלשון המעטה, אבל המצב של הקורונה וההנחיות גרמו לזה שהיום אותם נערים לא יכולים להפגש, לא עם אנשי מקצוע, לא עם הצוות שלהם, לא מישהו שיוביל אותם.

יוסף טייב: צריך להבין שאנחנו מדברים במשפחות לפעמים חד הוריות, משפחות ברמה סוציו אקונומית נמוכה מאוד.

יוסף טייב: עצם זה שאותו ילד נשאר 24 שעות עם המשפחה ושומע את הצעקות, ומקרים של פניות שאני מקבל שאני פשוט מזדעזע, אני רוצה לסכם בזה, אני קורא להתאים את ההנחיות של נוער בסיכון לנוער מיוחד.

יוסף טייב: כשם שאנחנו מבינים שנוער מיוחד עם צרכים מיוחדים, ואנחנו צריכים לפעול ולהחריג אותו, ולתת כן את האפשרות שיפעלו ויקבלו את המענה, אני קורא לפתוח את המסגרות של הנוער בסיכון כמו שפתחו את החינוך המיוחד.

יוסף טייב: אין שום הבדל, ואולי אפילו גרוע מכך.

יוסף ג'בארין: אני חושב שאתה אולי מדגיש יותר את הפעילויות בתוך המסגרות, כי המסגרות כשלעצמן פורמלית הוחרגו.

יוסף טייב: ברור.

יוסף טייב: כן.

יוסף טייב: אני מדבר על הפעילויות.

יוסף טייב: נכון, החרגנו את היל"ה, שחררנו את התקציבים, אבל היל"ה לא פועל, "צומחים יחד" לא פועלים, תכניות רבות לא פועלות.

יוסף טייב: לא כי הם לא רוצים, כי ההנחיות לא מרשות להם.

יוסף ג'בארין: תודה ח"כ טייב.

יוסף ג'בארין: נפתח בנתונים מהשטח והתייחסויות לגבי תמונת המצב ואחר כך גם נעבור לשמוע את משרדי הממשלה, נציגי העמותות.

יוסף ג'בארין: נפתח בדו"ח האחרון של ארגון על"ם, דו"ח על בני הנוער במיוחד בקיץ האחרון בהשוואה לקיץ הקודם שלא היה בצל הקורונה.

יוסף ג'בארין: נמצא איתנו רועי חומרי.

רועי חומרי: תודה על הזימון של הישיבה והדיון הזה.

רועי חומרי: אני ברשות

רועי חומרי: כם שלא כמנהגי אציג מצגת קצרה שתסקור את עיקרי הנתונים של הדו"ח שלנו.

רועי חומרי: הדו"ח שלנו במקום מסוים ולא מתוך כדור ברגל מציג הסטוריה.

רועי חומרי: הוא מציג את ריכוז הנתונים שאספנו במהלך שלושת החודשים יוני-יולי-אוגוסט, מתוך כוונה למפות את התוצאות של הסגר הראשון.

רועי חומרי: החשיבות שלו היא בהצגת תמונת המצב כדי לפי דעתי שנוכל להוביל למידה וחשיבה משותפת, כפי שהצגת אדוני, לטובת מה אנחנו צריכים לעשות אתמול אפילו ולא היום.

רועי חומרי: הוא מתאר את סך המפגשים והנתונים שאספנו מעבודה עם מעל ל-6,000 בני נוער וצעירים.

רועי חומרי: כמו שאתם רואים, פגשנו אותם אחרי הסגר במגוון אופנים, ואלה רק חלק מהתפוקות, ואלה עיקרי הממצאים.

רועי חומרי: הרשיתי לעצמי לצרף צילומי מסך שאספנו מהאינסטגרם ששם זה אחד המרחבים שבהם אנחנו בקשר עם בני נוער וצעירים, שכל אחד מהם מבטא את אחת מהתופעות שהחריפו והחמירו בתקופה הזו.

רועי חומרי: אחד הדברים המשמעותיים שראינו זה את העליה במצוקות הנפשיות והרגשיות של דיכאון וחרדה, של בדידות, שהובעו על ידי בני הנוער והצעירים שפגשנו אותם.

רועי חומרי: בהתאמה לדבר הזה ראינו גם עליה בדיווחים על פגיעות עצמיות, גם עליה בהפרעות אכילה, אנשים מתחום החינוך ומתחום הטיפול יודעים כמה לחשיפה ארוכה למסכים ושהות ברשתות החברתיות יש קשר ישיר להפרעות דימוי גוף ולבדידות ולדכאון, תלבישו על זה את המצוקה החברתית הרחבה שיש בעקבות הקורונה, תוסיפו את המצוקה הכלכלית, תוסיפו את היעדר המסגרות, תוסיפו את היעדר השייכות, וזה גבירותי ורבותי, אדוני, חברי הכנסת, זה קצה קרחון.

רועי חומרי: כל צילומי המסך הם אמיתיים של נערים ונערות שאנחנו בקשר איתם.

רועי חומרי: עליה של פי 2 באלימות בבית וברחוב, עליה של פי 2.5, ופה אני רוצה להתעכב, באלימות מינית מדווחת.

רועי חומרי: אלימות מינית זו תופעה שנמצאת בתת דיווח אנחנו עדים לזה, כל גורמי המקצוע במשך שנים על גבי שנים.

רועי חומרי: פי 2.5 דיווחים, ואלה רק הדברים שדיווחו.

רועי חומרי: על אלימות מינית שהתרחשה בתקופת הסגר הראשון ואלימות מינית שהתרחשה בחודשים שלאחר מכן ובחודשי הקיץ.

רועי חומרי: כמובן שהשהות ברשת העצימה גם את האלימות, בוודאי אלימות מינית - - -

יוסף ג'בארין: רועי, רק כדי לדייק כאן.

יוסף ג'בארין: אתה מדבר על עליה יחסית לקיץ האחרון או יחסית לסגר הראשון?

רועי חומרי: אני מדבר בחלק מהנתונים גם וגם.

רועי חומרי: אלימות מינית ביחס לקיץ האחרון זה פי 2.

רועי חומרי: וביחס לסגר ולמה שאנחנו יודעים מהסגר זה פי 2.5.

רועי חומרי: אני יכול להגיד לך שמהנתונים שהתחלנו לאסוף כבר בחודש אוקטובר זה רק הולך וגדל.

רועי חומרי: צוותים שלא היו בהם דיווחים נחשפים על בסיס שבועי לפחות לבין דיווח לשניים בשבוע, של עוד נער או צעירה, שחווים אלימות מינית או שחוו אלימות מינית ועכשיו משתפים אותנו בדברים האלה.

יוסף ג'בארין: אז בעצם בדקתם את הנושאים האלה בשלוש תחנות: הקיץ הקודם, הסגר הראשון במארס ועכשיו הסגר השני.

יוסף ג'בארין: ככה זה?

רועי חומרי: אין לי עדיין נתונים לגבי הסגר השני אדוני, הם עדיין לא מגובשים ונאספים, מה שאמרתי עכשיו הוא ראשוני מאוד.

רועי חומרי: הנתונים שמובאים כאן זה בהשוואה לתקופה מקבילה בשנה שעברה, ובהשוואה לדו"ח הקודם שפרסמנו בסוף הסגר הראשון.

יוסף ג'בארין: אז בעצם יש לנו את הקיץ האחרון, סוף הסגר הראשון והקיץ מהשנה.

רועי חומרי: נכון.

רועי חומרי: בעצם עדיין אין לנו נתונים רגע אחרי הסגר האחרון.

יוסף ג'בארין: או.

יוסף ג'בארין: קיי.

רועי חומרי: נקודה אחרונה היא כל מה שקשור לדברים של סמים, אלכוהול, מסיבות טבע לא חוקיות שמתקיימות, אלה בין הנקודות המובילות שראינו ורצינו להציף.

רועי חומרי: כמובן שהנושא של אלכוהול וסמים הוא חלק ממנגנוני התמודדות לא טובים של בני נוער וצעירים, ואם דיברנו קודם על העליה במצוקה הרגשית אז הדברים האלה תופסים קונטקסט יותר רחב בכל מה שקשור לעולמם של בני נוער וצעירים בסיכון, שגם ההגדרה הזאת כאוכלוסייה, אמרו קודם ח"כ אלהרר וח"כ טייב, התרחבה, יש יותר בני נוער בסיכון, יותר בני נוער וילדים שחווים מצוקה, אנחנו רואים ירידה בגילאים, אנחנו פוגשים ילדים בני 8 ו-10 ברחוב.

רועי חומרי: לפני שבוע וחצי הייתי באופקים, הצטרפתי לאחד הצוותים.

רועי חומרי: אופקים היא לא היחידה בתמונה הזאת, ילדים בני 8 ו-10 ברחוב, בשעה 23:00 בלילה.

רועי חומרי: אז לתוך מעגל המצוקה והסיכון יש התרחבות אדירה גם של השוליים, גם ברמה של האשכולות הסוציו אקונומיים, יותר גבוהים נמצאים ביותר סיכון וגם ברמה הגילאית.

רועי חומרי: אנחנו רואים יותר מבוגרים צעירים ויותר ילדים.

רועי חומרי: נקודה אחרונה ברשות

רועי חומרי: כם מבחינת הנתונים ודברים שארצה להגיב ביחס אליהם.

רועי חומרי: הראשון זה הנשירה מהמסגרות החינוכיות.

רועי חומרי: בחודש ספטמבר כבר קיבלנו דיווחים על בני נוער שלא התכוונו לחזור ללימודים, כשעוד היו לימודים לפני הסגר, מכל מיני טעמים.

רועי חומרי: גם אלה שהיו בשוליים, נשרו.

רועי חומרי: גם בני נוער שבחרו להיות עסוקים בפרנסה ובסיוע ותמיכה בבית וגם צריך להגיד, להיעדר המסגרת לאורך זמן הייתה את ההשפעה על הרתימה והמחוייבות למסגרת.

רועי חומרי: בנקודה הזאת אני אסיים ואחר כך אומר עוד משהו.

רועי חומרי: פגיעה בתפקוד המשפחתי, מה שאמרנו עוד עשירונים לצורך העניין ברמה הסוציו אקונומית נכנסו ישובים שהם יותר חזקים באופן נורמטיבי, אנחנו רואים עוד בני נוער שנכנסים למעגלי הסיכון והמצוקה, וגם צעירים שהצליחו להרים את עצמם ולשרוד ולהשתלב בעולם התעסוקה מפוטרים, מוצאים לחל"ת, ואנחנו רואים אותם קורסים.

רועי חומרי: אחד הנתונים המשמעותיים שראינו זה עליה בכמות הצעירות האמהות שהמצוקה אצלן הלכה וגברה והעצימה בגלל חוסר היכולות שלהן לשרוד גם לעבוד וגם לגדל את הילדים.

רועי חומרי: גם בנושא החיכוכים עם המשטרה, אנחנו רואים שיש עליה מאוד משמעותית, וברשותכם אם הנתונים האלה מציגים את מה שהיה באוגוסט אני רוצה לגעת בשלוש נקודות שקורות עכשיו, בימים האלה.

יוסף ג'בארין: רועי, לגבי חיכוכים עם המשטרה, כאן המיקוד הוא בנוער בסיכון או שזה נתון כללי?

יוסף ג'בארין: תחדד את הנתון הזה.

רועי חומרי: אדוני, ברשותך, אנחנו עובדים עם נוער שאנחנו חווים אותו כנוער בסיכון ומבחינתי כל נער שמגיע בחיכוך עם המשטרה הוא כבר בסיכון, מעצם ההגדרה.

רועי חומרי: הלמ"ס פרסם עכשיו נתונים של 2018 לגבי למשל האוכלוסייה בחברה הערבית ששם אחוז ההפללות וההרשעות הוא הרבה יותר גבוה, אז אנחנו יודעים שהאוכלוסייה הזאת מטבעה היא בסיכון, היא קצת באכיפת יתר.

רועי חומרי: זה לא נושא הוועדה לצורך העניין, אבל מה שאני רוצה לתאר כאן זו העליה בכמות בני הנוער שבאים במגע עם המשטרה כחשודים וכפתיחת תיקים.

רועי חומרי: אחד המגזרים שבהם זה הכי בולט זה המגזר החרדי.

רועי חומרי: אנחנו רואים שם הכפלה בכמות בני הנוער שבאו במגע עם המשטרה, מעצר, פתיחת תיקים, זה עוד לא ברמת הרישום כי מי שיודע, עם קטינים יש תהליך של קצין מבחן וסקירה וכולי, אבל בכל מה שקשור למעצרים ולאכיפה ולחוויה של אלימות משטרתית, בקרב החברה החרדית אנחנו רואים הכפלה של הדבר הזה.

יוסף ג'בארין: זה קשור או לא קשור להפגנות?

רועי חומרי: קשור קשר ישיר לא רק להפגנות.

רועי חומרי: זה קשור קשר ישיר לתהליך של דמוניזציה שעושים לחברה החרדית.

רועי חומרי: אין כאן מסביב לשולחן כרגע נציגים של החברה החרדית זולת חבר הכנסת מש"ס.

יוסף ג'בארין: יש לנו גם אורח, ינון כהן מקרן חירות.

רועי חומרי: אז אני מצטער שאני בתור אדם לא חרדי מדבר בשם ציבור חרדי אבל אני מדבר בשם העובדים שלי ובני הנוער שהם פוגשים, יש תהליך של דמוניזציה של הציבור החרדי וכתוצאה מכל מיני מאבקים שלדעתי הם לא רלוונטיים לשולחן שלנו, בני נוער וילדים נפגעים, ואנחנו צריכים, השולחן הזה – וכאן אני רוצה ברשותך להתייחס לשני דברים שפתחת איתם את הוועדה - - -

יוסף ג'בארין: כן, אבל אם אפשר גם לסכם, כי צריך להתקדם.

רועי חומרי: זה יהיה הסיכום שלי.

רועי חומרי: אנחנו בנקודה מסוימת הצלחנו, כי בגל הזה מרבית השירותים נשארו פתוחים, אבל אנחנו נכשלנו.

רועי חומרי: אנחנו נכשלנו כי היינו תגובתיים.

רועי חומרי: לא יזמנו, לא פיתחנו דברים למציאות הנוכחית, הפעלנו את אותם שירותים שהיו קיימים, תיגברנו אותם קצת, אבל אם מערכת החינוך עסוקה באיזו פדגוגיה היא תעביר, במקום למצוא פתרונות לאיך מורים מצליחים לפגוש פנים אל פנים ילדים, אז נכשלנו.

רועי חומרי: אם אנחנו מדברים רק על מחלות והידבקות בקורונה ואנחנו לא מדברים על הנזקים הנפשיים ארוכי הטווח שנוצרים לבני נוער בתקופה הזאת ולילדים שנמצאים בבתים, אז נכשלנו.

רועי חומרי: אם אנחנו מדברים רק על איך להחזיר את המשק ואיך למצוא פתרונות לילדים כדי שההורים יוכלו ללכת לעבוד, ואנחנו לא מדברים על החוויות ועל האלימות ועל המצוקה שהם חווים בבתים שלהם, אז נכשלנו.

רועי חומרי: אז בכל מה שקשור לפתיחת שירותים, כן, הצלחנו וזאת הצלחה כבירה ואסור להפחית בערך.

רועי חומרי: היכולת שלי לבוא ולתת פה היום תמונת מצב יותר טובה היא בזכות אותה הצלחה וגם יש כאן עוד שירותים אחרים.

רועי חומרי: אבל בכל מה שקשור לייצר פתרונות ולחשוב קדימה על מה בני הנוער והצעירים האלה צריכים ולהקדים וליזום ולייצר ולא לחשוב איך אנחנו מפעילים את מה שהפעלנו פעם, אנחנו נכשלנו.

רועי חומרי: וכשאני אומר אנחנו נכשלנו זה מגזר שלישי ומגזר ציבורי.

רועי חומרי: זה אחריות של כולנו.

רועי חומרי: נקודה אחרונה ברשותך, אדוני, אני מבקש ממך כחבר כנסת, אנחנו רגע לפני 2021.

רועי חומרי: גם תקציבים של תכניות בין משרדיות שנוגעות בילדים ונוער בסיכון וגם עמותות, עברנו שנה מאוד מאוד קשה.

רועי חומרי: אנחנו לא יודעים מה יהיהב-2021.

רועי חומרי: אנחנו חוששים.

רועי חומרי: היכולת שלנו להיות מתחת לאלונקה הזאת היא פרי של עבודה מאוד מאוד קשה לנו לגייס משאבים מהמדינה ומהציבור הרחב.

רועי חומרי: אם המדינה לא תתחיל עכשיו לחשוב על איך היא עוזרת לנו כעמותות לעבוד גם ב-2021 ולעבור אותה ולשרוד אותה, לא בטוח שיהיו עוד אנשים שאתם צריכים מסביב לשולחן הזה, שיעזרו לכם לשאת בנטל לחשוב לייצר ולתת מענה לציבור שכולנו אחראים עליו.

רועי חומרי: תודה רבה.

יוסף ג'בארין: דברים חשובים.

יוסף ג'בארין: תודה רבה רועי.

יוסף ג'בארין: נשמע גם התייחסויות ממשרדי הממשלה, אז נעבור ישירות למיכל גולד, מתאמת בין משרדית למניעת עבריינות נוער במשרד המשפטים.

יוסף ג'בארין: המסגרות נפתחו, הוחרגו, מצב שהוא אולי יותר טוב מהסגר הראשון, אבל עדיין הנתונים מראים על נסיגה בכל מה שקשור למצבם של בני הנוער בסיכון.

מיכל גולד: אני אגיד כמה דברים ואשתף מה עלה בשולחן.

מיכל גולד: קודם כל קשה לדבר אחרי ששומעים את הדברים של רועי, ואני מודה לוועדה על הדיון המאוד מאוד חשוב הזה.

מיכל גולד: אני אזכיר במילה מה זה השולחן, זהו שולחן משנה לשולחן הבין-מגזרי של משרד רוה"מ שאנחנו מובילות במשותף, אני מצד הממשלה ומנכ"לית המועצה לשלום הילד ורד ויטמן מצד החברה האזרחית ורבים מהיושבים פה חברים בשולחן, כשקודם כל המטרה שלו היא באמת לשים את הזרקור על נוער בסיכון, זו מטרה אחת, ובאמת לחבר את מה שעולה מהשטח עם מה שאנחנו, בין הממשלה לבין קובעי המדיניות וזה בדיוק הרעיון.

מיכל גולד: הצגנו את הדו"ח שהגשנו ביוני או יולי, בדיון הקודם, אז לא אחזור לזה, אני כן אגיד מה היה מאז.

מיכל גולד: גם הדברים שאני מציינת שנעשו זה לא להפחית מהמצב החמור שקיים אבל זה כן לתת איזו שהיא תמונת מצב.

מיכל גולד: דבר ראשון, מירב המאמצים מאז הדו"ח הקודם באמת הוקדשו לחקיקה ולתקנות, שפה אפשר להגיד שמרבית ההמלצות של השולחן באמת עוגנו תודות לנציגי הממשלה ולחברתי מנכ"לית המועצה לשלום שהייתה ברבים מהדיונים בוועדה וכמובן לכנסת פה, וההחרגות האלה של אותן מסגרות, כמובן שאם יש דברים שבשטח לא קורים אנחנו נשמח לשמוע.

מיכל גולד: יש לי להגיד מילה על זה, אבל בגדול המסגרות לילדים ונוער בסיכון אמורות להיות פתוחות וגם אנשי המקצוע אמורים להמשיך לעבוד, אם זה יחידות קידום נוער, אם זה פסיכולוגים חינוכיים, אז זה כן שיפור שהוא לא מספיק, אבל שיפור אחד קיים.

מיכל גולד: אני כן אגיד שהגיעו אלינו שאלות הבהרה שאם לא היה ברור מה החוק אומר, אנחנו הוצאנו את ההבהרות האלה כדי לאפשר פתיחה אם זה מרכזי נוער, אם זה פסיכולוגים חינוכיים, אז זה דבר אחד לסמן.

מיכל גולד: ישר אחרי החגים כינסנו את השולחן שוב, ראיתי שהוועדה גם העלתה את הסיכום של השולחן בחומר הרקע, כדי לאסוף מה המצב כרגע וסימנו לעצמנו כמה סוגיות להמשך טיפול.

יוסף ג'בארין: בעקבות ההצלחה בהחרגה, מה הם הנושאים שסימנתם שעדיין בוערים וצריך לטפל בהם?

יוסף ג'בארין: אגב, לגבי ההחרגה, אני אומר, באמת הייתה כאן עבודה מאוד חשובה, אני רואה רשימה של יותר מ-15 שירותי חינוך שהוחרגו, כמובן זה מאוד חשוב, אבל אחת השאלות - - -

מיכל גולד: וגם רווחה.

יוסף ג'בארין: גם רווחה.

יוסף ג'בארין: אני אשמח לשמוע אם היה גם ניסיון מעקב מה קורה בשטח.

מיכל גולד: ודאי.

מיכל גולד: זו הייתה המטרה של הישיבה לפני שבועיים, ואני יכולה להגיד שכבר מאז כמה דברים שאלו, פנו אלינו אחרי זה והוצאנו הבהרות, אז זה בדיוק הרעיון.

מיכל גולד: אני גם אומרת פה, אם יש דברים שלא קורים בשטח ואמורים לקרות, אז זו הכתובת.

מיכל גולד: שוב, מה שפשוט חוקית ורק צריכים לתרגם לשטח זה יותר קל, וחלק מהדברים - - - באמת מזקקים דברים שלא הכרנו ולא נתנו עליהם את הדעת ואז - - -

יוסף ג'בארין: יש לך הערכה לגבי כל אותן מסגרות שעכשיו הוחרגו בעקבות הלקחים מהסגר הראשון, בפועל מה היה היקף ההשתתפות בהן?

מיכל גולד: אני אבחין בין הפתיחה ובין ההיקף.

מיכל גולד: שוב, כמו שאמרתי, הפתיחה במקומות שזה לא ירד לשטח, פנו אלינו והוצאנו את ההבהרה ושוב אם יש עוד מקומות נשמח לשמוע.

מיכל גולד: אני יודעת, בטח על מסגרות חינוך אבל יגידו את זה ממשרד החינוך, לא אני, לא כולם בהכרח מגיעים וזה השלב הבא שאנחנו צריכים לסמן ולראות איך אנחנו דואגים להעלות גם את הנוכחות וגם מה שקיים להנגיש.

מיכל גולד: אגיד שסימנו לעצמנו כמה דברים ואז אני גם אתן לחברתי ורד להשלים, אבל אני אגיד, גם מה שרועי העלה פה על המפגש עם המשטרה, נציגי משטרה הראו נכונות לשיח ונקבע דיון ממש בקרוב לחשוב על הדברים יחד, וגם כל הדגש על מצבם הנפשי של ילדים ונוער בסגר, שזה גם משהו שאנחנו נותנים עליו את הדעת ונכנס ישיבה לגביו.

יוסף ג'בארין: אולי ורד תוכל, אבל הייתי שמח אם באמת יש לכם נתונים.

יוסף ג'בארין: הרי אנחנו עכשיו חודש לאחר הסגר, ואת אומרת שבעצם אין נתונים מדויקים לגבי היקף המימוש של ההחרגה הזו?

יוסף ג'בארין: כי אחד הדברים ששמענו מרועי, שגם מסגרות שנפתחו הייתה נטייה לא לחזור למסגרת הלימודית וכדומה, אז אין לכם נתונים בעניין הזה?

מיכל גולד: לא.

יוסף ג'בארין: תודה מיכל.

יוסף ג'בארין: נשמע את ורד, שותפתך בשולחן העגול.

ורד וינדמן: שלום אדוני ותודה רבה לכינוס הוועדה הזו וטוב שיש מעקב של הכנסת על מה שאנחנו רואים בשטח, הכל מאוד, אני רוצה שניה לפרוס תמונת מצב כללית כדי שנסתכל על הדברים רגע במשקפיים הרבה יותר רחבות.

יוסף ג'בארין: אני רוצה לומר ששומע אותנו חיים מויאל מנהל אגף חינוך לילדים ונוער במשרד החינוך והוא יתייחס לדברים כאן וגם לשאלות שהעליתי.

ורד וינדמן: חיים גם יושב איתנו בשולחן הבין-מגזרי.

ורד וינדמן: כשהתחילה הקורונה, כשהתחלנו עם הסגר הראשון, המצב של ילדים ונוער בסיכון במדינת ישראל היה בכי רע, מבחינת כח אדם, מבחינת תקציבים, מבחינת תשומת לב ציבורית, תשומת לב ממשלתית, התחלנו ממינוס.

ורד וינדמן: הסגר הראשון מהבחינה הזו היה קטסטרופה כי מרבית המסגרות והעובדים הכי חשובים לילדים ונוער בסיכון לא היו.

ורד וינדמן: את הדבר הספציפי הזה שהיה מאוד קריטי ונכון שהוא לא היה האקסטרה, הוא היה הבסיס של הבסיס, את הדבר הזה, האמת שמרבית המשאבים מבחינת זמן ואנרגיה השקענו בדבר הזה, כדי שכשנגיע לסגר השני ובתקווה שלא נגיע לסגר שלישי, שהמסגרות מבחינה משפטית חוקית בתקנות אפשר יהיה לפתוח אותן.

ורד וינדמן: מסגרות לנוער בסיכון לאלימות, לילדים בהשמה חוץ ביתית וילדים בסכנת נשירה.

ורד וינדמן: האם כולם יפתחו מיד, האם כולם יפתחו כמו שהיה צריך לפי התקנות?

ורד וינדמן: התשובה היא לא.

קארין אלהרר: ורד, את יכולה לשים אצבע על איפה ומה לא ניתן?

קארין אלהרר: בואו נהיה פרקטיים.

ורד וינדמן: אני מגיעה לעניין הזה ואני חושבת שגם את אמרת את זה וגם רועי אמר את זה.

ורד וינדמן: היום, כשאנחנו מדברים על ילדים ונוער בסיכון אנחנו כבר לא מדברים אל אותה קבוצה של ילדים ונוער בסיכון.

ורד וינדמן: האוכלוסייה שאנחנו מדברים עליה היום גדולה לאין שיעור, מכיוון שהיום מרבית הילדים במדינת ישראל נמצאים בלי שום עין חיצונית, נמצאים בתוך סיר לחץ כתמונת מצב של החברה הישראלית.

ורד וינדמן: אני רוצה להגיד ארבעה דברים שבעיני הם קריטיים לעשות.

יוסף ג'בארין: אם אפשר להזדרז כדי שגם אחרים יוכלו לדבר.

ורד וינדמן: זה העניין הזה שאי אפשר להמשיך יותר, אני לא מדברת כבר על השיח.

ורד וינדמן: צדקו מה שאמרו לפניי שמדברים על החזרת המשק מבחינה כלכלית ומדברים רק על בריאות ולא מדברים על בריאות הנפש, על החרדות, על המצוקות, וזה לא הקבוצה של מה שהיינו קוראים לה לפני כמה חודשים ילדים בסיכון.

ורד וינדמן: צריך להחזיר קשר פיזי בין ילדים בכלל לבין המורים שלהם לבין החברים שלהם, כשרוצים לאתר מצוקות, כשרוצים לאתר ילדים בסיכון גם בסכנה בתוך הבית שלהם, אם הילדים האלה לא יראו עין חיצונית, לא משנה מה נעשה לא נוכל להושיט להם יד כי לא נדע עליהם.

ורד וינדמן: מה שרועי ציין ואמר בצדק זה קצה הקרחון.

ורד וינדמן: אני משוכנעת שיש עוד הרבה מאוד ילדים שזקוקים ליד מושטת והיא איננה כי לא רואים אותה.

ורד וינדמן: בימים של שגרה, לא של משבר, בערך 30% מהדיווחים לפקידי סעד לחוק נוער מגיעים ממסגרות החינוך.

ורד וינדמן: מסגרות החינוך גם אחראיות לזהות מצוקות שהן לא קשורות רק לסיכונים של אלימות אלא למצוקות של בריאות הנפש, לסכנות של נסיונות אובדניים, כל הדבר הזה איננו.

ורד וינדמן: אי אפשר לדבר רק על ילדי הגן והילדים ביסודי - - -

יוסף ג'בארין: מה ההמלצה שלכם בעניין הזה?

ורד וינדמן: אנחנו התחלנו לאסוף כל מיני יוזמות מהעולם.

ורד וינדמן: כל מה שצריך זה יצירתיות.

ורד וינדמן: שיישב משרד החינוך עם אגפי החינוך ברשויות המקומיות, שמורה יפגוש שישה ילדים בפארק, שיראו אותם.

ורד וינדמן: זה דבר כל כך כל כך פשוט.

ורד וינדמן: כל מה שצריך זה רצון טוב ויצירתיות.

ורד וינדמן: זה הכל.

ורד וינדמן: לא צריך לחפש מתחת לפנס, שיקבלו החלטה, הילדים האלה משוועים לקשר שמישהו יראה אותם.

ורד וינדמן: אני הוצאתי מכתב שהעליתם לוועדה גם לשר החינוך, גם לשר הבריאות וגם לרוני גמזו.

ורד וינדמן: כל מה שצריך זה יצירתיות, רצון טוב, יש לנו תנאי מזג אויר מצוינים בארץ, אפשר ללמוד מהעולם ויש יוזמות גם אצלנו בארץ.

ורד וינדמן: לא צריך לחפש מתחת לפנס.

יוסף ג'בארין: ההערה שלך כרגע היא לא רק למוסדות שהוחרגו אלא כללית, נכון?

ורד וינדמן: לא.

ורד וינדמן: זה בדיוק מה שאמרתי שצריך להסתכל במשקפים יותר רחבים, היום אנחנו מדברים על ילדים ונוער בסיכון.

ורד וינדמן: יש הרבה מאוד ילדים ונוער בסיכון שאנחנו בכלל לא יודעים עליהם, כי מי שבשגרה מדווח עליהם או מושיט להם יד זו מערכת החינוך, הם מדווחים בשגרה, לפי מחקרים, לפי המציאות, לחברים שלהם, למורים שלהם, איפה הם.

ורד וינדמן: הם לא שם.

יוסף ג'בארין: נתון חשוב לגבי ה-30%, 30% מהדיווחים על נוער במצוקה וכדומה, זה מגיע ממוסדות החינוך ואם אין מוסדות חינוך אז בינתיים אין את הדיווחים האלה.

יוסף ג'בארין: אני אשאל מה ששאלתי את מיכל ותיכף גם אשאל את מר מויאל לגבי מימוש ההחרגה.

יוסף ג'בארין: כאן אנחנו כבר יודעים שאלה ילדים בסיכון, הם צריכים להיות במוסדות הללו ולכן הם הוחרגו, השאלה אם אנחנו יודעים האם באמת היה מימוש כאן או שהרבה בכלל לא הגיעו, מה קורה ב- - -

ורד וינדמן: אני אגיד רגע במשפט אחד כי אני לא חושבת שזה התפקיד שלי להגיד על הנתונים המדויקים אבל מי שיכול לתת את הנתונים זה אחיה קמארה, מ-360 וחיים מויאל, וזה רק מה שאנחנו יודעים.

ורד וינדמן: שוב, אנחנו יודעים שיש הרבה מאוד נשירה סמויה, לא כל מי שרשום לשיעור בזום או לאיזו פעילות בזום אכן נמצא שם, אבל הפנימיות פועלות, המעונות יום - - - למשל לא התחילו לפעול מיד, אבל הדבר הזה גם לאורך הזמן השתנה.

יוסף ג'בארין: אני אשאל גם את מויאל וגם את - - -

קארין אלהרר: הם לא חזרו פיזית?

ורד וינדמן: תלוי מה.

ורד וינדמן: התכניות שהיו אמורות לחזור פיזית, בוא ניקח כדוגמה, כי אי אפשר לענות על השאלה הזאת, היא מתייחסת להמון מסגרות מאוד שונות אחת מהשניה.

ורד וינדמן: אבל למשל המעונות, יש את מעונות היום הרב תכליתיים שמיועדים לילדים בסיכון, הם התחילו לפעול הרבה אחרי הזמן, למרות שהם היו מוחרגים, אבל יש מעונות שבהם נמצאים ילדים בסיכון שהיה צריך לחכות עד שהמעונות באופן כללי יפתחו.

ורד וינדמן: יש כל מיני בעיות שקשורות לילדים חסרי מעמד, יש אוכלוסיות רבות שצריך לטפל בהן וחלק מהעניין זה שיש נשירה סמויה גם ממסגרות שקשורות לנוער בסכנת נשירה, וחיים יוכל להגיד על זה, נדמה לי שזה התפקיד של המדינה לדווח את הנתונים.

ורד וינדמן: אני רוצה ברשותך אדוני עוד שתי נקודות ממש במשפט.

ורד וינדמן: אחד- נושא ההזנה שאני יודעת שאתמול הוא טופל בהרחבה בדיון הזה, אי אפשר לחכות לאיזו תכנית על, כל המסגרות שנתנו בעבר ארוחה חמה, המסגרות של - - - ומילת, כרגע הדבר הזה באוויר ואי אפשר להשאיר משפחות שלמות בלי הצורך במזון, מאוד מאוד בסיסי, וגם זה סיכון.

ורד וינדמן: נקודה אחרונה שאני רוצה להתייחס אליה, זה הנושא של אמצעי קצה, זה מטופל בהרבה מאוד ועדות כנסת, הדבר הזה לא יכול להיות שהוא לא הגיע עדיין לפתרון.

ורד וינדמן: הסיפור של אמצעי קצה ומחשבים הוא לא רק לימוד.

ורד וינדמן: הוא גם קשר עם העולם החיצון, קשר עם החברה, עם המורים וגם עם טיפול שאולי היום לא ניתן באופן פיזי.

ורד וינדמן: אז יש בין 150,000-300,000 ילדים שאין להם את זה, יש ילדים שמתקשרים אלינו כדי להגיד 'אין לי, אני צריך את הטלפון של ההורה שלי שלא נמצא בבית עכשיו' ואין להם שום יכולת לנהל קשר, והדברים האלה הם קריטיים והם במסות מאוד גדולות.

יוסף ג'בארין: תודה רבה ורד.

יוסף ג'בארין: נושאים לא קלים.

יוסף ג'בארין: אגב, אני מקבל הרבה טלפונים של משפחות שרוצות אמצעי קצה.

יוסף ג'בארין: רואים שאני מלווה את הנושא ושואלים אם אני יכול לסייע.

יוסף ג'בארין: תודה.

יוסף ג'בארין: אולי נשמע את חיים מויאל מנהל אגף חינוך לילדים ונוער בסיכון.

יוסף ג'בארין: שמעת את הדברים גם של רועי של מיכל ושל ורד, עלתה שאלה לגבי כל המסגרות שהוחרגו, שאלה בעיקר מוסדות החינוך שהתייחסנו אליהם.

יוסף ג'בארין: האם יש לכם הערכה לגבי ההשתתפות של אותו נוער, וכמובן האם יש תשובה לאותם בני נוער תלמידים בסיכון שכרגע לא במערכות, לא במוסדות וזה קצת גם מקשה על ההגעה אליהם.

קארין אלהרר: אם אפשר עוד שתי שאלות.

קארין אלהרר: באמת אלה שעדיין לא במערכת, מה ההתייחסות שלכם לעניין, איך אתם מביאים למצב שהם ייכנסו למערכת או לפחות ייכנסו לאיזה שהוא ראשית טיפול, והדבר השני, בתוך אלה שבמערכת, איזה שירותים אתם לא מצליחים לתת להם מבין אלה שהיו ניתנים לולא הקורונה.

יוסף ג'בארין: בבקשה חיים מויאל.

יוסף ג'בארין: אחר כך נשמע את אחיה קמארה.

חיים מויאל: ברשות

חיים מויאל: כם אני רוצה להתייחס לסוף הדברים של ורד, אני מתייחס לאוכלוסיות שתחת האחריות שלי, אני לא מתייחס לכלל האוכלוסייה.

חיים מויאל: אני מסכים מאוד עם כל הדברים שנאמרו שהסיכון מתגבר, ואנחנו רואים את זה גם בסקרים ומחקרים שאנחנו עושים, גילינו למשל שבית הספר מאוד מצמצם פערים, אמרנו בעבר בתפיסות שלנו שבית הספר מגדיל פערים בכל מיני צורות ותהליכים, גילינו שסגירת בית הספר מגדילה פערים, מרחיבה אותם, ולכן אני מתייחס רק לאוכלוסיות תחת האחריות שלנו, אבל גם לגבי אמצעי הקצה שורד הדגישה, המשרד התחיל לחלק את אמצעי הקצה, כלומר מדברים על מחשבים ניידים, קווי אינטרנט וזכרון כזה או אחר לטלפונים סלולאריים וכולי, ובודקים כמעט אחד לאחד, אנחנו מדברים על 140,000 מחשבים שממש מחלקים אותם, אני חייב להגיד שהמשרד היה מאוד ער ופעל על פי הדרישות, הבקשות שלנו, ונתן בצורה סטטיסטית אחוז גבוה יותר של מחשבים לילדים בסיכון שאנחנו - - -

קארין אלהרר: כמה ילדים בסיכון?

חיים מויאל: הוא החריג גם את אותן קבוצות שלא נמצאות בתוך הליין של סמלי מוסד רשמיים וכל מה שקשור בזה, כמו למשל תלמידי - - - שאני לא מדבר עליהם עכשיו בהקשר הזה, אבל הם גם יקבלו בתוך המבנה הזה את אמצעי הקצה.

חיים מויאל: מה שאני מבין, עוד פעם, אני לא אחראי לזה אבל אני רק אומר, 140,000 מחשבים שמתחילים לחלק אותם, זה ייקח קצת זמן אבל הפעולה הזאת מתחילה ואני רוצה רגע לתת קצת נתונים בהקשר של ההחרגה.

קארין אלהרר: אפשר לדעת, 140,000 תלמידים - - -

חיים מויאל: לא.

חיים מויאל: 140,000 מחשבים.

קארין אלהרר: 140,000 מחשבים.

קארין אלהרר: אתה מדבר על כל מערכת החינוך?

חיים מויאל: כל מערכת החינוך.

קארין אלהרר: אתה יכול לחדד לי כמה ילדים בסיכון קיימים במערכת שצריכים אמצעי קצה ואין להם?

חיים מויאל: החישוב שאנחנו עשינו לגבי הילדים שתחת האחריות שלנו, שאני מדבר, שוב, אני נותן מונחים, נניח חטיבות ביניים יש לנו תכניות של תל"ם ו- - -ובחטיבה העליונה יש לנו מב"ר ואלדר, ומרכזי חינוך טכנולוגיים ותכנית היל"ה, אנחנו הגענו לכ-12,000 מחשבים.

חיים מויאל: אבל שוב, אחד הדברים החשובים ברשותך חברת הכנסת, זה לראות את - - - ולראות מאיפה אנחנו מתחילים ולאן אנחנו הולכים ואפרופו ההרחבה של הסיכון בימי הקורונה.

חיים מויאל: לכן אני מסתכל על הקצה של הסיכון שאנחנו מטפלים בו באגף הזה.

קארין אלהרר: אבל מה עם תלמידי היסודי?

חיים מויאל: גם תלמידי היסודי בתוך זה, אבל אני מזכיר עוד פעם, אנחנו בתכניות הרשמיות שלנו לא פועלים ביסודי בצורה רשמית.

חיים מויאל: אין לנו כיתות ותכניות רשמיות ביסודי מתפיסה שאני חושב שהיא נכונה בחלק הזה כדי לא לסמן את הילדים בסיכון וכולי, אבל בוודאי שגם ביסודי, אני לא אמון על זה אז אני לא רוצה לתת נתונים לא מדויקים.

חיים מויאל: ברשותך.

קארין אלהרר: אין תלמידים בסיכון שהם לא בתיכון?

חיים מויאל: בוודאי.

קארין אלהרר: אז מה, כמה הם?

חיים מויאל: שוב, אני מתייחס נכון לרגע זה לילדים שנמצאים תחת התכניות הרשמיות שלנו באגף.

קארין אלהרר: אין תכניות לא לילדים בתיכון?

חיים מויאל: בוודאי שכן.

קארין אלהרר: נו אז כמה ילדים בסיכון יש?

חיים מויאל: אני שוב אומר, אני לא מסמן אותם בצורה הרגילה כמו התכניות הרשמיות.

קארין אלהרר: אז איך אתה יודע לתת להם מענה אם אתה לא מסמן אותם?

חיים מויאל: מכיוון שבתי הספר והאגף היסודי על פי מדדי טיפוח שנקבעו בקול קורא של חלוקת מחשבים, הם קבעו מדד טיפוח מסוים ועל פיו הם חילקו את המחשבים.

חיים מויאל: שוב, את מכניסה אותי למקומות שאני לא יודע לתת לך תשובות מדויקות וזה חבל.

חיים מויאל: אני חושב שנכון להזמין את מי שאחראי - - - שייתן נתונים מדויקים יותר.

קארין אלהרר: סליחה רק רגע.

קארין אלהרר: האחריות שלך היא על?

חיים מויאל: האחריות שלי היא בעיקר, בכלל ילדים ונוער בסיכון בכל רחבי הארץ, אבל זה מתחלק לתכניות רשמיות גנריות כמו שאני מגדיר אותן, ותכניות משלימות.

חיים מויאל: למשל, אני פועל בדרך של רווחה חינוכית - - - את הרשויות לפעולות מסוימות שהם עושים.

יוסף ג'בארין: אני אמקד את השאלה.

יוסף ג'בארין: יש את התכניות לחטיבות הביניים והתיכון שם יש לך את המספרים, אתה מדבר על 12,000 ילדים שיקבלו אמצעי קצה, נכון?

חיים מויאל: כן.

יוסף ג'בארין: השאלה הייתה מה קורה עם תלמידי היסודי.

יוסף ג'בארין: אני יודע שאין אולי תכניות פורמליות כפי שיש בתיכון, אבל בכל זאת ההנחה היא שיש לכם נתון מסוים או הערכה של היקף הילדים בסיכון גם ביסודי.

חיים מויאל: כן, אבל אני אומר שוב, אתם רוצים שאני אתן נתון שהוא לא מדויק ויהפוך להיות רשמי לכאורה.

חיים מויאל: אני מציע, הצעה שלי, מכיוון שיצא קול קורא שיש בו קריטריונים מאוד ברורים על מדדי טיפוח וכל מה שקשור בזה, ואז על סמך המדדים הללו חילקו את אמצעי הקצה.

חיים מויאל: אני ממליץ להביא את מי שאמון על זה ושם הוא יסביר וייתן נתונים מאוד מדויקים.

חיים מויאל: לי חשוב לתת לכם נתונים על האוכלוסייה שאנחנו אמונים עליה - - - באופן יחסי, עוד פעם, נתונים מדויקים, חשוב לי להציג בפניכם את הנתונים הללו.

קארין אלהרר: סליחה שאני קוטעת אותך.

קארין אלהרר: אתה אמרת שאתה אחראי ארצי על ילדים ונוער בסיכון.

קארין אלהרר: אני מבינה לגמרי שיש תכניות ייעודיות לגיל התיכון.

קארין אלהרר: אני מבינה שאין תכניות לגיל היסודי, יש מדדי טיפוח.

קארין אלהרר: הבנתי את זה.

קארין אלהרר: אני עדיין מתעקשת לדעת מה מספר הילדים המדויק שלהם המערכת הארצית אמורה לתת טיפול.

קארין אלהרר: אם אין מספר כזה אני מאוד מוטרדת.

חיים מויאל: גברתי, אנחנו נותנים מענים רחבי היקף לבערך 145,000 ילדים.

חיים מויאל: על כל הרצף.

חיים מויאל: מתוך תכניות של 360, התכנית הלאומית, רווחה חינוכית, שיקום שכונות ועוד הרבה תכניות אחרות שמתקיימות בתוך הישובים, בתוך הרשויות.

חיים מויאל: התכניות הללו הן לא תכניות רשמיות, זה מה שאני מנסה להדגיש.

חיים מויאל: אני יכול לתת את מרחב התכניות שאנחנו פועלים בהן, על העניין של תכניות לילדים בסיכון.

חיים מויאל: נקדיש את זה לשם.

חיים מויאל: אני אתן לך דוגמה לצורך העניין, יש לי תכנית שנקראת - - -

יוסף ג'בארין: חיים אנחנו פשוט צריכים להתקדם.

יוסף ג'בארין: אני אמקד, תעזוב את הנושא של אמצעי קצה, זה נושא שאנחנו דנים בו בהקשרים - - - .

יוסף ג'בארין: השאלה הספציפית יותר, אתה מנהל את האגף לילדים ונוער בסיכון כולל היסודי.

יוסף ג'בארין: אתה אומר לנו עכשיו שבאחריות האגף שלך כ-140,000 תלמידים, נכון?

חיים מויאל: גם בגנים.

חיים מויאל: זה מה שניסיתי לתת פה דוגמה, על תכנית שאנחנו מפעילים.

יוסף ג'בארין: אני מניח שיש לך את הפילוח שלהם לגבי יסודי, חטיבת ביניים ותיכון.

יוסף ג'בארין: יש לך?

יוסף ג'בארין: החלוקה של ה-140,000 לפי יסודי, חטיבת ביניים ותיכון.

חיים מויאל: לא שמעתי את השאלה.

חיים מויאל: סליחה.

יוסף ג'בארין: מתוך ה-140,000 שיש, זה כולל גם את היסודי, נכון?

חיים מויאל: כן.

יוסף ג'בארין: אז כמה ספציפית על היסודי.

יוסף ג'בארין: יש לך את הפילוח שלהם?

חיים מויאל: כמה קיבלו אמצעי קצה?

יוסף ג'בארין: לא.

יוסף ג'בארין: כמה תלמידים ביסודי מוגדרים כתלמידים או נוער בסיכון והם באחריות שלך מתוך ה-140,000.

חיים מויאל: אני מדגיש שוב פעם את ההבחנה בין היסודי לחטיבות ביניים ולתיכונים.

חיים מויאל: אנחנו עושים מאמצים לא להגדיר את הילדים בסיכון ביסודי, שוב, מתוך העמדה המקצועית הזאת.

חיים מויאל: אבל אנחנו כן יכולים לתת נתון אם תרצו, אני אתן לכם, לגבי החלוקה של ה-140,000 ילדים האלה שאנחנו נותנים להם שירות.

חיים מויאל: בוודאי.

חיים מויאל: לא עכשיו, אין לי את זה מולי, אבל בוודאי שאני יכול להציג את זה.

יוסף ג'בארין: האמת היא שהציפייה שלנו הייתה שיהיה את הנתונים, אבל אנחנו נשמח לקבל את החלוקה שלהם לפי יסודי, חטיבות ביניים ותיכון, אותם 140,000.

יוסף ג'בארין: כי אתה אומר שה-140,000 כולל יסודי.

חיים מויאל: לא, יש פה בלבול.

חיים מויאל: אני מדגיש, יש לנו תכניות שהן תכניות תוספתיות והתכניות התוספתיות האלה ניתנות על כלל הרצף.

חיים מויאל: מעבר לזה, יש לנו תכניות שאנחנו מגדירים אותן כתכניות גנריות, גנרי זה כמו כיתה, יש תכנית שפועלת כמו כיתה.

חיים מויאל: וזה מספרים אחרים שהם ניתנים בחטיבות ביניים, ובתיכונים.

חיים מויאל: ביסודי אין לנו כיתות.

חיים מויאל: למשל כשאני מדבר על כיתת מב"ר אין לי כיתת מב"ר ביסודי.

חיים מויאל: זה ההבדל.

יוסף ג'בארין: אנחנו מבינים את זה, אנחנו רק מנסים להבין מה היקף הילדים והנוער בסיכון, גם אם לא מוגדרים כך, אבל הם תחת השירות שלך.

חיים מויאל: אז אמרתי, סך הכל הילדים הם באזור ה -260,000 ילדים, שבאזור ה-100,000, שתיכף אם תתנו לי אני אתן לכם את המספרים של הילדים שהוחרגו בסגר הזה לעומת הסגר הקודם וכל מה שנעשה גם בשולחן העגול וגם בעבודה הפנימית שלנו, כדי להראות שם כמה המספרים באמת רחבי היקף, זה צד אחד, ואני אעביר אליכם בשמחה את הנתונים לגבי ה-140,000 תלמידים הללו, על כל הרצפים שבהם אנחנו מטפלים.

חיים מויאל: אז אני עושה הבחנה, וחשוב מאוד שנבין את הבחנה הזאת, בין ילדים בסיכון או אם תרצו תלמידים בסיכון, שאנחנו נותנים להם כיתות או תכניות ממש שהן כמו כיתות בתוך בתי הספר, למשל תכנית מל"א, מרכז למידה אחר, לצורך העניין, ותכניות שהן תכניות שמלוות את העבודה הגנרית בתוך בתי הספר היסודיים ובגנים.

חיים מויאל: את זה נוכל לתת לכם.

קארין אלהרר: מתי?

חיים מויאל: בקרוב מאוד.

חיים מויאל: אני מניח שבימים הקרובים, זה קיים אצלנו, זה פשוט לא לפניי.

קארין אלהרר: אני חיבת להודות שאני נבוכה.

קארין אלהרר: כי זה דבר שאמור להיות לכם בשלוף.

קארין אלהרר: המינימום זה איזו טבלת אקסל, איזה ילד מקבל מה.

חיים מויאל: גבירתי, יש לי את זה, זה לא מולי עכשיו.

חיים מויאל: להגיד שאת נבוכה ממשהו שהוא קיים אצלי, אז עוד שתי דקות אני אבקש שיציגו לי ויעבירו, אבל יש לי פה משהו מאוד חשוב שנדמה לי שבהקשר של הקורונה חשוב מאוד לתת לכם נתונים ככל שניתן - - - שאנחנו אוספים.

חיים מויאל: אבל אם אני מביך אני מתנצל.

קארין אלהרר: לא אמרתי שאתה מביך, אמרתי שאני נבוכה.

קארין אלהרר: תבחין.

יוסף ג'בארין: מר מויאל, נשמח לקבל את הנתונים האלה, זה יופיע גם בהמלצות הוועדה.

יוסף ג'בארין: הזכרת 260,000 ילדים, לא ברור לי מה המספר הזה.

חיים מויאל: יש לנו כ-140,000, אני נותן מספר גדול רגע ואחרי זה אחלק אותו, אתן לכם את - - - שמחלק את הילדים.

חיים מויאל: כ-140,000 ילדים שאנחנו נותנים להם שירותים שהם לא גנריים, תוספתיים, נתתי את הדוגמה של רווחה חינוכית, אפרופו תכנית 360 שחלק מהתכניות הן חלק מהמשרד שלנו, תכניות שנותנות מילגות לתלמידים שיש להם איזו שהיא - - - במוזיקה, אמנות וכולי, יש לנו רצף של תכניות ותכניות מלוות למשל בגנים לילדים מתקשים בקריאה וכולי, יש לנו תכנית שאנחנו עושים אותה גם כתכנית מלווה, כתכנית - - אז יש לי את הרצף הזה.

חיים מויאל: אלה התוספתיות.

חיים מויאל: התכניות הגנריות כמו הכיתות, יש באזור 100,000, 120,000 תלמידים.

חיים מויאל: ואני אחלק את זה עכשיו כדי שתוכלו לראות את הקבוצות שאנחנו מדברים עליהן.

יוסף ג'בארין: אם אפשר תוך 2-3 דקות.

חיים מויאל: הנושא הכי מרכזי שרציתי להציג עכשיו ב-2-3 דקות, אבל אני אעשה מאמץ גדול כי הוא חשוב לי מאוד מאוד.

חיים מויאל: תראו, המצוקה הזאת שקיימת על כולנו בוודאי שהיא הרבה יותר דרמטית על ילדים ונוער בסיכון, ואנחנו עושים מאמצים מאוד מאוד גדולים כדי לתת מענים, והמענים הולכים וגדלים בהקשר הזה.

חיים מויאל: אבל חשוב לי מאוד לעשות הבחנה.

חיים מויאל: במספרים שהתחלנו בסגר הקודם לעומת הסגר הזה.

חיים מויאל: בסגר הקודם קיבלנו אישור לכ-13,000 תלמידים שיוכלו לבוא וללמוד ולפעול בתוך המסגרות שלהם.

חיים מויאל: בסגר הזה קיבלנו אישור, בעקבות עבודת מטה, ושוב, אני מעלה על נס את העבודה של השולחן העגול בהקשר הזה של משרד רוה"מ, ומיכל ורד ועוד הרבה אחרים שהיו שם, הצלחנו לקבל אישור לכ-90,000 ואפילו קצת יותר, באזור 95,000 תלמידים שיכולם לבוא וללמוד בתוך בתי הספר ומתוך בתי הספר ללמד וכולי.

חיים מויאל: אנחנו מדברים על כיתות מב"ר עמדה, אנחנו מדברים על מרכזי חינוך טכנולוגיים, מפתנים, אנחנו מדברים על קידום נוער היל"ה, מועדוניות, מרכזי חירום לילדים, זה קבוצה קטנה אבל מאוד משמעותית, ואנחנו מדברים על מוסדות חסות הנוער והכלא.

קארין אלהרר: כמה מהם הגיעו?

יוסף ג'בארין: ההערכה היא ש-95,000 זה מספר הילדים ש- - -

חיים מויאל: ותכנית שנקראת 'פותחים עתיד' שפועלת בבתי הספר היסודיים בצורה של מנטורים, עוד 5,000 ילדים שהם בתוך המרכיב הזה, זה ה-95,000.

קארין אלהרר: כמה מהם הגיעו?

יוסף ג'בארין: בדיוק.

יוסף ג'בארין: השאלה שניסינו גם - - -

חיים מויאל: אני רוצה לתת.

חיים מויאל: ברשותכם.

יוסף ג'בארין: לגבי היקף המימוש, הנוכחות.

חיים מויאל: אנחנו מדברים על למידה מרחוק ולמידה מקרוב.

חיים מויאל: זה מאוד חשוב, אם יהיה לי זמן אתייחס גם לסוגיה של ההזנה כי היא הייתה מאוד חשובה לי ועדיין היא חשובה מאוד מאוד.

יוסף ג'בארין: אלה שהוחרגו זה למידה פיזית מקרוב?

חיים מויאל: כן.

חיים מויאל: אבל אנחנו מדברים על אזור של בין 40%-45% ילדים שהגיעו מקרוב, ועוד כ-30% וזה נע כל יום, מכיוון שחלק מהתכניות כמו תכנית היל"ה, יש להם תכניות אישיות וכל יום מגיעה קבוצה אחרת ללמידה, לכן המספרים משתנים.

חיים מויאל: אבל זה באזור של 40%-45% שלומדים מקרוב, וזה גדל עכשיו, בין החגים הייתה בעיה לא קלה בעניין הזה, ובאזור 30% של לומדים מרחוק.

חיים מויאל: כלומר אני מדבר על בין 70%-80% שאנחנו מלמדים אותם, בדרך כזו או אחרת.

חיים מויאל: יש לנו עדיין כ-20% של ילדים שאנחנו כל הזמן בפעולה.

חיים מויאל: אני מדבר על הקבוצה הזאת, יש עוד קבוצות שאם יהיה זמן אני אדבר עליהם, אנחנו כל הזמן במשא ומתן איתם על הפעולה של לבוא ולהכנס לבית הספר, יש המון אפשרויות.

חיים מויאל: יש אפשרות שהם ילמדו מרחוק, יש אפשרות שהם יגיעו לבית הספר, יש אפשרות שהמורים ילמדו מתוך בתי הספר החוצה, ועוד כהנה וכהנה, בוודאי אלה שאין להם אמצעי קצה, אנחנו דורשים שהם יבואו לתוך בתי הספר ככל שניתן.

חיים מויאל: התפיסה שלנו היא להפוך את המסגרות הללו למסגרות הוליסטיות, שנותנות מענה לשלושה מעגלים גדולים ומרכזיים, וזה עשה עבודה נפלאה לעומת הסגר הקודם.

חיים מויאל: עדיין, יש לנו עוד הרבה מאוד עבודה, שלא נטעה פה, וזו עבודה יום יומית, ממש, כמה שיותר מדויקת.

חיים מויאל: אחד זה המעגל של ההזנה, אנחנו רוצים ככל שניתן לעשות כל פעולה שיש, זה המעגל ההוליסטי של בתי הספר, כל ילד שיש לו בעיית הזנה אנחנו רוצים לדעת על זה ולתת מענה, 2.

חיים מויאל: כמובן העניין של הלמידה, ו-3.

חיים מויאל: העניין הרגשי-נפשי.

חיים מויאל: ככל שהילדים האלה נמצאים בבית הספר, מה שאני קורא לו המרכז ההוליסטי, אנחנו יכולים לתת מענה.

חיים מויאל: וזה הרעיון, לעשות כמה שיותר עבודה מסביב למסגרות.

חיים מויאל: יש לנו בעיות עם ארגוני המורים כפי שאתם שומעים על כך בתקשורת, יש לנו בעיות עם מורים חולים שלא רוצים להגיע ללמד וכהנה וכהנה ואנחנו מנסים לפתור את זה בהרבה מאוד תכניות יצירתיות.

יוסף ג'בארין: מר מויאל, בעצם אנחנו מבינים כך, אנחנו מדברים על בערך כ-100,000 ילדים ותלמידים שאמורים להיות מוחרגים, אבל לצערי, החרגה במובן של להגיע פיזית ללימודים, אז כנראה פחות ממחציתם ממש מגיעים פיזית, אתם בקשר עם עוד כ-30% כלמידה מרחוק וכנראה יש בעיה עם עוד כ-20,000 מהם שבכלל כנראה עוד לא השתלבו במערך הלימודים ולגבי הזנה, אתה אומר גם שעדיין אין לכם נתון לגבי האם אתם מגיעים לכולם מבחינת ההזנה כעניין של מדיניות גם אם הם לא זכאים לפי חוק.

חיים מויאל: אני לא מדבר על - - - וכל התכניות האחרות שבתוך זה, אני מדבר על ילדים בסיכון שהגדרתי אותם עכשיו.

חיים מויאל: יש לנו חלק מהמערכות כמו המועדוניות שכל מי שנמצא שם מקבל הזנה, היה לנו על זה מאבק מאוד גדול בסגר הקודם, זה היה אחד הדברים שהתעקשנו עליו.

חיים מויאל: אני יכול להגיד שכל ילד, וזאת ההנחיה, כל ילד שיש לו בעיית הזנה, אני מדבר ממש ברמה הפרטנית, אנחנו נפתור לו את הבעיה.

חיים מויאל: איך נפתור?

חיים מויאל: זה לא שניתן ארוחות כמו שנתנו בפעם הקודמת, אלא כמו שפתרנו בהקשר הזה של כריכים, איזה שהן ארוחות כאלה ואחרות.

חיים מויאל: אבל אנחנו בסגר הקודם, לא אמרתי את זה, הצלחנו להזין כ-16,000 משפחות, כ-160,000 מנות בשבוע.

חיים מויאל: כשליש מהם היו ילדים שלנו ממש, מתוך הקבוצה הזאת שביקשו וראינו שהם צריכים, ואחרים היו על הרצף של הסיכון בתוך מיל"ת והצהרונים וכולי.

חיים מויאל: משרד הרווחה, שוב, אני אומר את זה מידיעה וצריך לבדוק את זה, בעצם הקצה תקציבים לאגפי הרווחה ברשויות ואנחנו מנסים לעבוד בשיתופי פעולה.

חיים מויאל: כלומר בהקשר הזה של הזנה, למה ביקשתי, דרשתי, עשיתי הכל כדי שהמסגרות האלה יפעלו?

חיים מויאל: מכיוון שהבנתי שכשהן פועלות, אחד הדברים המאוד מאוד משמעותיים שבעצם אנחנו מצליחים לפתור אותו זה העניין של ההזנה, מכיוון שיש מרכז שברגע שבית הספר כמרכז, ברגע שיש בעיה, או מרכז היל"ה לצורך העניין, מרכז קידום נוער, הם פונים לשם והמרכז יודע לפעול או להשיג את המזון באופן עצמאי או לחלופין להפנות ולפנות לאגפי הרווחה ברשות ולדאוג למשפחות הללו ולילדים.

יוסף ג'בארין: יש שאלה שאנחנו חייבים לשאול אבל באמת בקיצור כי יש עוד דוברים.

יוסף ג'בארין: לפני הסגר, או בימים הרגילים, 30% מהדיווחים על נוער בסיכון פחות או יותר, היו מתוך מוסדות החינוך.

יוסף ג'בארין: כיום כשאין את הלימודים הסדירים, איך אתם מתמודדים עם זה?

יוסף ג'בארין: איך אפשר להגיע בכל זאת לאותם ילדים בסיכון.

יוסף ג'בארין: אני מניח שעכשיו עם הקורונה אולי ה- 30% נהיה יותר גבוה אפילו.

חיים מויאל: לא הבנתי את הנתון של 30% ילדים בסיכון.

יוסף ג'בארין: אלה הדיווחים.

יוסף ג'בארין: האיתור.

יוסף ג'בארין: בדרך כלל כ-30% מהאיתור הוא דרך מוסדות החינוך.

חיים מויאל: או.

חיים מויאל: קיי.

חיים מויאל: מכיוון שהחרגנו, שימו לב למספר, הוא מספר גדול מאוד ומכיל חלק גדול מאוד מהילדים, כמעט את כולם אני חייב להגיד, אני לא מדבר למשל על ה- - - שזה סיפור אחר, אולי בהזדמנות נדבר עליהם, אבל חלק גדול מהילדים הללו הם בעצם מה שנקרא מטופלי - - -מטופלים כמעט בכפל טיפול, גם - - -גם בית ספר, לפעמים גם קידום נוער, ואנחנו מנסים לתת את המעגלים שהדגשתי פה על כל המרחב.

חיים מויאל: כלומר, האוכלוסייה הזאת, לא האוכלוסייה שנוספה שאנחנו מנסים גם איתה לראות ולמצוא פתרונות.

חיים מויאל: שוב פעם, יש המון המון בעיות, זה לא ניסיון לתת תמונה ורודה, ממש לא.

חיים מויאל: המון בעיות.

חיים מויאל: אבל האוכלוסייה הזאת, ככל שאנחנו יכולים במערכות שלנו, אנחנו מנטרים אותה.

חיים מויאל: מה זאת אומרת?

חיים מויאל: כיתות מב"ר אתגר, דרך אגב, אני מאוד ממליץ, יש מחקר מדהים של בנק ישראל על כיתות מב"ר, מחקר חדש של בנק ישראל שמראה בצורה יוצאת דופן כמה הכיתות האלה מנעו נשירה וכמה הן תורמות לכלכלת ישראל.

חיים מויאל: אפרופו.

חיים מויאל: כי אלה כיתות יקרות, אולי בהזדמנות נוכל לעשות דיון על המחקר הזה.

חיים מויאל: אבל כיתות מב"ר אתגר כדוגמה, הן כיתות קטנות, בכל כיתה כזאת יש מחנכת והתפקיד שלה וההכשרה שלה זה שהיא צריכה להגיע לכל תלמיד ולראות מה הבעיה שלו ואם הוא לא נכנס לזום, להבין למה הוא לא נכנס לזום, ולהרים טלפונים ואם צריך להפעיל את ה- - - שיבוא לביקור בית.

חיים מויאל: באופן כללי, אני יכול להגיד שהתמונה שאני מקבל היא תמונה סבירה.

חיים מויאל: אני לא אומר טובה או טובה מאוד, אבל היא סבירה ביחס לסגר הקודם, אנחנו במצב יותר טוב.

חיים מויאל: האם זה יגדל, האם הנשירה תגדל, יש הרבה מאוד מומחים בשם עצמם שמביאים אחוזי נשירה סמויה עצומים.

חיים מויאל: אני לא רואה אותם.

חיים מויאל: עדיין אני לא רואה את הנתונים הללו בתוך המערכות שלנו, גם הנשירה הגלויה.

חיים מויאל: אני רוצה לקוות, ואנחנו עובדים עכשיו דרך אגב מאוד חזק על הרבה מאוד מערכות שיתנו מענים ויוכלו לתת לנו נתונים יותר מדויקים.

חיים מויאל: אבל לגבי האוכלוסייה שהצגתי, אנחנו עושים מאמצים אדירים לנטר את המעגלים שדיברתי עליהם.

יוסף ג'בארין: תודה רבה.

יוסף ג'בארין: נפנה חלק מהשאלות בהמלצות ונמשיך לרצות לקבל נתונים.

יוסף ג'בארין: אחיה קמארה ממשרד העבודה והרווחה בבקשה.

אחיה קמארה: שלום, בוקר טוב ליו"ר, לחברי הוועדה ולכל המשתתפים.

אחיה קמארה: תודה על ההזדמנות להציג.

אחיה קמארה: אני רוצה להגיד שרועי דיבר בעצם על אוכלוסיית קצה, נקרא לה כך לצורך הדיון הזה.

אחיה קמארה: חיים דיבר על האוכלוסייה שבאחריות אגף ילדים ונוער בסיכון במשרד החינוך, אני רוצה לתת נתונים לוועדה באופן כללי על ילדים ונוער בסיכון בישראל לפני הקורונה ואחרי הקורונה, הם מאוד מחזקים את מה שרועי אמר, אבל בתמונה הרבה יותר רחבה.

אחיה קמארה: אני רוצה להדגיש שמדובר בנתונים של חמשת המשרדים, לא רק חינוך, אלא חינוך, רווחה, בריאות, קליטה ובטחון פנים, ואני רוצה להדגיש משהו שאולי לא היה ברור עד הסוף בדיון עכשיו, הקשר הבל ינותק בין הגורל של המסגרות האוניברסליות, בעיקר גני ילדים ובתי ספר וטיפות חלב וכל המסגרות האוניברסליות לבין הגורל של הילדים בסיכון שנמצאים בהם, כי כמו שחיים אמר, לא כל הילדים בסיכון נמצאים במסגרות ייעודיות לילדים בסיכון וזה טוב, אנחנו לא רוצים שישר הם יהיו שם, אבל צריך להבין שאם המסגרות האוניברסליות סגורות אז גם הילדים בסיכון באותו מקום נפגעים באופן טבעי, וכמו שכבר נאמר על ידי יו"ר הוועדה, יש קושי גדול מאוד לאתר ילדים חדשים כי ברור לנו שהמצב הנוכחי המתמשך של משבר קורונה, חרדות בריאותיות, כלכליות וכל הדברים האלה, מכניסות ילדים חדשים למעגל הסיכון.

אחיה קמארה: היה לי חשוב להגיד את זה כהקדמה.

אחיה קמארה: לגבי הנתונים, התכנית הלאומית פועלת ב-185 ישובים.

אחיה קמארה: כלומר הנתונים שאני נותן הם על בערך ישובים שבהם גרה 2/3 מאוכלוסיית ישראל.

אחיה קמארה: זה לא מדגם מייצג של הישובים הפחות חזקים בישראל, כל הישובים באשכולות 1-5 ושכונות במצב דומה בישובים גדולים באשכולות גבוהים יותר, אבל זה בהחלט הנתונים הכי - - - שאני חושב שהוועדה יכולה לקבל.

אחיה קמארה: באופן כללי, ב-185 ישובים שבהם פועלת 360, נמצאו לאורך השנים 261,000 ילדים בסיכון מגיל לידה עד 18.

אחיה קמארה: לפי ההגדרה הבין משרדית של חמשת המשרדים, הגדרה מוסכמת, משותפת מי הם ילדים ונוער בסיכון.

אחיה קמארה: אם אנחנו מסתכלים על הנתונים האלה אפשר להניח שבכל מדינת ישראל, אני אומר את זה בזהירות כי זה לא ודאי כי אנחנו לא פועלים לצערי בישובים היותר חזקים למרות שברור שיש בהם ילדים ונוער בסיכון, כ-350,000 ילדים ונוער בסיכון מגיל לידה עד 18.

אחיה קמארה: בעבר כשעשו את המיפויים, חצי מהילדים האלה טופלו על ידי אחד ממשרדי הממשלה.

אחיה קמארה: בכסף התוספתי של 360 מטופלים היום עוד כ-60,000 ילדים שזה מביא אותנו כבר בערך ל-75% מהילדים שמטופלים.

אחיה קמארה: עם זאת אני חייב להגיד שיש להניח שהטיפול עלה בגלל שבעשור האחרון גם המשרדים הגדילו את התקציבים שלהם פי מונים, והם מטפלים בהרבה יותר ילדים.

אחיה קמארה: אבל אני לא יכול להגיד משהו ברור עד הסוף בעניין הזה, זה ברור שיותר ויותר אחוז של הילדים מטופלים.

אחיה קמארה: לגבי הקורונה, ברור שהקורונה השפיעה על הילדים ועל המשפחות שלהם.

אחיה קמארה: אם אני מסתכל על הנתונים שלנו אנחנו מודדים את הילדים או אנשי המקצוע ממלאים עליהם שאלונים פעמיים בשנה, בהתחלה כשהם נכנסים למסגרת כלשהיא, לא משנה אם זה טיפת חלב או גן ילדים או בית ספר או מוסדות של הרווחה וכדומה בקהילה, ובדרך כלל בסוף שנת הלימודים, אנחנו רואים השנה שאם תלמיד מ-2013 עד 2018, משנה לשנה, השיפור במצב הילדים שהיו במענים במימון 360 עלה, מה שראינו מגמה ברורה ויפה, השנה בפעם הראשונה, אני מדבר על מדידה אחת לפני הקורונה ומדידה שניה אחרי הקורונה, יש נפילה גדולה מאוד בשיפור.

אחיה קמארה: כלומר כל הסיפור הזה של מענים אוניברסליים נסגרו, שלא היה טיפול בהתחלה - - - המסגרות, שהטיפול הוא מקוון וכדומה, זה יצר מצב שהשיפור שראינו לאורך השנים במצב הילדים שהיו במענים של המדינה ירד בצורה דרמטית.

אחיה קמארה: הדבר השני שאנחנו רואים שבמדידה השניה של אחרי הקורונה, יש הרבה בעיות חדשות שהתגלו.

אחיה קמארה: כל שנה מתגלות בעיות חדשות כי הצוותים לומדים להכיר את הילדים.

אחיה קמארה: אבל השנה האחוז של הבעיות החדשות שנמצאו הוא גדול בכל תחומי החיים שבהגדרה, שזה גם ההשתייכות למשפחה, הקשר בין הילד להורים שלו, מיצוי זכויות וכל הדברים האלה, גם הבעיות הרגשיות, גם הבעיות החברתיות, גם אלימות והזנחה, גם התנהגויות סיכון של הילדים עצמם, אבל אני רוצה להדגיש משהו שכבר נאמר בהקשר אחר בישיבה הזאת, המקום שבו אנחנו רואים שהכי הרבה בעיות חדשות התגלו, הוא המקום של התחום הלימודי.

אחיה קמארה: מה שאומר שילדים ונוער בסיכון נפגעו מאד מכל השיטה הזאת של למידה בזום.

אחיה קמארה: אני לא אומר שהיא לא טובה, אני רק אומר שהפערים בינם לבין הילדים ללא סיכון, גדל בגלל הסיפור הזה של למידה מרחוק, למידה מקוונת, וזה משהו שאנחנו כמדינה צריכים בעיקר, על כל התחומים כמובן צריך לתת מענה, אבל זה הדבר הכי בולט שעלה.

אחיה קמארה: אני רוצה להדגיש שבכל המגזרים, ערבים, חרדים, מסורתיים, כל ה- - - חדשים, בכל המגזרים אנחנו רואים בעיות חדשות.

אחיה קמארה: דבר אחרון שאני רוצה להגיד, שגם עם הגיל אנחנו רואים שיש גידול בבעיות החדשות, כלומר שבני נוער נפגעים יותר כנראה מהקורונה, מאשר ילדים בגיל הרך וביסודי.

אחיה קמארה: אצלם יש הכי הרבה בעיות חדשות.

אחיה קמארה: אני רק רוצה להגיד שבכל זאת כן יש שיפור גדול בשירותים שהמדינה נותנת בסגר השני, אין מה להשוות את אחוז המענים שנפתחו בסגר השני לעומת הסגר הראשון, כבר דיברו על זה הרבה.

אחיה קמארה: חלק ניכר מהילדים כן ממשיך לקבל טפול, אבל צריך להדגיש, חלק מהם מקבלים טיפול מקוון וברור שטיפול מקוון ולא פנים אל פנים הוא פחות יעיל, פחות טוב.

אחיה קמארה: אלה נתונים מאוד מדאיגים ואנחנו צריכים לעשות איתם משהו.

אחיה קמארה: אני מתחבר למה שרועי אמר בהתחלה, כלומר זה לא רק, למרות שזה חשוב מאוד, להחזיר את השירותים לתפקוד, זה הבסיס, אבל גם לחשוב איך אנחנו יוצאים מהקופסה ונותנים מענים חדשים לצרכים החדשים כי הקורונה אין ספק, היא נשארת איתנו פה, והיא יוצרת צרכים חדשים.

יוסף ג'בארין: תודה רבה אחיה.

יוסף ג'בארין: יכול להיות שנצטרך בהמשך לקיים דיון נוסף ולהתמקד בתכנית הלאומית ומה קורה בתכניות השונות, אז בטח נהיה בקשר.

יוסף ג'בארין: תודה.

יוסף ג'בארין: תכנית שפועלת בשטח היא של עמותת חירות.

יוסף ג'בארין: ינון כהן נמצא כאן ונשמח לשמוע לגבי התכנית בצל הקורונה והשפעותיה.

ינון כהן: אני קודם כל רוצה להודות לח"כ טייב שהרים את הכפפה מיד, פנינו אליו רק לפני כמה ימים ואתמול קיבלתי הודעה שאנחנו מוזמנים לפה, ולך אדוני היו"ר על הטיפול בנושא החשוב הזה.

ינון כהן: אני מדגיש את הפעילות שלנו, אנחנו נמצאים שם לכאורה צעד לפני.

ינון כהן: אנחנו מלכתחילה פועלים באזורים מוחלשים נורא, על פי מדדים סוציו אקונומיים, אנחנו מוציאים קול קורא לרשויות שמוגדרות בסוציו אקונומי הנמוך הזה ואז מתקיימת ועדה מקצועית עם גורמים שלנו וגורמים מהרשויות כדי לאתר באזורים האלה את הילדים הכי מאותגרים.

יוסף ג'בארין: לכל המגזרים?

ינון כהן: אני אייצג בדיון הזה את המגזר הממלכתי והממלכתי דתי שאני עובד בו, היהודי, יש בזום נציגה שמטפלת במגזר הערבי.

ינון כהן: אני לא רואה השתפרות מהגל הראשון, להיפך.

ינון כהן: אנחנו לא פועלים.

ינון כהן: נקודה.

ינון כהן: ואני רוצה לדבר על זווית נורא מוגדרת ומסוימת של הסיפור הזה.

ינון כהן: הלמידה מרחוק לא מוצלחת בעבור הילדים האלה.

ינון כהן: הילדים האלה נמצאים ברחוב נקודה.

יוסף ג'בארין: אתה מתכוון לילדים בסיכון?

ינון כהן: אנחנו לא קוראים להם עדיין לפי ההגדרות היבשות פה נוער בסיכון, אבל אפשר להגיד שהם נוער נושר סמוי, אפשר להגיד שאנחנו יכולים להציל אותם, על פי כל הפרמטרים האכזריים שהם מחזיקים בהם הם עלולים להגיע לשם, אנחנו רוצים לעצור את זה, משתדלים לעצור את זה, רגע לפני.

ינון כהן: אנחנו בתקופה הזאת שאין להם את המסגרת של בית הספר, שתמיד קשה להם להגיע למסגרת הזאת, אנחנו לא שם.

ינון כהן: אנחנו לא פועלים.

ינון כהן: כדי לפעול אנחנו צריכים לפגוש אותם פנים אל פנים וזה לא אמור להיות כל כך מורכב.

ינון כהן: במשך השנה שמבני הציבור ברשויות המקומיות פועלות, יש לנו בתוך המבנים האלה מקומות לעבוד, אין שום סיבה שעכשיו, עם כל ההנחיות הכי קשוחות של משרד הבריאות, לא נוכל ולא נצליח לעבוד.

ינון כהן: הבקשה שלי בשם אותם ילדים שאין להם פה, כי ההורים שלהם גם לא מעורבים בסיפור - - -

יוסף ג'בארין: הילדים כעקרון לא מוחרגים?

ינון כהן: הילדים האלה לא מוחרגים.

ינון כהן: אנחנו לא פועלים - - - אם אני אדבר בסוף קל יותר, אני יותר מתחבר לדברים שאמר הבחור מעמותת על"ם.

ינון כהן: אין עבודה והמצב הוא קשה.

ינון כהן: אנחנו לא עובדים, יכול להיות שיש פה נציגים ממשרדי הממשלה שאומרים שיש עבודה, אז לא כל משרדי הממשלה מכירים את זה, הרשויות לא מכירות את זה, לנו לא נותנים לעבוד ותיכף ידברו גם על המגזר הלא יהודי ואני בטוח שתשמע, אדוני היו"ר, דברים דומים.

ינון כהן: הבקשה שלי, אם חלילה נגיע למצב דומה כמו שהיינו בו כעת, תתנו לנו לעבוד.

ינון כהן: אנחנו יכולים לבנות מתווה שלא פוגע בשום דבר מהנחיות הבריאות.

יוסף ג'בארין: הצעתם מתווה?

ינון כהן: הצענו מתווה.

ינון כהן: לא היה כל כך קשה לבנות אותו.

ינון כהן: אחד על אחד, נוותר על החונכויות הקבוצתיות, שמבחינתנו זה הפסד גדול, אבל חונך, מבוגר משמעותי שממשיך להפגש עם החניך שלו, ח"כ טייב חושב שזה טעות לוותר על החונכויות הקבוצתיות, אבל אני אומר, בוא נלך על המהדרין מן המהדרין.

ינון כהן: נוותר על חונכויות קבוצתיות.

ינון כהן: חונך שיושב אחד על אחד עם החניך שלו במקומות ציבוריים, ואני בכוונה מדגיש מבני ציבור, כי אני לא רוצה להגיע רק למצב שאנחנו נפעל בקיץ.

ינון כהן: יש אפשרות לעבוד בחוץ, אני לא רוצה ששום דבר יגביל אותנו.

ינון כהן: אנחנו יכולים לעבוד וחייבים לעבוד ולילדים האלה אין פה ולכן שמחתי על ההזמנה שלך אדוני היו"ר כדי לצעוק את זה.

ינון כהן: חייבים לחזור לעבוד עם החניכים האלה, אני אומר לך כשחקן שנמצא בשטח, אין עבודה.

ינון כהן: ואם אני מדבר בשם המגזר הממלכתי, ממלכתי דתי וחרדי, אין עכשיו עם האוכלוסייה שדיברתי איתך עליה, שום עבודה.

ינון כהן: לפחות לא בכובע שלנו.

יוסף ג'בארין: שוב, אני מדגיש, אנחנו מדברים על ילדים ותלמידים שלא הוחרגו וצריכים את התמיכה החינוכית נפשית, רווחתית.

יוסף טייב: גם חשוב להדגיש שלצערנו אנחנו רואים שאותם נערים כבר בגל הראשון, חלק נכבד מהם, ואני נחשפתי לחלק מהנתונים, כן נכנסו להגדרה של נוער נושר, בהגדרה.

יוסף טייב: זאת אומרת בגל השני אנחנו עלולים לצאת מהגל השני ולהגיע לנוער נוסף שכרגע לא מוגדר כנוער נושר לפי ההגדרה.

יוסף ג'בארין: אולי לא הספיקו להכנס להגדרות הפורמליות - - -

יוסף טייב: אבל בחוסר טיפות אנחנו נגיע גם לשם, והמספרים הולכים וגדלים וזה בכלל המגזרים, ואני חושב שחובתנו כאנשי ציבור להרים את הכפפה ולגרום לכך שאותם נערים יקבלו את המענה.

יוסף טייב: אנחנו חייבים לשים לזה מעצור באיזו שהיא צורה שהיא.

יוסף טייב: הם מוכנים לוותר על הקבוצתי, היה לי רעיון אחר.

יוסף טייב: יש טבלת - - - מאוד מסודרת שמראה כל עיר באיזו רמה נמצאת, אפשר להתחיל לפעול, כהתחלה לפחות, להתחיל לפעול במגזר ברמה סוציו אקונומית נמוכה, שם לתת את הדגש ויחד עם זאת להתחיל לבנות מתווה מסודר של אותם נערים, מוכנים לפעול אחד על אחד, אנחנו היום רואים מה שקורה בחוץ, הפגנות, במקום פתוח, אין סיבה שלא לאפשר לחונך עם החניך שלו מפגש של אחד על אחד ולפעול.

יוסף ג'בארין: נשמע את היאתם אסלי.

היאתם אסלי: שלום רב, שלום אדוני.

היאתם אסלי: אני בעלת תואר ראשון בפסיכולוגיה ותואר שני בלימודי נשים ומגדר.

היאתם אסלי: אני עובדת בחברה שעובדת עם נוער בסיכון או ממשפחות פחות מתפקדות, אנחנו מפעילים פרויקטים בעיקר, מה שאני עובדת בפרויקטים מול החברה הערבית, וכן, כפי שינון אמר, הפרויקט שלנו פשוט הפסיק.

היאתם אסלי: אנחנו ממש לא עובדים.

היאתם אסלי: כל הילדים שליווינו אותם שזה משהו כמו 5,000-6,000 ילדים פשוט ניתקנו איתם את הקשר, הם לא מקבלים את המענה שהם קיבלו.

יוסף ג'בארין: המספר הזה זה כלל פעילות העמותה או רק בחברה הערבית?

היאתם אסלי: בפעילות בחברה הערבית.

יוסף ג'בארין: לפני הקורונה העמותה שלכם - - -

היאתם אסלי: אנחנו חברה לא עמותה.

יוסף ג'בארין: עבדתם מול 5,000, 6,000 ילדים?

היאתם אסלי: נכון.

היאתם אסלי: כרגע בסגר הראשון כמובן לא עבדנו, חזרנו לחודשיים אחרי הסגר הראשון, ועם הסגר השני אנחנו פשוט הפסקנו את כל הפעילות ואין לנו שום קשר עם החניכים ואנחנו שומעים את הזעקה שלהם מהשטח, עד כמה שהם צריכים את הליווי הזה ואת החונכות הזאת.

יוסף ג'בארין: אלה חניכים שלא נכללים בהחרגות.

יוסף ג'בארין: זאת אומרת הם לא חזרו למסגרות המוחרגות.

היאתם אסלי: נכון.

היאתם אסלי: הם חזרו פשוט לבתים שמשם הם ברחו כשקיימנו להם את החונכויות.

יוסף ג'בארין: אז מה ההגדרה שלהם?

יוסף ג'בארין: במצוקה, נשירה סמויה?

היאתם אסלי: אלה ילדים עם סיכון לנשירה, נשירה סמויה וגם נשירה גלויה, ילדים ממשפחות פחות מתפקדות, חד הוריות, משפחות שבמצב סוציו אקונומי נמוך.

היאתם אסלי: נתנו גם מענה לילדים שעברו אלימות בבית, במשפחות אלימות, היו לנו גם חונכויות רגשיות עם מטפלים.

יוסף ג'בארין: החונכויות התקיימו קודם במוסדות החינוך ולכן עכשיו גם - - -

היאתם אסלי: נכון.

היאתם אסלי: עשינו את זה במסגרות של מוסדות החינוך וכשזה סגור הכל סגור.

ינון כהן: הרשות ידעה להעמיד לנו את כל מבני הציבור שלה, אם זה בתי ספר, מתנ"סים, הכל.

יוסף ג'בארין: ועכשיו אם אתם רוצים לקיים חונכות פרטית, נגיד במתנ"ס, הרשות המקומית לא מאפשרת.

היאתם אסלי: הם לא נותנים לנו בגלל הסגר.

היאתם אסלי: נתון.

יוסף ג'בארין: טוב.

יוסף ג'בארין: תודה רבה.

היאתם אסלי: ברשותך, אני רוצה להוסיף כמה מילים על זה שעבדנו עם הילדים האלה במשך שנתיים רצופות וראינו את ההתקדמות ואת ההצלחה עם הילדים במשך השנים האלה, ואחרי שחזרנו מהסגר הראשון ראינו שעבדנו לשווא, כל מה שהיה פשוט נעלם וצריך להתחיל מחדש עם הילדים האלה.

היאתם אסלי: פגשנו ילדים שממש קשה להם, ילדים מנותקים, הרוסים, שאין להם אפילו חשק להגיע למפגשים.

היאתם אסלי: אנחנו רואים כבר את הנשירה בעיניים ואנחנו שומעים אותם שאין להם עם מי לדבר ומה לעשות, אנחנו פשוט זרקנו אותם.

יוסף ג'בארין: תודה רבה.

יוסף ג'בארין: יישר כח על העבודה החשובה.

יוסף ג'בארין: חשוב שיהיה סינכרון עם שירותי הרווחה ועם לשכות החינוך בשלטון המקומי לגבי אותם ילדים, כדי לנסות למצוא איזה שהוא מענה מינימלי לתקופה הקרובה, כדי שלא יחזרו אחורה למצב בלתי הפיך.

יוסף ג'בארין: תודה רבה לכם.

יוסף ג'בארין: נציגת המשרד להשכלה גבוהה שי גולדברג בבקשה.

שי גולדברג: ממש בחצי שניה, אני אתחבר למה שאמרו קודמיי ואני רוצה לפתוח צוהר קטן שבעצם אין תחליף לקשר אישי ולראות.

שי גולדברג: בסגר הראשון מחלקות הנוער בתחום החינוך החברתי קהילתי, הבלתי פורמלי היה האחרון שהוחזר, ויש לו משמעות מאוד גדולה באיתור, דווקא עכשיו, כשרוב כוח ההדרכה שלנו הם צעירים שלא נמצאים בסיכון שיכולים לצאת לשטח בלילה ולראות באמת כדי כמו שאמרו פה קודמיי, ואמרו יפה, שלא נרחיב את מעגל הנוער והילדים בסיכון אלא נהיה כמה שיותר באיתור מקדים ואנחנו צריכים גם לשים את זה על השולחן, על הרווחה הרגשית של אותם ילדים ונוער שצריך לראות אותם, ולהגיד שבאמת אמרו פה גם מעל"ם, הנתונים הולכים ויורדים כי הם מסתובבים בלילה, אין שם מבוגר משמעותי שרואה, ובאמת לחשוב גם איך נותנים למי שעוד לא הגיע להגדרה את המניעה, אני חושבת שזה נורא חשוב.

שי גולדברג: תודה.

יוסף ג'בארין: תודה רבה.

יוסף ג'בארין: באמת נושאים חשובים, אני גם יודע שעוד הרבה ביקשו לדבר אבל אנחנו חייבים לסיים כי המליאה מתחילה ולא נוכל להמשיך.

יוסף ג'בארין: אני רוצה לומר שנראה לי שהיום יותר חשפנו את הנתונים ואת תמונת המצב, שמענו את ההתראות, האזהרות מפני הידרדרות המצב, אנחנו נשקול לקיים דיון המשך שיתמקד במענים הקיימים, נראה גם האם יש שינוי בסגר ואם הסגר יימשך יהיה מקום לקיים דיון לגבי המענים.

יוסף ג'בארין: הוועדה למדה היום עד כמה הקורונה יצרה קשיים חדשים בכל מה שקשור למענים לנוער בסיכון, נוער במצוקה, ולכן הוועדה קוראת למשרדי הממשלה לפתח מענים חדשים יצירתיים ומותאמים לתקופה הנוכחית.

יוסף ג'בארין: אין ספק שילדים בסיכון משלמים מחיר כבד וקיימת הידרדרות לעומת המצב שהכרנו לפני המשבר.

יוסף ג'בארין: הוועדה קוראת לפתוח את כל המסגרות של נוער בסיכון ומסגרות החינוך המיוחד, מה ששמעתי היום לגבי 45% של השתתפות פיזית במוסדות שהוחרגו, אני חושב שהנתון בהחלט נתון מדאיג כי הרעיון היה שדווקא המוסדות הללו יהיו מוסדות שהתלמידים יוחרגו באמת ויגיעו פיזית למוסדות, לכן זה נושא שצריך לתגבר את המאמצים להבטיח נוכחות התלמידים.

יוסף ג'בארין: לגבי נתונים שביקשתי, אני מדגיש שאנחנו רוצים לקבל פילוח של אוכלוסיית הילדים שמקבלים שירותים מהאגף של נוער בסיכון, בחתך של שכבת הלימודים, בית ספר יסודי חטיבת ביניים ותיכון, וכן לשמוע איך משרד החינוך מתמודד עם אותם ילדים בסיכון שכרגע אינם מוחרגים וצריך להגיע גם אליהם.

יוסף ג'בארין: הוועדה מודאגת מהקריסה במצבן של עמותות המגזר השלישי שמטפלות בנוער בסיכון וקוראת לממשלה למצוא את המענים כדי להבטיח את המשך עבודתן של אותן עמותות.

יוסף ג'בארין: וכפי שאמרתי, נראה לי שנצטרך לקיים דיון המשך להתמקד יותר במענים הניתנים.

יוסף ג'בארין: תודה רבה לכל המשתתפים שהגיעו ולאלה שבזום.

יוסף ג'בארין: אני נועל את הישיבה.