הוועדה המיוחדת להתמודדות עם סמים ואלכוהול, כנסת 23, פרוטוקול מספר 21, 2020-10-19 08:30

מיכל וונש: בוקר טוב לכולם ולכולן, איזה כיף לראות את הפנים שלכם, אני שמחה שהצטרפתם אלינו הבוקר, אין דבר חשוב יותר, מבחינתי, מאשר לשוחח יחד איתכם על הנושאים הללו.

מיכל וונש: אנחנו נתחיל, זה כבר מסורת קצת בוועדה, עם סרטון קצר, רק כדי להכניס אותנו לאווירה ונתחיל בשיח שבעיקר מה שחשוב לי זה לשמוע מכם ומכן על ההשפעה של הסביבה והחינוך כמענה או כאפשרות להתמודד עם השימוש, נקרא לזה בחומרים ממכרים בצורה מאוד כללית, ואפשר גם לפרוט לפרטים, אלכוהול, סמים, טבק, בקרב בני נוער.

מיכל וונש: כמו שאתם יודעים, הנושא הוא לא רק חשוב לי ואני חשה בו דחיפות מאוד משמעותית דווקא בעת הזאת, אני גם יודעת שהוא חוצה, כמו שאנחנו רואים בהשתתפות

מיכל וונש: כם פה, מגזרים ומגדר וכל ההפרדות שלכאורה מבחינות בינינו.

מיכל וונש: אז אני מאוד מאוד מחכה לשמוע מכם.

מיכל וונש: אפשר להתחיל בסרטון.

מיכל וונש: (הקרנת סרטון).

מיכל וונש: אולי לכם פחות צריך את הסרטון הזה כדי להבין את כמות האחריות האדירה שיש לנו לקיום הדיון הזה, דווקא בעת הזאת, במשבר הכלכלי, הבריאותי, החברתי נפשי שהחברה הישראלית מצויה בו ושאני חושבת שאתם לא רק השיקוף הכי משמעותי שלה, אלא האחריות הכי גדולה שלנו, נציגי כל הציבור ובאמת מי שאמונים על הדאגה לכם, כיוון שכשיהיה תורכם אין לי ספק, וממי שפגשתי עד כה אני יודעת שכשההגה יהיה בידיים שלכם אנחנו נהיה בידיים טובות, אבל זאת המשמרת שלנו.

מיכל וונש: בגלל זה אנחנו מקיימים את הדיון הזה היום.

מיכל וונש: הדיון הזה בעצם מוקדש לכם מהבחינה הזו שאני רוצה לשמוע מכם, הוא מגביר ומגדיר את האחריות שלנו כלפיכם, דברים שלא תמיד אנחנו זוכים לשמוע.

מיכל וונש: אומרים באנגלית about us not without us, עלינו, לא בלעדינו.

מיכל וונש: פה אני קוראת לנו, מי שנותנים את דעתם, גם כמחוקקים, גם כמי שמפקחים על המשרדים השונים, גם על הנציגים של המשרדים השונים שעושים לילות כימים, ובכך אין ספק, במאמץ, דווקא בתקופה הזאת, בעת החירום הזאת, שמאירה את הזרקור על כל הדברים שמאתגרים את החברה הישראלית ואתכם, כמה שקראו בסרטון אולי דור הקורונה, האחריות עלינו היא גדולה ביתר שאת.

מיכל וונש: אני מאוד מאוד רוצה לשמוע מכם.

מיכל וונש: אני אגע בקצרה, רק כדי לכוון אותנו ושלא נתפזר, כי יש פה אנשים וגם אם לא נספיק עם כולם, אז אתם תוכלו להעביר לוועדה ואולי גם נקיים דיון המשך כדי לדבר על המסקנות, אבל אנחנו נחשפנו להרבה מאוד, זה לא המצוקות, אני חושבת שזו המציאות, אבל היא גורמת למצוקות רבות, גם מה שקורה בבית וההשלכות של חוסר הוודאות בתוך הבית, גם העובדה שאין מסגרות, כפי שנחשפנו גם בסרטון, אבל במציאות שלכם אין הסחות דעת, אין חינוך פורמלי ואין חינוך בלתי פורמלי.

מיכל וונש: בכלל היעדר השגרה והמסגרת שכולנו זקוקים לה, אגב כולנו, לא משנה באיזה גיל, זקוקים לשגרה הזאת על מנת למצות את היכולות שלנו ואת היום יום שלנו ובהחלט זה מעצים את האתגרים.

מיכל וונש: אנחנו נחשפים כל הזמן, ואני בעיניים שלי וגם בסיורים שחווינו את סיירות החופים מה שנקרא, חווינו את העלייה המוגברת, שהנתונים מעידים עליה, גם בשימוש בחומרים ממכרים, גם בהתנהגויות מסוכנות, אם זה מריחואנה ואם זה אלכוהול, אם זה עישון באופן כללי ואם זה סיגריות אלקטרוניות, נרגילות, ואם זה כל הדברים שעלו פה כבר בוועדה, ובאמת הנושא הזה חייב להיות בראש סדר העדיפויות לצד החיים החדשים שאנחנו צריכים ללמוד לחיות אותם לצד הקורונה.

מיכל וונש: כל המושג הזה של חזרה לשגרה בעיניי הוא מושג לא נכון, או אסטרטגיות יציאה, אנחנו צריכים ללמוד לחיות עם האתגר הזה, הוא פה להישאר, אנחנו לא יודעים לכמה זמן, ולייצר שגרה חדשה ולמצוא בתוך הבלבול הזה, שזה גורם להרבה מאוד אנשים, וחוסר הוודאות הזאת יש לנו אחריות מאוד גדולה ללמוד לחיות איתה.

מיכל וונש: לכן יש חשיבות גם לחינוך ולהנגשת המידע ולשיח איתכם לנושא העלאת המודעות והורדת הסטיגמה קודם כל מנושא ההתמכרויות, שהוועדה הזאת מתמקדת בה, כפריזמה להאיר דרכה את הנושאים הללו וגם בעובדה שאנחנו צריכים מעבר להנגשת המידע כמובן לייצר את המנגנונים או טיפול הרצף לאורך כל הדרך, גם לאיתור וגם לסיוע וגם לכל מה שנובע מכן התחלה ושימוש ובסופו של דבר גם התמכרויות.

מיכל וונש: הדבר הנוסף זה הרשתות החברתיות.

מיכל וונש: כולנו נמצאים עכשיו עוד יותר בתוך המקום הווירטואלי הזה, ברשתות החברתיות.

מיכל וונש: אני יודעת שחברות הטבק ובכלל לא קופאות על השמרים והן יודעות לטרגט בדיוק אתכם, בדיוק במקומות שאתם נמצאים.

מיכל וונש: אני מאוד אשמח אם תתייחסו גם לזה וגם מה הפערים שאתם מזהים, גם בטווח הקצר עכשיו, אל מול האתגר הזה, אבל גם אם אתם יכולים לדבר על האתגרים ארוכי הטווח, שאולי הקורונה רק האירה את הזרקור, אבל אתם מזהים ויודעים שקיימים כבר לפני ויהיו גם אחרי.

מיכל וונש: אני אשמח אם תתייחסו, אם אתם יודעים או מרגישים, שנעשו כל מיני התאמות בהנגשת המידע לתקופה הזאת, לא משנה אם זה מערכים שמגיעים אליכם בצורה אחרת תוך שימוש טכנולוגי ומה נעשה באמת ברמה של המניעה בצורה פורמלית ובצורה בלתי פורמלית והאם התוכניות השונות מגיעות אליכם ואיך הן מגיעות אליכם ואיך הן יכולות להגיע אליכם בצורה נכונה יותר.

מיכל וונש: אני חושבת שאני פותחת פה את הדיון, אני יודעת שאתם תתייחסו לדברים מהפרספקטיבה שלכם, בבקשה תרגישו שאתם יכולים לומר את מה שעל ליבכם, לא צריך לסנן, אני ילדה גדולה ואני יכולה לשמוע את כל מה שיש לכם לומר וגם הגורמים השונים נמצאים פה הם פה כדי לשמוע.

מיכל וונש: אנחנו ננהל את הדיון בכך שנראה לי שמי שירים יד בצ'ט או בזום אנחנו לפי איזה שהוא סדר נקרא לו ובנוסף לי יש את הרשימה שממנה נתחיל.

מיכל וונש: נמצא איתנו דביר ואנחנו נתחיל איתו, כי בעצם איתו התחלנו את השיח הזה ואני מאוד מודה לך, דביר, שסייעת לנו לכנס את כולם בצורה הזאת.

דביר בן זאב: בשמחה, בוקר טוב.

דביר בן זאב: בכיתה א' אני זוכר שהמחנכת חילקה לנו סוכריות כי הצלחנו במבחן, למדתי מזה על הצלחה ואדיבות.

דביר בן זאב: בכיתה ה' אני זוכר שהמחנך שלי עזר לי לקום כשנפלתי, למדתי מזה על אמפתיה ורגישות לאחר.

דביר בן זאב: בכיתה ח' אני זוכר שהמחנכת שלי עישנה בכניסה לשער בית הספר, למדתי מזה שזה לגיטימי ומעשה חינוכי.

דביר בן זאב: כל הדיונים שאנחנו היינו פה בוועדה ואנחנו באמת ראינו איזה שהיא עלייה מאוד מרשימה בשימוש של בני נוער בחומרים מסוכנים, במיוחד בקורונה ובכללי, כעלייה חדה שנמשכת בכל השנים ואנחנו ראינו, בגלל זה אנחנו גם כינסנו בהחלטת הדיון הזה שהכותרת שלו זה חינוך והשפעת הסביבה כי ברור לכולנו הקשר הישיר ומה שדורש בשביל למגר את התופעה הזאת זה חינוך נכון וזה חינוך שישפיע גם על הסביבה על מנת שאנחנו נצליח למגר ולהוריד חזרה באמת את השימוש בחומרים מסוכנים כמו שאנחנו רואים אצל בני נוער, במיוחד בתקופה הזאת.

דביר בן זאב: כמו שהסרטון מציג וכמו שדנו בדיונים הקודמים, יש עלייה חדה ומתמדת.

דביר בן זאב: כשאנחנו מסתכלים על הרשתות החברתיות, האכיפה שם לא קיימת, זאת אומרת בני הנוער נמצאים ברשתות החברתיות, במיוחד בזמן הקורונה, הם נמצאים שם זמן עודף בגלל הזמן שהם נמצאים בבית, לא מתקיימת שם איזה שהיא אכיפה ודמויות ההערצה, הדמויות שמשפיעות על בני הנוער, אין להם שום סינון לגבי התכנים שהם יכולים להציג.

דביר בן זאב: משמע ילד בכיתה ה' או ו' כבר יכול להיחשף לזה שגיבורי הרשת שלו משתמשים בחומרים מסוכנים ומשם הדרך בתפיסה שלו היא סלולה ולכן צריך להבין איך מצליחים לעשות סינון ואכיפה גם ברשתות החברתיות.

דביר בן זאב: אני רוצה להעלות בפני הוועדה מקרה מצער מאוד שהגיע אליי בשבוע שעבר.

דביר בן זאב: שמעתי על מקרים שמורות מעשנות בזום מול התלמידים.

דביר בן זאב: לא רק שההשפעה החינוכית שיש לזה היא אבסורדית, גם זה שהן מעשנות בתוך הבית והנזק כפליים ואיפה הן מעשנות את זה.

דביר בן זאב: זאת אומרת בתוך בית הספר אסור להן לעשן, אבל עכשיו אנחנו הגענו לגבולות שהם מטשטשים ויש פה ניצול לא תקין של הדבר הזה וצריך גם פה לשים את הדגש כי כמו שאמרת, אנחנו נצטרך להתרגל למציאות הזאת ונכון לעכשיו זה אבסורד שמורה יכולה לשבת ולעשן בזום בתוך הבית אל מול התלמידים שלה.

דביר בן זאב: אני כן אשמח להתייחס לנקודה שאנחנו ראינו עמותות שעוזרות לנוער בסיכון שהראו עלייה חדה בהתנהגויות בסיכון, לא רק מבחינת שימוש בחומרים מסוכנים של בני ובנות נוער בתקופה האחרונה, שזה, כידוע לנו, משליך ישירות גם על השימוש, ואני קורא לוועדה לדון מה עושים עם הדבר הזה כי בסופו של דבר ברגע שאנחנו כן נצליח לתת את המענה החינוכי המתאים לאותה סוגיה אנחנו גם נוכל להוריד את השימוש בחומרים מסוכנים.

דביר בן זאב: אני כן אתחיל לסכם כי אני רוצה שכל בני ובנות הנוער שהגיעו איתנו לדיון יצליחו גם לדבר.

דביר בן זאב: אני אגיד שמבחינה פרקטית המענה שצריך לתת כרגע זה קודם כל מענה של שימוש נכון, זאת אומרת כל הנתונים מראים שהמצב הוא קיים, אין דרך ליפות את זה, כרגע בני ובנות נוער משתמשים בחומרים מסוכנים.

דביר בן זאב: צריך קודם כל להתחיל תהליך של: הבנו שאתם משתמשים, בואו תראו איך משתמשים נכון, ולאחר מכן להתחיל תהליך מניעה כי אחרת אנחנו פשוט נפסיד את שני הדברים.

דביר בן זאב: עוד נקודה שאני רוצה להגיד מהבחינה הפרקטית זה שחינוך לא יבוא בלי אכיפה.

דביר בן זאב: חייבים לקשר את שני המושגים האלה ביחד ולהגיש את שניהם ביחד ולדאוג שלא ייצא פה דור חבוט מכל עבר כי, כמו שאמרתי בוועדות הקודמות, הדור הזה באמת יוצא חבוט מכל עבר ואנחנו לא יכולים להפקיר אותו גם בשטח הזה.

דביר בן זאב: בהזדמנות זו אני רוצה לומר תודה רבה לכל בני ובנות הנוער שבחרו להצטרף לדיון הזה ולדאוג לחברים ולחברות שלהם ובאותה נשימה לדאוג למיליון בני ובנות נוער במדינת ישראל.

דביר בן זאב: מבחינתי זו ההוכחה שהשינוי בתפיסת החברה שלנו והיכולת להוריד את הנתונים המדאיגים שהציגו לנו היא קיימת וממשית ואני רוצה להודות לכם שהצטרפתם.

דביר בן זאב: ואני רוצה להודות לך, יושבת ראש הוועדה, מיכל, שאת מאפשרת באמת את הדיון הפתוח הזה לכל בני נוער ואני מאחל לנו שנדע ימים טובים יותר.

מיכל וונש: מצוין.

מיכל וונש: טוב, חברי עוד לא זכה לשמוע אותך, אבל כשאלה הם בני הנוער וזה דור העתיד, דביר כבר שמע אותי, את זה אני אומרת לכולכם, אשרינו.

מיכל וונש: אנחנו יודעים שאנחנו נדרשים לקחת את אותה אחריות אישית, אני לא רוצה לדבר יותר מדי, אבל אני כן רוצה להתייחס בעצם לנקודות שהעלית, דביר, ולומר שמדובר בשתי מילים, באחריות ובאחריותיות, מהמורה ועד הרשתות החברתיות.

מיכל וונש: האחריות היא אישית הרבה פעמים, או אחריות חברתית, או אחריות מוסדית או אחריות של הרשתות החברתיות מהבחינה הזאת, אבל יש גם מושג שנקרא אחריותיות, אקאונטביליות, וזאת כבר האחריות שלנו, גם כרשות מפקחת וגם כרשות מחוקקת, להבטיח, ודיברת על זה גם קצת, ביישום ובאכיפה.

מיכל וונש: נכון שחייבת להיות מדיניות ברורה ונכון שחייבת להיות אכיפה שוויונית ועקבית של אותה מדיניות ברורה ונכון שלא מספיק חינוך והנגשה של מידע, אלא כמובן גם טיפול.

מיכל וונש: שתי המילים שאני לוקחת גם כהשראה מהעובדה שכולכם פה איתנו וגם כמחויבות שלנו, ועוד מעט גם חברי ידבר ויתייחס לדברים שאנחנו נשמע משניכם לפני שנמשיך לשאר בני הנוער, הן המילים אחריות, אחריות של כל אחת ואחד מכם שפה איתנו הבוקר, ואני חושבת שאנחנו למדים מכם אחריות אישית מהי.

מיכל וונש: וגם אחריותיות, זאת אומרת אנחנו צריכים לדרוש ולבקש מכל הגורמים, משרדי הממשלה השונים, הרשתות החברתיות, לקחת את האחריות ולדרוש מהם לקחת את האחריות ולבצע אותה.

מיכל וונש: הצטרף אלינו בינתיים עוד חבר כנסת.

מיכל וונש: אני כן רוצה שנשמע מאיתי ואז חברי הכנסת יתייחסו גם לדבריכם ונמשיך עם שאר בני הנוער שנמצאים איתנו.

איתי קרויטרו: אוקיי.

איתי קרויטרו: אני לא אאריך בדברים מכיוון שדביר אמר לא מעט מהנקודות שרציתי לדבר עליהן, אבל אני כן אגיד כמה דברים.

איתי קרויטרו: מי שראה את הכתבה שאנחנו ראינו בחדשות 12 והופתע כנראה שלא נמצא עם בני נוער ולא עבד עם בני נוער.

איתי קרויטרו: זה לא מצב שנוצר בעקבות הסגר.

איתי קרויטרו: ואני גם כן רוצה להציג שיש חבורות בני נוער שמעשנים 70 גרם בשבוע, זה כן איזה שהוא מקרה קיצון, ויחד עם זאת זה ממשי וזה אמיתי וגם קודם לכן זה היה מקום פרוץ לחלוטין.

איתי קרויטרו: בן נוער שירצה לעשן חומר מסוכן יעשה את זה, זה לא משנה כמה אכיפה אנחנו נעשה, זה לא המקום האפקטיבי.

איתי קרויטרו: הדרך היא באמת לשנות איזה שהיא תפיסה, בדיוק כמו שדביר דיבר עליה.

איתי קרויטרו: התפיסה הזו יושבת בהרבה דברים.

איתי קרויטרו: אנחנו, כשאנחנו גדלים, התפיסה שלנו מתעצבת מהסביבה שלנו, בדיוק במה שעוסק הדיון הזה, וכאן נכנסת השאלה של איך אנחנו מדברים עם בני נוער ומתי אנחנו מגיעים אליהם.

איתי קרויטרו: רוב התכנים שבפועל מגיעים לבני נוער מגיעים בגיל 16, 17, 18, גילאי תיכון, זה גילאים שבהם התפיסה יחסית מעוצבת.

איתי קרויטרו: היום, כמו שדביר אמר, אני יכול עכשיו להיכנס לקבוצת טלגרם בגלל שאני רוצה להוריד סרט ויחד עם זאת פתאום מוסיפים אותי לקבוצה של סוחרים של קנביס או דברים בסגנון הזה, וזה קיים, וכולם נחשפים לזה.

איתי קרויטרו: עכשיו, לא רק שכולם נחשפים לזה, ילדים בגיל הזה, בטח בגילאי חטיבה ויסודי, כשהם נחשפים ברשתות החברתיות לווייפים צבעוניים שנראים להם נורא נחמדים ומתוקים ואין להם טעם ואין להם ריח ואז הם גם הולכים לבית הספר והם רואים את כל החבר'ה המגניבים והגדולים מעשנים ליד השער ואז את המורות גם מעשנות בשער, אז מן הסתם שזו תפיסה שתתעצב.

איתי קרויטרו: עכשיו השאלה זה, שכשאנחנו מגיעים למניפולציות המאוד מאוד מאוד מתוחכמות האלה שמפעילים אלינו, גם חברות הטבק וגם הסביבה שלנו, שיש בה איזה שהיא ציפייה חברתית לאשרר את הדבר הזה ולתת לו איזה שהוא מקום של כבוד, מה הכלים שלנו יש להתמודד עם זה?

איתי קרויטרו: התשובה לזה היא שהיום אין לנו.

איתי קרויטרו: אין לנו בגלל שהשיח הוא בעיקרו שיח נזפני, מה לא, 'אל תעשו ככה', כשאנחנו מגיעים אולי יש איזה שהיא הדרכה של האגודה למלחמה בסרטן כשאנחנו בכיתה ה' או ו', או משהו כזה, זו לא הדרכה שנותנת לנו איזה שהוא כלי כשאנחנו רואים מישהו מעשן להבין שהדבר הזה כנראה יגרום לריאות שלו לקרוס באיזה שהוא שלב.

איתי קרויטרו: זה שזה צבעוני לא הופך את זה לפחות מסוכן, וזה שיש לזה ריח של תפוח לא הופך את זה לפחות מסוכן ועכשיו באמת השאלה זה איך אנחנו נותנים כלים, והכלים האלה צריכים להגיע גם מההורים, גם להדריך את ההורים ודאי, ובעיקר בעיקר לדבר איתנו בשיח שהוא שיח חברתי, שהוא שיח פתוח, להביא אנשי מקצוע, לא תמיד מחנכים.

איתי קרויטרו: גם כשאנחנו מדברים על שיעורים של חינוך מיני ופגיעות מיניות לא תמיד מחנכים ויועצות יודעים לעשות את הדבר הזה.

איתי קרויטרו: הרבה פעמים יש גופים טובים וחכמים שיש להם ניסיון באיך לקיים את השיח החברתי והנכון עם בני נוער שנותן כלים להתמודד עם כל המניפולציות האלה.

איתי קרויטרו: וזה מה שצריך לעשות כמה שיותר מוקדם, כי כשנגיע לגיל 16 ו-17 היכולת שלכם להגיע אלינו תהיה מאוד נמוכה.

מיכל וונש: אני מקבלת את מה שאתה אומר ואני אומר, רק כשיקוף של מה שהוועדה הזו מתמקדת בו, זה קודם כל שאנחנו כבר לא הוועדה למלחמה בסמים ואלכוהול, זו הוועדה להתמודדות ולהתמודדות עם מציאות, היא מסתכלת למציאות בעיניים, בדיוק מה שאתם קוראים פה.

מיכל וונש: אני חושבת שזה מאוד חשוב, זה שינוי פרדיגמטי, המטרה היא לשנות את התפיסה, גם לשנות את התפיסה, ואתה צודק, יכול מאוד להיות שזה חלק משינוי התפיסה, מתי, וגם לשנות את התפיסה, להכיר בזה שזו מציאות ומה שאנחנו צריכים זה לתת את הכלים להתמודד עם המציאות הזאת ולא לנסות להילחם בה או להתעלם ממנה או להתכחש לה.

מיכל וונש: ובכך אני מקבלת בהחלט את הקריאה.

מיכל וונש: אני רוצה לאפשר לידידיי שהצטרפו אלינו וזה מאוד חשוב גם שמנסור פה וגם שיוסי פה.

מיכל וונש: אז, בבקשה, מנסור.

מנסור עבאס: תודה, מיכל.

מנסור עבאס: אני מברך אותך קודם כל על הדיון עצמו ועל ההזדמנות הזאת שאת נותנת לנו בעצם להקשיב לצעירים, לתלמידי בתי הספר.

מנסור עבאס: אנחנו תמיד מדברים עליהם, גם בוועדה שלך, גם בוועדה שלי, למיגור הפשיעה והאלימות, ואנחנו משלימים אחד את השני.

מנסור עבאס: אנחנו מדברים עליהם ולא נותנים להם לדבר וכן לבטא את עצמם ומה הם מרגישים ומה הם דורשים מאיתנו.

מנסור עבאס: לכן אני גם מעוניין להעתיק את המודל הזה שאת עושה כאן.

מנסור עבאס: אני חושב שדביר ואיתי אמרו דברים חכמים ומעניינים מאוד ואני גם חושב ששאר האורחים שלנו היום יגידו דברים חכמים ונכונים.

מנסור עבאס: האתגר שלנו זה באמת לדעת להקשיב ולחוות את החוויות שעוברות על הגיל הזה כדי שנוכל רק לא להתעסק עם זה בידיעה סתמית, כתובה על נייר, אלא להרגיש את זה.

מנסור עבאס: אני חושב שהמפגש הרחב הזה, ההשתתפות של התלמידים, זה צעד מאוד חכם ומאוד נכון ובעצם אנחנו נותנים להם את הבמה, חשוב מה הם אומרים היום ולא מה שאנחנו אומרים, אבל אנחנו מתחייבים להעביר את הקול שלהם לכל הגורמים השונים שאמורים לטפל בבעיות האלה.

מיכל וונש: תודה רבה, מנסור, ובאמת גם חלק מהגורמים הממשלתיים נמצאים איתנו, גם הם על הקו, ואני מסכימה איתך שזאת האחריות שלנו להביא את הקולות האלה, להבין את הקולות האלה קודם כל, להקשיב להם, להאזין להם, להבין אותם ובהחלט ליישם אותם גם בעבודה שלנו.

מיכל וונש: יוסי.

יוסף טייב: קודם כל בוקר טוב, סליחה על האיחור.

יוסף טייב: שמעתי גם את הדברים של דביר וגם איתי ככה באמצע.

יוסף טייב: קודם כל אני מברך אותך באמת, אני מצטרף לדברים.

יוסף טייב: אני חושב שהדיון הזה הוא דיון חשוב, זה דיון לא על התלמידים אלא בשיתוף התלמידים, לשמוע אותם וזה, אני חושב, באמת משהו שהוא היה נצרך.

יוסף טייב: אני הייתי מברך אם הדיון הזה היה בכלל עובר לוועדת חינוך, כחבר ועדת חינוך אני חושב שזה דבר שצריך להיות בבִּילְד אִין של התוכנית.

יוסף טייב: אנחנו צריכים להגיע למצב שמבחינת מערכת החינוך, משרד החינוך, מנהלי בתי הספר, זה שיח שהוא צריך להיות על השולחן, כמו שהם אמרו, לא כשיעורים שבאים, בואו נלמד אתכם עד כמה הדבר הזה חמור.

יוסף טייב: תלמיד בגיל 13, 14, 12 ואני מכיר גם מקרים של גילאי 11, שנחשפים לדבר הזה, הם נחשפים לזה כי הדבר הזה נראה להם טוב, נראה להם שואו, כמו שהוא אמר, טעם תפוח, טעם תות, טועמים, נחמד, לא יודעים ולא נחשפים להשלכות של זה וכשהם כן נחשפים זה כבר מאוחר מדי, זה כבר בשלב של ההתמכרות ואז פה אנחנו כבר צריכים תוכנית של איך אנחנו יוצאים מהמהלך.

יוסף טייב: אני חושב שמערכת החינוך, בראשה שר החינוך והצוות המקצועי שלו, היו אמורים להנחיל בתוך מערכת החינוך, בשיתוף עם מועצת התלמידים, הם יכולים להכשיר חלק מהתלמידים של כיתות י' ו-י"א ו-י"ב, שהם כבר כאילו הגדולים של בתי הספר, ולבוא לקראת התלמידים הקטנים וללמד אותם עד כמה, חלקם כבר נגעו בזה, עד כמה זה מסוכן ועד כמה זה לא טוב, ויכול להיות שזה נעים וזה טעים, אבל יש לזה השלכות.

יוסף טייב: אני חושב שהשיח הזה חייב לעבור למשרד החינוך כתוכנית, כבילדינג, איך אנחנו מלמדים את התלמידים, איך אנחנו משנים את השיח, את השיח הזה שהולך היום ברחוב, שבו יש היום, מה?

יוסף טייב: אוטוטו זה כבר מותר, יש לגיטימציה, מה הבעיה?

יוסף טייב: אין בזה כלום, זה פחות מסיגריות.

יוסף טייב: אני חוזר על הדברים, הדבר הזה חייב להיכנס לתוך משרד החינוך.

יוסף טייב: אני לא יודע באיזה צורה, אבל הגורם המקצועי שם צריך להתעשת על עצמו ואנחנו חייבים להוביל שינוי עם השיח, וכן, בשיתוף עם התלמידים, כמו שאמרתי, לקחת חלק מהתלמידים שכבר היו בתוך זה ושהם יעבירו את המסר, שהם יהיו שותפים ושהם ידברו בהפסקות.

יוסף טייב: זה לא חייב להיות שיעורים פרונטליים, זה יכול להיות תחת איזה שהיא פעילות חברתית, זה יכול להיות בתנועות הנוער, אני חושב שלתנועות ולארגוני הנוער יש פה אפשרות מדהימה לפעול בדבר הזה.

יוסף טייב: נשתדל שנוכל באיזה שהוא יום לברך על המוגמר.

מיכל וונש: תודה.

מיכל וונש: קודם כל, יוסי, אני רוצה שתדע שגם הגורמים הללו נמצאים היום, גם משרד החינוך וגם תנועות הנוער, גם הגורמים הרשמיים, הם שומעים אותנו.

מיכל וונש: אני גם מברכת על האפשרות שכל הוועדות בכנסת שנוגעות כמובן לבני הנוער, ורבות מהן נוגעות לבני הנוער, כמו שאמר גם מנסור, וגם ועדת החינוך, הלוואי שהמודל הזה יילקח לתוך כל ועדה.

מיכל וונש: בוועדה הזאת, ואני אומר, כחלק ממה שנגעת בו וגם חלק מהסרטון נגע בו, הנושא הזה הוא לא רק הדחיפות אל מול הקורונה, הוא לא רק הדחיפות אל מול אתגר מתמשך שבעיניי הקורונה רק האירה עליו את הזרקור, אלא הוא גם חלק מדחיפות של מה שאתה מתאר אותו נכון מאוד, יוסי, וזה שינוי מעמד של סם מסוים בשם מריחואנה.

מיכל וונש: וזה בכלל לא רלוונטי בעיניי, כל תהליך הלגליזציה, זה בכלל לא שאלה של האם כן או לא, אלא כיצד.

מיכל וונש: חלק ממה שאנחנו חייבים לעשות, והוועדה הזו לקחה את עצמה, זה לזהות את הפרצות הקיימות שבמקביל לאירוע חייבים קודם כל לסגור את הפרצות הללו.

מיכל וונש: נגעו בזה גם קודם בנוגע לווייפ, או מה שאנחנו קוראים הסיגריות האלקטרוניות, שמסתבר שזה בכלל לא השם הגנרי, אז עד שנקרא להם וייפ גם לא נהיה יעילים בהסברה, הנושא הזה קודם כל, חשוב לדעת, גם של טעמים וגם של חפיסות לא אחידות, וגם, נתונים שנחשפנו אליהם אך בשבוע שעבר, שפרופ' חגי לוין חשף נתונים שבפרימטר או ברדיוס של בתי הספר קילומטר מכל בתי הספר שם שם מטרגטות החברות את בני הנוער, זאת אומרת שם נקודות המכירה באחוזים גבוהים ביותר.

מיכל וונש: זה רק דוגמה, זה רק סימפטום לפרצות שאנחנו חייבים לסגור אותן וזו כבר העבודה שלנו, כמחוקקים, פה, שבתהליך שקורה, כמו שאמרנו, גם אל מול האתגרים של הקורונה ובכלל, וגם בתהליך לגליזציה שיכול להיות שיהיה תהליך מואץ, אל לנו לצאת לדרך בלי שאנחנו קודם כל סוגרים את הפרצות הללו ובמקביל וביחד.

מיכל וונש: אז חשוב מאוד שהעלית את זה ובהחלט הוועדה מחויבת גם לכך ובהחלט היא גם קוראת לשאר ועדות הכנסת לכנס בדיוק את הפורום הזה, אני חושבת שהוא הפורום הרלוונטי ביותר לדון בנושאים.

מיכל וונש: אנחנו נתקדם, אני רוצה לשמוע מכריסטינה עית, נציגת החברה הערבית במחוז הצפון, כריסטינה נמצאת איתנו?

כריסטינה עית: כן.

כריסטינה עית: בוקר טוב.

כריסטינה עית: העדה הדרוזית היא עדה שמרנית מאוד למנהגים ולמסורת ואחוז האנשים המכורים לאלכוהול הוא אחוז קטן ובגלל שאת הדרוזים מניעים ערכים ומסורת, בנוסף אלכוהול וסמים אסורים על ידי העדה הדרוזית מכיוון שאדם שלוקח סמים או אלכוהול הוא מאבד את העדה, הוא נמצא מחוץ לשליטה בהתנהגות, דבר שיכול להוביל ליובש וסכנה.

כריסטינה עית: יחד עם זאת עם השנים מספר האנשים שצורכים סמים ואלכוהול עלה בגלל ההתפתחות שמגיעה אל בני העדה.

כריסטינה עית: יש אנשים שמקבלים רעיונות חדשים מחוץ לקהילת הדרוזים והם לא חושבים עליהם במונחים של בריאות ואתה מוצא אותם מנסים לשנות את סגנון החיים למה שהם קוראים מחשבה מתקדמת או תרבותית בעקבות הערצה שלהם לתרבות ולמסורת של המערב, של האחר.

כריסטינה עית: סליחה אם טעיתי - - -

מיכל וונש: זה בסדר גמור, זה מצוין, את לא צריכה להתנצל בכלל ואני חושבת שאת מעלה פה עוד נקודה מאוד חשובה.

מיכל וונש: החשיבות של התאמת התכנים לאפיונים של כל קבוצה.

מיכל וונש: יש דברים שמחברים, שהם נכונים לכולם, ויש דברים שכדי לתרגם אותם בצורה שהחומר או המידע יהיה מונגש בצורה נכונה חייבים לקחת בחשבון באמת את מי שצורך את המידע הזה וזה חשוב מאוד שגם ניתן את הדעת על כך.

מיכל וונש: תודה רבה, כריסטינה.

מיכל וונש: עומר שחר, יושב ראש מועצת התלמידים והנוער המחוזית במחוז צפון.

עומר שחר: שלום לכולם ובוקר טוב.

עומר שחר: כמו שאמרת, אני עומר שחר, אני מכהן כיושב ראש מועצת התלמידים והנוער במחוז הצפון, אני תלמיד כיתה י"א מעפולה.

עומר שחר: אני רוצה קודם כל לברך אותך על זה שאת מובילה את הדיון הזה שמאפשר לנו, לבני הנוער, לקחת חלק, בעצם להשמיע את הקול שלנו בפניכם.

עומר שחר: אני אתחיל ואתייחס למה שהעליתם קודם.

עומר שחר: לפי דעתי האישית אנחנו בכלל לא צריכים להגיד שאנחנו נלחמים בסמים ובאלכוהול, כי בואו נזכור שבמלחמה יש גם מפסידים, בסופו של דבר אנחנו לא נלחמים בתופעה אלא אנחנו עושים את הכול כדי למגר אותה מהשורש.

עומר שחר: בסופו של דבר התופעה של התמכרות יושבת על חסכים, החסכים האלה נוצרים מתוך חוסרים שונים, כמו חוסר תשומת לב, חוסר אהבה, חוסר בחום, החוסרים האלה יוצרים ריקנות, בדידות וסקרנות ותקופת הקורונה רק מעצימה לנו, לבני הנוער, את אותם החוסרים.

עומר שחר: אותו נער שנחשף לסמים או לאלכוהול ורוב החיים שלו זה היה הפתרון שלו תקופת הקורונה רק מעצימה לו את זה, כי בגדול ההתמכרות הזאת היא בעצם תשובה לכאב, כי משככי הכאבים של אותו כאב הם אלכוהול, סמים וחומרים אחרים שמשנים את מצב הרוח ואת התודעה.

עומר שחר: בנוסף תקופת הקורונה יוצרת פנייה לריגושים, הריגושים האלה באים לידי ביטוי בהימורים והתמכרויות לתכנים פורנוגרפיים בקרב בני הנוער ובמיוחד זה קורה כשאין בן אדם בוגר ואחראי שיכול לפקח על ההתנהלות שלנו בזמן הקורונה.

עומר שחר: זה יכול להיות הסתגרות בחדר, שנת יתר, זמן מסך מרובה בטלפון ועוד הרבה נושאים אחרים.

עומר שחר: בעצם אותו נער יתחיל לפתח התמכרויות שהן לאו דווקא משנות את התודעה, הם יכולים להיחשף לאלימות באופן תמידי, ברשת כמובן, לראות צ'טים מסוכנים, תכנים פורנוגרפיים ועוד.

עומר שחר: אני חושב שדווקא בתי הספר צריכים לשים יותר דגש בנושא של הסברה וליווי של התלמידים בתהליך של ההתבגרות ובתקופת הקורונה, בכל מיני הרצאות קבועות, שיעורים פעם בשבוע, אפילו יותר, ועוד כל מיני דרכים שיעזרו בליווי בני הנוער ובמיגור תופעת ההתמכרות.

עומר שחר: אני מאמין שכשמסבירים לבני הנוער למה אסור ואי אפשר זה רק מגרה אותם יותר להתנסות, אבל הם עושים את זה בדרכים מסוכנות יותר, אבל אם יסבירו להם את זה בצורה של פחות אסור ויותר למה לא כדאי, אז הם יבינו יותר ופחות יתנסו.

עומר שחר: תודה רבה והמשך יום נעים.

מיכל וונש: תודה, תודה רבה, עומר.

מיכל וונש: אומר פה ידידי מנסור, מאוד חשוב מה שאתה אומר.

מיכל וונש: אני אומר שהוועדה לקחה על עצמה את הנושא של ההתמכרות כיוון שצריך קודם כל לשנות את התפיסה של ההתמכרויות, להפסיק להאשים ולדבר על התמכרות כְּמה שהיא.

מיכל וונש: והרבה פעמים, אתה נגעת בזה מאוד יפה, היא גם תרופה, לא משנה למה, למצב נפשי, לחרדה, לחששות, התקופה הזאת רק מעצימה ומאירה את הזרקור, אבל היא בעצם לא שונה מתקופות אחרות שבהן באמת אלה הדברים, הצורך הנפשי וההתמכרות שזורים זה בזה.

מיכל וונש: אז השינוי של הסטיגמה כלפי התמכרות הוא מאוד מאוד חשוב, וכפי שאמרת גם בחוכמתך, התמכרות היא לא רק לסמים ואלכוהול, ממש לא, וזה לא נכון לשים את זה שם, היא גם כמובן לטבק וניקוטין וגם להתנהגויות, הימורים ופורנוגרפיה.

מיכל וונש: האשמה שנמצאת היום על מי שבסופו של דבר מוצא את עצמו משתמש בתרופה הזאת, לא משנה מה היא, ובסופו של דבר גם מרגיש אשם, היא מה שמונעת מאיתנו כחברה לאפשר גם את הטיפול של מי שכבר נמצא בהתנהגות שהוא כבר מכור וגם כמובן המניעה שלה מבעוד מועד.

מיכל וונש: אז תודה שאתה מעלה את הנקודות החשובות הללו.

מיכל וונש: נועה חסון, יושבת ראש מועצת התלמידים והנוער המחוזית ממחוז מרכז ונציגת המגזר החרדי במחוז.

מיכל וונש: בוקר טוב, נועה.

מיכל וונש: תודה שאת כאן.

נועה חסון: בוקר טוב.

נועה חסון: טוב, אני נועה חסון, אני יושבת ראש מועצת התלמידים והנוער במחוז מרכז ואני בכיתה י"ב.

נועה חסון: אני גרה באלעד, ככה שאני כל היום סביב הציבור החרדי והדתי, זו הסביבה שלי, זה הבית שלי.

נועה חסון: בציבור החרדי והדתי, לא יודעת אם אתם יודעים, יש מסגרות מאוד מאוד ברורות, כולם הולכים לאותם בתי ספר, כולם ממשיכים לאותם מוסדות להשכלה גבוהה ובעצם הכול נראה מאוד מאוד אותו דבר וברגע שבן נוער חרדי רוצה קצת לצאת מהמסגרת שלו, קצת לצאת מהקיבעון שלו, הדבר הראשון שהוא הולך אליו זה מה שנראה לו קוסם, מה שנראה לו מיוחד, מה שנראה לו באמת ככה לא רגיל והדבר הזה זה סמים ואלכוהול.

נועה חסון: כמו שדביר דיבר פה, ברשתות החברתיות סמים ואלכוהול מוצגים כמשהו מדהים.

נועה חסון: גם מורות שמעשנות מחוץ לשער וכו', זה מוצג כמשהו שהוא מאוד מאוד חסר השפעה, כאילו עוד משהו, עוד הרגל.

נועה חסון: מה שלא מבינים זה שבן נוער כשהוא מתחיל לעשן או כשהוא מתחיל לשתות זה לא נגמר שם, זה לא נגמר בפעם האחת הזאת, זה משהו הרבה יותר גדול, הוא נהיה מכור לזה, ועל התופעה הזאת אנחנו צריכים לדבר, על ההתמכרות.

נועה חסון: לא על פעם אחת שבן נוער חרדי רואה את המורה שלו מעשנת או את המורה שלו מעשן ואומר, אוה, זו התנהגות מגניבה, הנה אני שונה מכל המגזר שלי, אלא על הפעם הזאת שהוא מתחיל להיות מכור לזה ולא יכול להתמודד בלי זה.

נועה חסון: בעצם אני חושבת שאנחנו צריכים ממש לשים את הדגש על איך אנחנו מדגישים שהתמכרות זה לא החוויה הכיפית.

נועה חסון: אני חוויתי מספיק בני נוער שנגמר להם הכסף לאלכוהול והם עושים הכול כדי להשיג עוד כסף לאלכוהול מרוב שהם היו מכורים.

נועה חסון: על זה אנחנו צריכים לשים את הדגש, על ההתמכרות, על הסכנה שזה מביא ולאו דווקא על איך שזה נראה ועל איך זה משתקף לנו.

נועה חסון: אני יכולה להגיד שהקורונה מאוד מאוד הגבירה, לפי איך שאני רואה את זה, את התופעות האלה של ההתמכרות וזה משהו שצריך לטפל בו.

מיכל וונש: תודה רבה, נועה.

מיכל וונש: אני רק מדברייך אוסיף עוד דבר וזה שההתנהגות המסכנות או נגדיר בחומרים שיש בהם את הפוטנציאל למכר, ככל שאנחנו מתחילים את השימוש בהם בגיל צעיר יותר ונחשפים בגיל צעיר יותר, גם אם אנחנו עוד לא מכורים, החשיפה הזאת היא זו שבסופו של דבר מה שמובילה להתמכרות.

מיכל וונש: חשוב מאוד להנגיש גם את הידע בנושא הזה, זה גם לא באשמת מי שמשתמש מתחת לגיל, היום אומרים 21, יש אומרים 25, המוח פשוט ממשיך להתפתח בצורה כזאת שהוא מתמכר, לא הבן אדם.

מיכל וונש: אין פה האשמה, יש פה מדע מאוד מאוד מוכר היום וגם על זה צריך, אני חושבת, לשים את הדגש כדי שבני הנוער יהיו מודעים לכך ויקבלו את ההחלטה הזאת מתוך תובנה שככל שמתחילים להשתמש בחומרים שיש בהם פוטנציאל למכר אחרי הגיל, יש מי שאומר 21, יש מי שאומר אחרי, סיום התפתחות המוח, לא משנה לדבר על ההחלטה על הגיל המדויק, אבל הסיכוי להתמכרות כשאתה מתחיל להשתמש אחרי גיל סיום התפתחות המוח, נקרא לו 21, קטן בעשרות אחוזים.

מיכל וונש: את זה גם חשוב מאוד להנגיש לבני הנוער.

מיכל וונש: אז תודה שאת מעלה את הנושא הזה ותודה שאת משתפת אותנו, שוב גם בנושא של הנגשת המידע לקהילות שונות בדרך שהקהילה יודעת לצרוך את המידע, כיוון שלא כולם נמצאים ברשתות החברתיות המסוימות, אולי הם נמצאים ברשתות חברתיות אחרות וצריך גם על כך לתת את הדעת.

מיכל וונש: אני שמחה שגורמי המקצוע נמצאים איתנו.

נועה חסון: אני רק אוסיף עוד משהו אחד בקשר למה שאמרת, צריך לשים לב מאיזה צורך בני הנוער באים לקחת את הסמים והאלכוהול, כל קהילה באה מצורך אחר.

נועה חסון: יש כאלה שבאים משעמום ובדידות, ויש כאלה שבאים כי הם רוצים לשבור את המסגרת שלהם.

נועה חסון: אנחנו צריכים לשים לב לזה ומתוך זה לטפל.

נועה חסון: זהו, תודה רבה.

מיכל וונש: תודה רבה, נועה.

מיכל וונש: עבד אלחלים חאג' יחיא נמצא איתנו, נציג החברה הערבית במחוז מרכז.

עבד אלחלים חאג' יחיא: כן.

עבד אלחלים חאג' יחיא: שלום.

עבד אלחלים חאג' יחיא: בוקר טוב.

עבד אלחלים חאג' יחיא: אני עבד אלחלים חאג' יחיא מטייבה, בן 16, נציג במועצת התלמידים והנוער העירונית ונציג במועצת התלמידים והנוער מחוז מרכז ומדריך מש"צ.

עבד אלחלים חאג' יחיא: מספרים ואחוזים של אנשים שמשתמשים בסמים בחברה הערבית גדול ממספרם בחברה היהודית.

עבד אלחלים חאג' יחיא: בימים האלה אין פיקוח על השימוש בסמים כמו שצריך ואין מודעות לקהילה.

עבד אלחלים חאג' יחיא: בעבר נערכה הוועדה להיאבק בשימוש בסמים, אך היום אנחנו נמצאים במעגל המהווה אי מודעות בעניין הזה בקרב בני נוער, כתוצאה מכך יש פער מדאיג מאוד בין מספרם של משתמשים בסמים היום ובעבר.

עבד אלחלים חאג' יחיא: אחת מהתוצאות בשימוש בסמים לבני נוער היא שהם יצטרכו להילחם בפשע בסביבתם.

עבד אלחלים חאג' יחיא: מה נעשה?

עבד אלחלים חאג' יחיא: כמה משפחות איבדו את היקרים שלהם, בנים, בנות, אימהות וחברים?

עבד אלחלים חאג' יחיא: זה פשוט עוזר לשימוש בסמים להתפשט, כל זה כתוצאה מחוסר החינוך והמודעות והמוסר.

עבד אלחלים חאג' יחיא: למשל אתמול גנבו שלושה נערים סיגריות בערך של 200,000 שקלים בירושלים.

עבד אלחלים חאג' יחיא: העוני במגזר הערבי, להרבה משפחות אין כסף בכלל, הכלכלה בהריסה במגזר הערבי, אין תקציבים.

עבד אלחלים חאג' יחיא: אם אנחנו חושבים על כל זה, סיבות רבות והתוצאה היא פשע, היא גניבה וחוסר מוסר, נימוס ואנושיות.

עבד אלחלים חאג' יחיא: אם כל ההורים באמת צופים ודואגים לבניהם, אם המורים בבתי הספר יעשו את המודעות הנכונה לתלמידים מגילאים קטנים אני חושב שיהיה מצב יותר טוב.

עבד אלחלים חאג' יחיא: אנחנו רק צריכים לייצר סביבה ריקה מאלימות, מפשע ושתהיה מלאה בחינוך, חיוך ואנושיות.

עבד אלחלים חאג' יחיא: כנציג בני הנוער בחברה הערבית לקחתי תשובות, פתרונות, מבני נוער, מכל בני הנוער הערבים, מהדרום עד הצפון.

עבד אלחלים חאג' יחיא: מה הם אמרו בדרך כלל?

עבד אלחלים חאג' יחיא: שאנחנו צריכים לעשות הדרכות, אנחנו צריכים לפרסם מודעות ואנחנו צריכים לעודד בני נוער להתרחק מהדברים האלה.

עבד אלחלים חאג' יחיא: עידוד.

עבד אלחלים חאג' יחיא: לפי דעתי כל הרע שקורה בחברה הערבית הוא רק תוצאה מחוסר חינוך, אז מה לעשות?

עבד אלחלים חאג' יחיא: המצב רע מאוד ובעלייה ותקופת הקורונה אפשרה למצב לגדול.

עבד אלחלים חאג' יחיא: למשל אני כתלמיד בכיתה י"א רואה בני נוער מדברים בסתר, למשל בני נוער אומרים מולוחיה על חשיש בבתי הספר, הם אומרים גלגלים על קנביס, הם משתמשים במילים אחרות כדי לתאר משהו ואז מורים צריכים להבין את השפה של בני הנוער.

עבד אלחלים חאג' יחיא: או למשל 25% מהחברה הערבית מתחילים להתמכר לסמים וחשיש וכל הדברים האלה אחרי שהם מתחילים לשתות אלכוהול, אז זה תלוי בזה.

עבד אלחלים חאג' יחיא: יש חוק שעובר קריאות בכנסת שמאפשר לבני נוער ולתושבים לעשן חשיש ומריחואנה.

עבד אלחלים חאג' יחיא: אני מתאר לעצמי שאהיה ברחוב ואראה חנות שמוכרת סמים או אראה תלמידים בבתי הספר שמעשנים חשיש וסמים, אין אכיפה, כי המדינה התירה את זה, הכנסת התירה את זה, אז מה אתם מצפים?

עבד אלחלים חאג' יחיא: אנחנו כבני נוער צריכים הדרכה, חינוך, לימוד ודאגה.

עבד אלחלים חאג' יחיא: תודה רבה לכם.

מיכל וונש: תודה רבה רבה, עבד.

מיכל וונש: אתה מעלה פה עוד נקודות נוספות, וגם הקשר ההדדי, לא רק שאנחנו צריכים לשמוע את בני הנוער כדי שאנחנו ננגיש את התכנים בצורה הנכונה יותר, אלא אנחנו צריכים להכיר את השפה האחרת, כמו שאמרתי בנוגע לווייפ ואתה העלית פה עוד מילים נוספות, שאנחנו חייבים לדעת שהשיח בינינו הוא באמת כזה שאנחנו כולנו יודעים על מה אנחנו מדברים ואנחנו חיים באותו עולם.

מיכל וונש: זה גם ברשתות החברתיות וגם מחוצה להן.

מיכל וונש: אני חושבת שזה נושא מאוד מאוד חשוב.

מיכל וונש: ומה שמאוד ברור לי ובולט, ואני כל כך שמחה שחבריי, גם מנסור וגם יוסי, נמצאים פה, זה שאם אנחנו לא צריכים קריאת השכמה לכל מה שמאחד בינינו והאחריות המשותפת שלנו, הוועדה הזו שוב ושוב, גם בסיורים שלנו וגם בדיונים שלנו, נותנת לנו את האחריות המוגברת הזאת לתת את הזרקור, לשים את הזרקור על כל מה שמאחד בינינו כדי למלא את המחויבות שלנו כלפיכם, האחריות המשותפת שלנו כלפיכם כולכם, כל בני הנוער שנמצאים פה איתנו היום, ללא הבדל יהודים וערבים, דתיים ושאינם דתיים, בכלל לא משנה.

מיכל וונש: ואני כל כך מודה לכם שאתם מהווים עבורנו את ההשראה ואת הדוגמה לכך.

מיכל וונש: אורטל נשיא, דוברת מועצת תלמידים ונוער במחוז תל אביב.

מיכל וונש: אורטל.

אורטל נשיא: שלום.

אורטל נשיא: קודם כל נכון, שמי אורטל נשיא, יושבת ראש ועדת דוברות ודוברת מועצת התלמידים והנוער מחוז תל אביב.

אורטל נשיא: אני מפתח תקווה, בת 17 אוטוטו.

אורטל נשיא: קודם כל אני מודה לך על ההזדמנות שאת נותנת לנו, המחוז שלי בעצם, להביע את הקול שלנו.

אורטל נשיא: אז ככה, אפתח בזה שאנחנו חייבים להבין שהחל מגיל קטן בני הנוער והילדים נחשפים לעולם הזה של אלכוהול וסמים.

אורטל נשיא: זה באמת נובע מנקודות נורא נורא חלשות וזה מתחיל מהמצב הנפשי שבני הנוער נמצאים היום.

אורטל נשיא: רובנו נשארים בבית ללא חינוך, ללא חינוך בלתי פורמלי וללא חינוך פורמלי תקין.

אורטל נשיא: זה יוצר מצב שהמצב הנפשי והרגשי של בני הנוער מידרדר מרגע לרגע.

אורטל נשיא: אין הרבה התעניינות, אין הרבה נגישות של בתי הספר, אפילו של המשפחה, ועקב זה שבני הנוער מרגישים שקשה להם זו פשוט דרך מפלט שלהם ישר לאלכוהול וסמים, למה?

אורטל נשיא: כי זה נראה להם הרבה יותר נגיש והרבה יותר קל לפנות לשם, למה?

אורטל נשיא: כי רוב בני הנוער היום מתעסקים בזה, כנראה נובע משעמום, נובע מחוסר נגישות של המשפחה.

אורטל נשיא: אני עכשיו אגע בנקודה נוספת שהיא מתקשרת לנקודה הקודמת.

אורטל נשיא: ברגע שלנו כבני נוער נעצרו כל המסגרות הבלתי פורמליות שמילאו לנו את החלל אנחנו ניגשים לדברים שהם לא באים לנו ביום יום, שישברו לנו את השגרה.

אורטל נשיא: כל זה מתרכז בהידרדרות של המצב הנפשי שלנו.

אורטל נשיא: אני כן חושבת, אני והמחוז שלי חשבנו, שצריך להתחיל בשיעורי הסברה כמה שיותר מוקדם, תחילת חטיבת הביניים, משם הכול מתחיל.

אורטל נשיא: כבר היום אפשר לראות שתלמידי כיתות ז' מתחילים לשתות ולעשן ואני חושבת שזה משהו שהוא לא תקין ואני באמת חושבת שאם נתחיל את זה עכשיו כמה שיותר מוקדם נוכל להגביר את המודעות ולעצור את זה ולגרום לבני הנוער לפנות לגורם שיתאים להם.

אורטל נשיא: רוב האנשים במחוז שלי או אני חושבת בישראל, אף אחד לא מכיר עמותה שהוא יכול לפנות אליה כשקשה לו.

אורטל נשיא: אני באמת חושבת שאפשר להעלות את המודעות הזאת של עמותות, אנונימיות אפילו, שבן נוער שקשה לו שיידע שיש לו למי לפנות.

אורטל נשיא: אם אין לו עזרה דרך בית הספר או דרך המשפחה שיהיה גורם שהוא יוכל לפנות אליו כשקשה לו, במקום לברוח לדרך מפלטית אז באמת הוא יוכל לפנות ולדבר עם מישהו.

אורטל נשיא: זה הכול, תודה רבה.

מיכל וונש: תודה, תודה רבה, אורטל.

מיכל וונש: אני רוצה להגיד שאת הארת, למרות שזה כבר עלה, את הזרקור למשהו שבעיניי חייבים להיות מודעים לו, לצד הקורונה הכלכלית והבריאותית אנחנו אל מול הקורונה הנפשית.

מיכל וונש: אם הקורונה הנפשית משקפת או בבואה של המשבר הגדול שהחברה הישראלית שרויה בו אני חושבת שהמצב או בריאות הנפש אצל בני הנוער היא הבבואה של כל החברה הישראלית.

מיכל וונש: חייבים לתת על כך את הדעת.

מיכל וונש: נמצאים גם הגורמים השונים שמקשיבים לכם ואני חושבת שחשוב לומר בהקשר הזה שאין דבר כזה ואקום.

מיכל וונש: הנקודה שאורטל העלתה עכשיו, את נקודת בריאות הנפש, אנחנו לא צריכים לחכות עד שהדבר הזה מתפוצץ לנו בפנים, דווקא בעידן שבו הכול נעשה בזום ודווקא עם הכלים שיש לנו היום, להנגיש את הטיפול הנפשי, קודם כל להפוך את הקושי הנפשי ללגיטימי כיוון שהיעדר או הוואקום הזה של מה שקורה קודם כל בבתים, אבל גם הוואקום הזה של היעדר מערכות חינוך פורמליות ובלתי פורמליות וגם היעדר המפגש החברתי שיוצר מצוקה נפשית מאוד גדולה אצל בני הנוער וזה ברור וזה לא צריך להפתיע אותנו, אנחנו יכולים וצריכים להיערך על מנת לשפר את מנגנון הטיפול בבריאות הנפש.

מיכל וונש: שוב, זו ההזדמנות שלצד המשבר, כי גם כך מערך בריאות הנפש במדינת ישראל, וההתמכרות זה חלק מזה, חייב לעבור שינוי תפיסתי עמוק ושיפור של כל המערכות הללו לטווח רחוק, תוכניות לטווח רחוק, לשיפור התוכניות האלה.

מיכל וונש: זאת ההזדמנות להתחיל את המהלך הזה.

מיכל וונש: אז תודה שאת מאירה על כך את הזרקור, אורטל.

מיכל וונש: אלינור קריכלי, יושבת ראש מועצת התלמידים והנוער הרשותית בקרית ים ונציגת מחוז חיפה.

מיכל וונש: אלינור, בוקר טוב.

אלינור קריכלי: בוקר טוב.

אלינור קריכלי: כפי שאמרת, אני אלינור קריכלי, בת 17, אני לומדת בכיתה י"ב בקרית ים, יושבת הראש ואני נציגת מחוז חיפה.

אלינור קריכלי: אז באמת תופעת השתייה מוכרת מאוד בקרב הצעירים במחוז שלנו ובשנים האחרונות היא הפכה לתופעה נרחבת ונפוצה מאוד בקרב בני הנוער.

אלינור קריכלי: גיל הצריכה של אלכוהול וסמים ירד לגיל 12 עם הגעתנו לחטיבת ביניים.

אלינור קריכלי: ההשלכות ידועות לכולם, הידרדרות לשימוש בסמים, אלימות קשה ונטייה לאובדנות וכמובן שלהשלכות האלה יש גם את השלכות הקורונה והשלכות הרשתות החברתיות.

אלינור קריכלי: כיום בני הנוער מתוחכמים יותר עם או בזכות הרשתות החברתיות, אנחנו יכולים להזמין אלכוהול מחנויות אלכוהול או מצעירים שמלאו להם 18 ושרוצים להרוויח קצת כסף ממכירת אלכוהול, בן נוער שמבקש לקנות את האלכוהול הופך לקהל יעד מבוקש והצורך להזדהות או לשמור על אתיות הולך ונעלם כאשר מדובר בכסף וכאשר מדובר ברכישה פחות מפוקחת.

אלינור קריכלי: המשטרה לא חדשנית במיוחד כאשר מדובר ברשתות החברתיות ולכן קל לבני הנוער להשיג אלכוהול דרך הרשתות החברתיות.

אלינור קריכלי: עם בוא הקורונה והסגר הסתגרנו בבית וחיפשנו מקום מפלט.

אלינור קריכלי: תלמידים שהתקשו נשרו מהלימודים ופנו ישירות אל עולם הסמים והאלכוהול.

אלינור קריכלי: התלמידים שלא נשרו מהלימודים מצאו מהר מאוד את עצמם בשגרה של חוסר אונים וחוסר מעש ומצאו את האלכוהול כפתרון מהיר ויעיל.

אלינור קריכלי: בנוסף לתחושה של חוסר מעש וחוסר אונים, לחץ הבגרויות והפער הלימודי שנצבר אינם תורמים לסיטואציה ואף מקשים עלינו כך שמקום המפלט הראשוני יהיה שימוש בסמים ואלכוהול.

אלינור קריכלי: היעדר החינוך הפורמלי והבלתי פורמלי שהיוו לנו שגרה הפכו למעמסה נפשית שמקשה עלינו יותר בכל יום שהמסגרות הללו אינן מתקיימות.

אלינור קריכלי: הפתרון שמוצע לא צריך להיות איסור או נזיפה על בני הנוער, אלא לתת כלים להתמודדות, מה אני עושה עם חבר שהשתכר, איך אני עוזר לחבר שלי להתמודד כשמצב הרוח שלו ירוד והוא רוצה לפנות לאלכוהול בשביל לשפר את מצב הרוח.

אלינור קריכלי: אז הפתרון הוא לא איסור אלא התמודדות.

אלינור קריכלי: חשוב להדגיש שהיום יש הרבה גורמים מסביבו של בן הנוער אשר מחזקים את תחושת חוסר האונים וגורמים לו לברוח למקום נוח, בטוח בו אפשר לשכוח מהדאגות והבעיות.

אלינור קריכלי: הרבה בני נוער מוצאים את המקום הזה בתמיכת אלכוהול וסמים קלים או קשים אשר הפכו לזמינים ונגישים בגלל הרשתות החברתיות והתפתחותו של ענף הסחר הלא חוקי.

אלינור קריכלי: עלינו לחשוב ביחד על פתרונות יעילים הן לטווח הקצר והן לטווח הארוך על מנת לצמצם את התופעה המסוכנת הזו.

מיכל וונש: תודה, אלינור.

מיכל וונש: אני חושבת שאת מעלה עוד נקודה שהיא כבר כן עלתה, היא גם נוגעת לאלכוהול וגם לכל הנושא שאנחנו צריכים לתת עליו את הדעת, אנחנו חברי הכנסת ואנחנו גורמי המקצוע, והיא מה קורה כאשר חומר ממכר הופך להיות חוקי, אלכוהול בהקשר הזה, הירידה ההולכת ונצפית של גיל הצריכה, שכמובן זה לא חוקי לצרוך אלכוהול בגיל 12 אבל האלכוהול עצמו הוא מצרך חוקי והגיל הולך ונהיה צעיר יותר.

מיכל וונש: צריך לתת על כך את הדעת גם אל מול תהליך הלגליזציה שמדברים עליו.

מיכל וונש: וגם אני רוצה לומר, קודם כל הקריאה שלך לכלים ולמחויבות שלנו לכלים, היא נשמעת בהחלט, אני כן רוצה לפנות לידידי מנסור עבאס, אנחנו דיברנו ואני חושבת שחייבים לקיים דיון משותף על הקשר שבין האלכוהול לאלימות וזה מאוד מאוד חשוב.

מיכל וונש: את מעלה פה נקודה שעלתה בוועדה הזאת בהקשר הזה, דווקא לאלכוהול יש קשר ישיר, אנחנו יודעים, בין צריכתו לבין התנהגות אלימה, גם בתוך המשפחה, גם להתנהגויות אלימות אחרות ועד כדי מחזות זוועה שראינו אותם בכל מיני הקשרים קשים מאוד של אלימות מינית.

מיכל וונש: אני חושבת שאת מעלה ומחדדת שוב את החשיבות של להבין שרק בגלל שחומר ממכר הופך להיות חוקי זה לא פוטר אותנו מאחריות, נהפוך הוא, זה מגביר את האחריות שלנו, של המודעות, מה הם הכלים הדרושים ומהי המציאות אל מול השימוש באותם חומרים ממכרים, במקרה הזה אלכוהול.

מיכל וונש: אז תודה רבה שאת מעלה גם את זה וזה שזה אתגר גדול שלנו גם היום.

מיכל וונש: אופק ראובני, יושבת ראש מועצת התלמידים והנוער המחוזית במחוז ירושלים.

מיכל וונש: בוקר טוב, אופק.

אופק ראובני: שלום לכולם.

אופק ראובני: ברצוני להודות קודם כל לחברת הכנסת ושאר משתתפי הוועדה באמת על הזכות להביא זווית טיפה שונה של המצב של בני הנוער במדינה כרגע, לא דרך עיניים מבקרות, לא דרך עיניים שמתבוננות מהצד, אלא פשוט חוות דעת על מה שקורה כרגע ועיניים שחוות את האופן הזה באופן יום יומי.

אופק ראובני: בתקופת הקורונה בני הנוער עומדים בפני אין ספור קשיים כאשר האחד, שבעיניי הוא המשמעותי ביותר ושאני רוצה להתמקד בו בדבריי, הוא באמת הקושי הנפשי שנוצר מהמצב שאנחנו נמצאים בו כרגע, או מתגבר או נוצר באופן כללי, שגורם ומשפיע על צריכת החומרים המסכנים בקרב בני הנוער.

אופק ראובני: אני מאמינה שהשאלה שאנחנו באמת צריכים לשאול כרגע היא מה מוביל את בני הנוער לשימוש בחומרים מסכנים, איזה דבר נותן להם את הדרייב ללכת ולהשתמש בדבר שהם יודעים שיכול להזיק להם.

אופק ראובני: עלינו להסתכל על המציאות הנוכחית בשעת הקורונה שלא עומדת להיעלם בזמן הקרוב ולקחת בחשבון את כל האספקטים, כולל הנפשי המנטלי וכך גם את הלחץ החברתי, בעצם הלחץ החברתי כרגע משפיע על כלל בני הנוער ולא משנה מה תמיד יהיה את הקושי להגיד לא.

אופק ראובני: אנחנו רואים עלייה חדה בנתונים של ההתנהגויות הסיכוניות והחמרה או התפתחות של הפרעות נפשיות למיניהן, במיוחד בזמן הסגר הממושך, ובחלק גדול מהמקרים כאשר בני הנוער נמצאים ברמות שונות של סיכון בכל פן שהוא הפנייה הקלה ביותר היא אל סמים ואלכוהול ואל חומרים מסכנים.

אופק ראובני: בני הנוער זועקים אלינו לעזרה, העלייה באחוזים של בני נוער שפונים לעזרה נפשית כרגע ובשימוש של חומרים מסכנים הוא מרקיע שחקים ואנחנו רואים זאת יום אחרי יום בהתנהגויות סיכוניות שמושפעות לגמרי מהמצב הנפשי ומהלחץ החברתי שבכל יום בני הנוער אמורים להתמודד איתו.

אופק ראובני: הנתונים שמראים כרגע על התאבדויות בשל המצוקה הנפשית וההחמרה והייצור שלהן בשל הסגר מתקשרים ומעמידים את בני הנוער בסכנה משמעותית.

אופק ראובני: אני רואה מחויבות לציין כי ההתמכרות לחומרים מסכנים היא הפרעה שמתפתחת ואין לנו שום דרך להתייחס אליה כדבר מגונה ולהאשים את הנפגעים ממנה.

אופק ראובני: עלינו להבין מה הביא להתחלת השימוש שלהם בחומרים המסכנים ולמצוא את הדרכים לשפר את זה ולתת להם את המקום שמגיע להם כדי לקבל עזרה.

אופק ראובני: לכל אחד מגיעה האפשרות לקבל עזרה ואני חושבת שיש לנו פה באמת מקום לעזור כל עוד נבין מה הגורם.

מיכל וונש: את צודקת, אני אתחיל מסוף דברייך ותודה על זה, לא רק שלכל אחד מגיעה הזכות, אלא שעלינו מוטלת החובה לתת את העזרה הזאת לכל אחד.

מיכל וונש: הנושא של התמכרות, שאנחנו נמצאים בפער מאוד גדול ובאמת בגלל זה אני הארתי על כך את הזרקור, מדינת ישראל נמצאת היום בפער מאוד גדול של ההכרה בהתמכרות באמת כהפרעה נפשית שהולכת ומתפתחת עם הזמן, אגב שניתן גם לאתר אותה ושיש את הכלים לסמן את מי שמועד וגם לא אמור להרגיש.

מיכל וונש: תחשבו שאם מישהו חולה במחלה כלשהי אז אנחנו מאשימים אותו על כך שהוא חולה בה וזה מה שקורה בנושא ההתמכרויות.

מיכל וונש: העלית עוד נושא מאוד חשוב וזה הלחץ החברתי שתמיד קיים, בטח ובטח בגילאים הללו שאנחנו מדברים עליהם, אבל כשהוא בא במקביל למקום של קושי נפשי וקושי נפשי יכול להיות מחרדה ועד דיכאון, הוא לא חייב להיות הפרעה נפשית שמוגדרת בצורה חמורה, וכדי שאנחנו נכיר קודם כל שחרדה ודיכאון הם באמת קושי נפשי, הם לא פחותים מדבר אחר, חייבים להתחיל להכיר בכך וכשזה בא במקביל ללחץ החברתי שאנחנו מכירים מתקופות אחרות שבהן אולי יש חוסן יותר גודל, אז אדרבא, זה מסביר את הנתונים ההולכים וגדלים.

מיכל וונש: ואני אומר, אנחנו יודעים את הנתונים, אנחנו רואים שמספר הפניות עולה ומה שמדאיג אותי בעיקר זה שאלה הפניות שאנחנו יודעים עליהן, זאת אומרת מנתונים שמגיעים אלינו מער"ן, לגבי פניות, ומנתונים שמגיעים אליי מהורים שיודעים שהילדים שלהם פונים יותר במצוקות נפשיות, אלה בני הנוער וגם המבוגרים שפונים לסיוע, והם לא ממש אינדיקציה לכל מי שזקוק לסיוע ולכלים הללו.

מיכל וונש: אז תודה שאת מאירה את הזרקור שוב על הנושא הזה.

מיכל וונש: אני מקווה שכל הגורמים שנמצאים איתנו פה בזום יוכלו לתת את הדעת גם לנושאים הללו.

מיכל וונש: אנחנו לא ניתן את המענים היום, אנחנו בעצם מעלים את הנושאים היום ואנחנו נקיים בהחלט דיוני המשך גם עם הגורמים שנמצאים פה איתנו היום.

מיכל וונש: אוריה וייל, נציגת המגזר הדתי במחוז ירושלים ומינהל החינוך.

מיכל וונש: בוקר טוב, אוריה.

אוריה וייל: בוקר טוב.

אוריה וייל: אני אציג את הדעה והסביבה של הנוער הדתי לאומי.

אוריה וייל: אז כמו שאמרת, קוראים לי אוריה וייל, סיו"ר מחוזית במחוז ירושלים, אני גרה בגוש עציון, ויוצא לי באמת לראות ולהיות שותפה בכל העניין הזה והמאבק הזה גם בגוש.

אוריה וייל: אני יכולה להגיד שאני מכירה את נושא ההתמכרויות גם אצלי מהבית באופן אישי, אבל אני לא אכנס לזה יותר מדי.

אוריה וייל: מה שכן יש לי כמה נקודות שכן אני ארצה להעלות, ביניהן נוער דתי נקלע בין שני מוקדים, הוא כאילו איפה שהוא האמצע, כמובן שמעליו יש סקאלות, אבל הוא איפה שהוא נמצא באמצע בין המגזר החרדי לבין המגזר החילוני והוא איפה שהוא במקביל למגזר הערבי שגם שם יש לא מעט עניינים עם אלכוהול וסמים אחרים.

אוריה וייל: מבחינתי, איך שאני רואה את זה, אלכוהול בסופו של דבר זה גם סם כלשהו, זה חומר מסוכן, זה חומר ממכר, ועל זה אני כן רוצה להביא כמה נקודות.

אוריה וייל: הנקודה הראשונה היא, כמו שכבר נאמר כאן לפניי, בסופו של דבר כל אדם ברגע שאומרים לו אסור הוא רוצה לעשות את זה מתוך אינסטינקט אנושי והישרדותי ולכן המקום שלנו פה זה לבוא ולהגיד איך משתמשים, איך עושים וששם באמת אותו בן נוער יחליט האם הוא משתמש או לא.

אוריה וייל: אני רוצה להגיד שאני לא חושבת שזו הבעיה העיקרית.

אוריה וייל: אני חושבת שהבעיה העיקרית זה העובדה שהנוער הגיע לשם.

אוריה וייל: ברגע שהנוער הגיע לשם כנראה שיש בעיה שהיא שורשית הרבה יותר, זאת אומרת אדם לא מרצונו החופשי מגיע והורס את הגוף שלו, כנראה יש גורם שהוא חיצוני או עמוק יותר, בין אם זה, כמו שאופק אמרה לפניי, הפרעות נפשיות כלשהן, אפילו חרדות, עניינים בבית, לבין אם זה באמת אפילו לחץ חברתי, זה יכול להגיע מכל דבר וגורם כלשהו.

אוריה וייל: אם נמצא את השורש ונטפל בו באופן אוטומטי גם התופעה הזו של שימוש בחומרים מסוכנים תרד.

אוריה וייל: אני חושבת שבסופו של דבר זה המקום להכשיר אנשי מקצוע למיניהם, עו"סים, פסיכולוגים, יועצים, אנשי חינוך, שבעצם יוכלו ככה לסייע ולהיות שם בשביל הנוער.

אוריה וייל: הקורונה לא יצרה איזה שהיא מציאות חדשה, המציאות הזאת הייתה קיימת והקורונה הגבירה וחיזקה את זה והציפה את הדברים למעלה, שפתאום שמים לב שהגיל יורד מבחינת הצריכה, או פתאום רואים שיש הרבה יותר מקרים של אובדן הכרה והתאבדויות ומוות מאותם חומרים מסוכנים.

אוריה וייל: אני חושבת שבכוחה של הוועדה כן להחליט ולהוסיף ולחוקק חוקים נוספים וסעיפים נוספים באותו עניין ואני באמת קוראת לכם לעשות את זה, באמת לפני שיהיה מאוחר מדי.

אוריה וייל: נקודה חשובה שחשוב לי להעלות זה העניין של מעגל.

אוריה וייל: בעצם כל העניין הזה זה איזה שהוא מעגל שגם אנחנו כחברה, ואני כסיו"ר מחוזית, אני מנסה לעבוד על זה עם עצמי, העניין הזה שאדם שמידרדר לסמים, לא משנה אם זה בן נוער או אדם מבוגר יותר, ההתמכרות שלו ועצם השימוש שלו באותם חומרים מסוכנים מביא אותו למצב שגם כאשר הוא משתחרר מכל ההתמכרות הזאת ונגמל החברה עדיין רואה אותו כשונה ובסופו של דבר זה גורם לזה שהוא מרגיש לא בנוח או הוא לא מתקבל לעבודות כי הוא נקי מסמים כלשהם ובעצם הוא חוזר לאותו מעגל כי זה הדבר היחיד שמכניס לו משכורת או דברים אחרים, הרגשת ריקנות וכו'.

אוריה וייל: זה כן דבר אחרון שרציתי להגיד.

אוריה וייל: תודה רבה על ההזדמנות.

מיכל וונש: תודה רבה, אוריה.

מיכל וונש: אני רוצה לתת לעוד שני נציגים של בני הנוער לדבר ואז נשמע מהגורמים.

מיכל וונש: אני חושבת שזה חשוב מאוד, אז אני כבר אומרת לכולם, מי שנמצא מהמשרדים השונים, אנחנו ניקח את הזמן כדי לשמוע עוד שני בני נוער שנמצאים איתנו.

מיכל וונש: אני רוצה לומר קודם שהעלית נקודה שוב, או חידדת אותה, הדגש הוא לא על כן או לא, הוא לא בעד או נגד, הוא באמת על כיצד, על איך, וזאת האחריות שלנו כחברה להנגיש לכם, לכולנו את הכלים להבין כיצד וכמובן מה ההשלכות של הכיצד הזה.

מיכל וונש: הנושא הנוסף, שמאוד חשוב לי לומר פה ואת נגעת בו ואחרים גם נגעו בו, זה בעצם שצריך טיפול רצף מאוד מאוד גדול.

מיכל וונש: אני אומר שכבר הוועדה בראשותי זיהתה את ההכרח לקמפיין, לתוכנית לאומית שתשנה את התודעה, קודם כל כצעד ראשון, אגב זה מבוסס נתונים, אנחנו יודעים היום שללא שינוי התודעה והפחתת הסטיגמה לכל המנעד, גם לסיבות הנפשיות, בין אם זה חרדה או בין אם זה אתגרים נפשיים גדולים יותר או חמורים יותר שהובילו להתמכרות, עד שאנחנו נצליח כחברה לשנות את התודעה ולהוריד את הסטיגמה אנחנו גם לא נצליח לייצר את כל הרצף הטיפולי הנדרש.

מיכל וונש: זה בהחלט רק הצעד הראשון, הוא לא נוגע בכל התוכנית הנדרשת כמו שהתייחסת אליה, גם ההכשרה של כל הצוותים וכו'.

מיכל וונש: אני רוצה לאפשר לרן ולהדס.

מיכל וונש: רן הוא יושב ראש מועצת התלמידים והנוער המחוזית ממחוז דרום.

מיכל וונש: אני רוצה רק לומר לפני שאנחנו ממשיכים, למקרה שלא יהיה מספיק זמן, נמצאת איתנו המועצה לשלום הילד שחשוב לה מאוד מאוד לומר, מיטל שנמצאת איתנו פה בזום, שכן מפעילים קו לפניות של ילדים ובני נוער, אפשר גם להגיע אליהם דרך הפייסבוק.

מיכל וונש: אנחנו חייבים למצוא את הדרך להנגיש את זה לכל בני הנוער, לא רק למי שנמצא פה במקרה היום בזום.

מיכל וונש: אנחנו נדבר גם על זה, איך מנגישים את זה בצורה טובה יותר, אבל באמצעותכם, כיוון שאתם מחוברים מאוד לשטח אני רוצה שכן תדעו שיש קו לפניות של ילדים ובני נוער.

מיכל וונש: אם יש התייחסות ספציפית לכך, אולי גם נשמע אותה.

מיכל וונש: רן, תורך.

רן שי: בוקר טוב לכולם.

רן שי: לפני הכול אני רוצה להודות על הכינוס של הוועדה הזאת, להודות לוועדה, לך, חברת הכנסת קוטלר וונש, זה מאוד חשוב לדעתי.

רן שי: אני רוצה להתייחס לכמה נקודות.

רן שי: הנושא הראשון, כמו שנאמר פה, מבחינת המורים.

רן שי: אני חושב שהמורים צריכים להוות איזה שהוא מודל לחיקוי בנושא הזה.

רן שי: לא לנסות להסתיר את זה שהם מעשנים, אבל גם לומר שהם מתמודדים עם זה.

רן שי: חשוב לראות את זה גם בעיניים של התלמידים והנוער.

רן שי: לגבי הלגיטימיות של אלכוהול וסמים וזה, אני חושב שלהתייחס לאיך זה חשוב, אבל לשים לב שבתהליך של האיך אנחנו לא נותנים לגיטימציה לכן.

רן שי: זה מאוד חשוב להדגיש את זה.

מיכל וונש: בהחלט.

רן שי: ואני רוצה גם להתייחס ללמה זה קורה.

רן שי: ברגע שאנחנו נדבר רגע על למה זה קורה, שיש את האתגרים הנפשיים, אני חושב שלפני שזה מגיע לדיכאון וחרדה, שזה באמת הצעד לפני ההתמכרויות, צריך לשפר את המענה הפסיכולוגי ייעוצי ודיסקרטי בתוך בית הספר, עוד בהתחלה, עוד כשזה אתגרים קטנים של התלמיד, שזה יכול להיות לחץ לימודי, זה יכול להיות כל דבר בחיים שלו שהוא צריך מישהו שיקשיב לו, מישהו שיהיה שם לצדו.

רן שי: אני חושב גם שהמסגרות הבלתי פורמליות יכולות להיות חלק מאוד גדול מהפתרון כי בסופו של דבר שם אני חושב שהחינוך הערכי והחינוך המונע מגיע שם לידי ביטוי בצורה הכי הכי חזקה.

רן שי: אני חושב שהמסגרות הבלתי פורמליות הן בדיוק הדבר שאנחנו צריכים לשים עליו את הדגש, במיוחד עכשיו בתקופת משבר הקורונה.

רן שי: זה חובה, מבחינתי בלי זה יהיה לנו מאוד קשה להתקדם.

רן שי: ורק נקודה אחרונה, שמאוד מאוד חשוב לי לומר, על העניין של החברה הבדואית, אצלי במחוז.

רן שי: אני חושב שהעניין של התשתיות חשוב מאוד שיהיה על סדר היום ובלי שתהיה פה איזה שהיא החלטת ממשלה או החלטה של הכנסת לשפר את התשתיות וגם לבצע אותה אנחנו כל הזמן נהיה באיזה שהוא גלגל מתמשך שהתמכרויות זה חלק מההשלכות שלו וחשוב לשים גם את זה על סדר היום.

רן שי: תודה רבה.

מיכל וונש: תודה רבה, רן, אתה מעלה סוגיות נוספות שקשורות גם למגזר הבדואי ולמגזרים השונים שעלו, כל אחד בהקשר שלו, וזה חשוב מאוד להתייחס לכך.

מיכל וונש: אני אומר שגם העלית, ובצדק, את המסר המורכב יותר, שאני לא מתכוונת לכן ולא, האם זה טוב או רע, אלא חשוב מאוד שמי שמחליט לצרוך חומרים ממכרים או פוטנציאלית ממכרים יידע מה ההשלכות והכיצד זה מאוד חשוב.

מיכל וונש: נכון שהסכנה לכאורה בכך זה שמבינים מזה שאם זה חוקי אז זה גם בסדר, אז זה גם מותר, אז זה גם בריא, ששם יש מין מסר הרבה יותר מורכב ובאמת חשוב שהגורמים השונים ייתנו את הדעת על הצורה הנכונה להנגיש גם מסרים מורכבים ולא רק בעד או נגד.

מיכל וונש: רק יותר התכוונתי לכך שאנחנו לא נלחמים ב-, אלא מכירים במציאות ומתמודדים איתה.

מיכל וונש: הדס פרג'ון, נציגת המגזר הדתי במחוז הדרום ואז אנחנו נעבור בזמן שנותר להתייחסות הגורמים השונים שנמצאים.

מיכל וונש: בוקר טוב, הדס.

הדס פרג'ון: בוקר טוב.

הדס פרג'ון: קודם כל תודה רבה על ההזדמנות להשמיע את הקול שלנו.

הדס פרג'ון: אני הדס, כמו שאמרת, אני בת 16, אני הדוברת של מחוז דרום ואני מדריכה בבני עקיבא.

הדס פרג'ון: אני לומדת באולפנה ובאזור שלי רוב בתי הספר שלי נפרדים, בישיבות, אולפנות, תיכונים דתיים.

הדס פרג'ון: בפעמים שדיברתי על הנושא עם החברים שלי בישיבות ובאולפנות הבנתי שיש פער נורא נורא גדול בין בתי הספר של הבנים לבתי הספר של הבנות.

הדס פרג'ון: אצל הבנים זה הרבה יותר מקובל.

הדס פרג'ון: בישיבות ובתיכוניים הדתיים לבנים אנחנו שומעים משפטים כמו זה נורמלי או ככה זה, או אין מצב שלא יהיו כמה צורכים בשכבה.

הדס פרג'ון: השוני היחיד זה ההתייחסות של בית הספר למצב.

הדס פרג'ון: ברוב בתי הספר מעלימים עין, לא מתייחסים יותר מדי, המורים לא באמת שמים לב, אבל אחד החברים שלי סיפר שבזכות הקשר האישי עם ראש הישיבה הוא יצא מההתמכרות שלו וגם הרבה תלמידים, חברים שלו, יצאו משם.

הדס פרג'ון: אני חושבת שקשר אישי עם המורים, עם צוות ההנהלה והצוות החינוכי יכול לעשות שינוי מטורף.

הדס פרג'ון: לכן כשאומרים שמורים מעשנים בשער, תסלחו לי, אבל זה באמת אבסורדי.

הדס פרג'ון: אני אתייחס לסרטון שראינו בהתחלה, אחד מבני הנוער אמר: אין מה לעשות וכשאין מה לעשות פונים לזה.

הדס פרג'ון: אני חושבת שבמיוחד בתקופת הקורונה, עם הסגר ועם הניתוק החברתי, התפקיד שלנו, בתור בני נוער או שלכם בתור הוועדה, זה למצוא מה לעשות, למצוא תחומי תעסוקה לנוער.

הדס פרג'ון: בתור מדריכה בבני עקיבא אני חושבת בדיוק כמו שרן אמר, המסגרות הבלתי פורמליות יכולות לעשות שינוי ענק.

הדס פרג'ון: ויותר מזה, אני חושבת שצריך לקטוע את זה בגיל צעיר, גם המעבר בין היסודי לחטיבה וגם המעבר בין החטיבה לתיכון הוא קריטי וצריך להתייחס אליו דווקא בנקודות האלה לפני שנכנסים לזה בגדול.

הדס פרג'ון: זהו, תודה רבה.

מיכל וונש: תודה רבה, הדס.

מיכל וונש: אני חושבת שגם את מחדדת את הנושא של המסגרות הבלתי פורמליות כאמצעי מאוד מאוד חשוב, אנחנו נשמע גם מהם וגם נמשיך לתת על כך את הדעת וגם את הנושא של המעברים בין הגילאים ואולי המחשבה שלנו המוטעית ואנחנו מגיעים כבר בעצם מאוחר מדי בהנגשת המידע.

מיכל וונש: אנחנו מסיימים את הפרק הראשון ואם יש בני נוער שרצו להעלות נקודות נוספות אז, בבקשה, תמצאו את הדרך לאסוף, דביר, את המידע מהם, את הנתונים הנוספים, כיוון שאני רוצה לאפשר למשרדים השונים שנמצאים איתנו פה להגיב.

מיכל וונש: אני מניחה שלא כולם יספיקו, אבל אני מקווה שכולם השכילו מהשעה פלוס האחרונה, אני חושבת שאני בטח ובטח השכלתי ומרגישה שזכינו לדור כזה וגם שיש לנו אחריות כבדה מאוד במשמרת שלנו למענם ולמעננו ולמען עתידנו.

מיכל וונש: ממשרד החינוך נמצאת פה קרן.

מיכל וונש: אנחנו נתחיל עם משרד החינוך.

מיכל וונש: בוקר טוב.

מיכל וונש: ואני מבקשת מהגורמים באמת להתייחס כמה שיותר למה שנאמר פה ואולי אנחנו גם נמשיך את הדיון כיוון שזה יהיה ממש על קצה המזלג בהקשר הספציפי.

קרן רוט איטח: בוקר טוב לכולם, אני גם מודה לך על ההזדמנות לשמוע את הנוער ולהביא באמת דיון שלא מדבר על הנוער אלא מתייחס עם הנוער ושומע את הקול שלהם.

קרן רוט איטח: אני מאוד גאה בקולות שנשמעו כאן.

קרן רוט איטח: אני רוצה להתייחס למספר נקודות שעלו כאן

קרן רוט איטח: גם על ידך וגם על ידי בני נוער.

קרן רוט איטח: אחת השאלות שעלו, ואחר כך גם התייחס לזה הנציג מבאר שבע, רן, זה לגבי השאלה של איך אנחנו עושים את תוכניות המניעה ואיך אנחנו מנחים את הילדים באיך להשתמש ואני רוצה לשים סימן שאלה על הדבר הזה ואני רוצה לומר שמתוך הבנה ומתוך היכרות של השפעות השימוש בחומרים בגיל ההתבגרות אנחנו צריכים להבין וצריכים לנקוט בעמדה ששימוש בחומרים בגיל ההתבגרות הוא לא טוב, הוא מסוכן והוא לא מומלץ למתבגרים.

קרן רוט איטח: לא משנה אם זה חוקי או לא חוקי, שאלת החוקיות פה פחות חשובה, לבני נוער ההשלכות של זה הן הרסניות.

קרן רוט איטח: בנוגע להשפעות החברתיות ואיך זה משפיע על ההתנהגות, אנחנו צריכים לקחת בחשבון שגם התהליכים החברתיים משפיעים על ההתנהגות של בני הנוער, ולמה אני מתכוונת?

קרן רוט איטח: אנחנו לא יכולים להתעלם מהשיח הציבורי שמנרמל את השימוש בקנביס, את התהליכים שהמחוקק מוביל ללגליזציה, זה לא נופל על אוזניים ערלות, בני הנוער שומעים ומבינים את המסר ולא חושבים שיש פה בעיה עם ההתנהגות הזו ולכן יש לנו אחריות מאוד מאוד גדולה להוביל את התהליכים האלה כשלוקחים את בני הנוער בחשבון.

קרן רוט איטח: כמו שבני הנוער אמרו, הכתבה שצפינו בה בתחילת הדיון, היא כתבה שמציגה תופעה מאוד מאוד מדאיגה, רק שלצערי הקורונה שמה זום-אִין על התופעה, זאת לא תופעה שמתחילה בקורונה, היא לא נגמרת בקורונה, היא מתחילה גם קודם.

קרן רוט איטח: אנחנו מודעים ומכירים את התופעות האלה של בני נוער שמעורבים בשימוש בחומרים.

קרן רוט איטח: אנחנו כן עושים המון תוכניות החל מגיל צעיר בכוונה לפתח את כישורי ההתמודדות החל מגיל צעיר ולא כשזה מגיע לתיכון כשזה כבר מאוחר מדי כשאנחנו מנגישים את החומרים בהתאם לשלב ההתפתחותי.

קרן רוט איטח: אני מבינה שלא כל בני הנוער שנמצאים כאן נחשפו לתוכניות החינוכיות ועל כך אני מאוד מצרה, אבל בהחלט יש תוכניות מאוד מאוד מוקפדות של המשרד בנושאים האלה.

מיכל וונש: קרן, אני חושבת שמה ששמענו שהן לא רק שלא בהכרח הגיעו אליהם, אלא זה שהן לא בהכרח מדברות את השפה שלהם.

מיכל וונש: לא נרחיב על כך את הדיון היום, אבל אני חושבת שעל כך צריך לתת את הדעת.

קרן רוט איטח: אנחנו לא נרחיב על זה את הדיון, אבל בהחלט מערכת החינוך זאת לא מקשה אחת, יש בה המון המון גוונים, יש לנו התייחסות למגוון האוכלוסיות.

קרן רוט איטח: אחת התוכניות שאנחנו מאוד גאים בה והיא גם צוינה על ידי חבר הכנסת, תוכנית של מנהיגות נוער.

קרן רוט איטח: הייתי מאוד שמחה לשמוע גם מה בני הנוער מציעים לנו לעשות, מה הם חושבים שכדאי לנו לעשות כדי להגיע ולהשפיע בצורה יותר אפקטיבית על בני הנוער.

קרן רוט איטח: נמצא פה בדיון עמירם שמאי, הוא נציג בית ספר שמעון בן צבי מגבעתיים, שהוא פעיל בתוכנית 'עמיתים ומשפיעים', מנהיגות נוער, אני חושבת שאם תינתן לו אפשרות להביא גם את נקודת המבט שלו גם הוא יוכל לתת איזה שהיא פרספקטיבה נוספת למה שבני הנוער אמרו.

קרן רוט איטח: ושוב אני אומרת, אנחנו עושים תהליך עם מועצת התלמידים והנוער הארצית ואנחנו מאוד נשמח לשמוע מה הם מציעים לנו כמערכת לעשות על מנת לייצר תוכניות יותר אפקטיביות.

קרן רוט איטח: (היו"ר מנסור עבאס)

מנסור עבאס: תודה לך.

מנסור עבאס: אני מחליף את מיכל.

מנסור עבאס: יורם שליאר.

מנסור עבאס: אתה נמצא איתנו?

מנסור עבאס: כן.

מנסור עבאס: תציג את עצמך בבקשה לפרוטוקול ותוכל להשתתף בדיון.

יורם שליאר: שלום, קוראים לי יורם שליאר, אני פסיכולוג חינוכי מומחה ושמחתי לשמוע את העמיתה שלי כאן, את קרן רוט, שאנחנו עובדים ביחד הרבה שנים.

יורם שליאר: אני משמש כעת כיושב ראש הסתדרות הפסיכולוגים בישראל ועוסק מעל 40 שנה במניעת סמים ואלכוהול, עוד מהתקופה שהייתי מדריך נוער ומדריך בנח"ל ואני שמח לשמוע כאן את בני הנוער.

יורם שליאר: נכנסתי לפגישה הזאת לא כדי לדבר, אלא בעיקר כדי לשמוע.

יורם שליאר: אני חושב שנגעו כאן בנושאים מאוד מאוד חשובים.

יורם שליאר: ראשית אני הערתי על העובדה שכתוב בכותרות 'שימוש בחומרים אסורים', צריך להיות כתוב 'שימוש בחומרים מסוכנים' כי הניקוטין הוא לא אסור, האלכוהול הוא לא אסור, אגב גם לילדים בני 12 אין איסור לשתות, יש איסור למכור, וזאת הערה ראשונה.

יורם שליאר: אני בשותפות ובעבודה עקבית של הרבה שנים עם משרד החינוך וגם בפיתוח תוכניות מניעה חושב קודם כל שאני אתייחס רגע לנושא של הלגליזציה וגם למה שאמר אחד הנערים פה, או כמה דיברו על זה פה, שצריך להסביר איך להשתמש נכון ואמר כאן אחד הנערים, בצדק, שכשמדברים על איך להשתמש נכון נותנים לגיטימציה וצריך לשים לב לעניין הזה.

יורם שליאר: אני חושב, כאיש חינוך, כפסיכולוג חינוכי, כל מורה בבית ספר צריך שתהיה לו עמדה לגבי שימוש בחומרים מסוכנים וגם היכולת לקיים שיח עם הילדים.

יורם שליאר: זה לא עניין של מומחים, אין מומחים בכל בית ספר לעניין הזה, זה מומחים לחיים, זה מומחים להתמודדות ואין ספק שהסיבה המרכזית לשימוש בחומרים פסיכו-אקטיביים וחומרים מסוכנים היא נושא של בריחה, של אסקפיזם.

יורם שליאר: נכון, הקורונה מעצימה את זה, כי יש עכשיו עוד יותר דברים שצריך להימנע מהם או לברוח מהם, אבל עדיין אני חושב שאנחנו צריכים לעסוק בחוסן הנפשי וביכולת של בני נוער להבין שמה שהם עושים זה אסקפיזם, שאסקפיזם מסוכן ושזה האנטיתזה להתמודדות.

יורם שליאר: כל הסיפור כאן זה כל נושא ההתמודדות ומניעת אסקפיזם.

יורם שליאר: לצורך זה משרד החינוך וגם אני, כמי שמפתח תוכניות, פיתחנו תוכניות שעוסקות בעניין הזה ואנחנו מקווים שבכל בית ספר יעסקו בתוכניות האלה וכל מורה ומחנך בבית הספר יידע לפתח שיח שהוא לא שיח שיפוטי, הוא לא שיח מטיף, אבל הוא גם לא שיח שנותן לגיטימציה להשתמש בחומרים.

יורם שליאר: בעיקר בעיקר צריכים להיות קשובים למצוקות של בני הנוער.

יורם שליאר: והדבר האחרון שאני רוצה להגיד קשור לתפקיד שלי כיושב ראש הסתדרות הפסיכולוגים.

יורם שליאר: אנחנו מתריעים כבר זמן רב מול המציאות שמערכת השירותים הפסיכולוגיים במדינת ישראל, לא רק שהם לא מוכנים לקורונה, הם גם לא מוכנים למצב הרגיל, למציאות הרגילה.

יורם שליאר: באמת מה שנקרא הקורונה הנפשית מתקיפה אותנו, יש פחות התייחסות אליה והיא תצוף באופן קיצוני דווקא כאשר סכנת הקורונה תרד, כי המצוקות בתוך הבתים, בתוך המשפחות, העובדה שהמסגרות החינוכיות לא פועלות יציפו את העניין הזה.

יורם שליאר: ואולי זו קריאה למקבלי ההחלטות, מה שאנחנו עושים יום יום בהסתדרות הפסיכולוגים ובפורום המשותף של ארגוני הפסיכולוגים, זה לחזק מיידית, לגייס בצו 8 פסיכולוגים ואנשי טיפול כדי לסייע בקורונה הנפשית.

יורם שליאר: אני חושב שהדיון הזה הוא דיון חשוב, אבל אני חושב שצריך לקיים דיון בין המשרדים ולראות איך דוחפים את העניין הזה יום יום שעה שעה.

מנסור עבאס: כן.

מנסור עבאס: זה צריך, אבל אין ספק שהיום זה הזמן לתת לצעירים כן להתבטא ולנוער.

מנסור עבאס: אני מחזיר את השרביט למיכל.

מנסור עבאס: (היו"ר מיכל וונש)

יורם שליאר: תודה רבה ואני מתנצל שאני לא אוכל להישאר עד סוף הדיון.

מיכל וונש: תודה רבה.

מיכל וונש: אני מצטערת שפספסתי את דבריך, אני כן אשלים אותם, אני חושבת שיש מקום מאוד חשוב באמת לנושא של הטיפול הנפשי שאנחנו צריכים לתת דווקא בתקופה הזאת וגם האפשרות שיש לעשות זאת.

מיכל וונש: תודה רבה, יורם.

מיכל וונש: ובנוגע למשרד החינוך ולדבריה של קרן, אני כן רציתי לומר שיש גם חשיבות מאוד גדולה, ואני לא יודעת אם זה נאמר, לשמוע את בני הנוער לא רק במסגרת הוועדה אלא גם בעבודה שמשרד החינוך עושה כל העת בתוכניות האלה.

מיכל וונש: כיוון שהעובדה שזה קיים היא איננה מספקת, אני חושבת שיש פה הזדמנות חד פעמית לשמוע עד כמה זכינו בדור של בני נוער שיודעים לבטא, גם את מה שהם צריכים וגם מה האתגרים שהם חווים אותם בעת הזאת ובכלל.

מיכל וונש: אני אשמח לשמוע ממועצת תנועות הנוער, כיוון שדיברנו על החינוך הבלתי פורמלי ועל הוואקום הזה, ואין דבר כזה ואקום בטבע, כפי שאנחנו יודעים, אז אשמח לשמוע גם משלומית רונן ליבנה, סמנכ"ל חינוך במועצת תנועות הנוער.

קריאה: אני לא רואה שהיא כאן.

מיכל וונש: שלומית, אם את כאן תפתחי מצלמה כי לא רואים אותך.

מיכל וונש: בינתיים אנחנו נעבור למרכז הישראלי להתמכרויות, לפרופ' שאולי לברן שאני אשמח גם מהפרספקטיבה שלך לשמוע אחרי שזכינו לשמוע מכל בני הנוער ובנות הנוער על האתגרים המאוד מאוד פרקטיים בצורה המאוד משכילה שהם חלקו את זה איתנו.

מיכל וונש: שאולי נמצא?

קריאה: אני לא רואה.

קריאה: אבל אם הם פה הם יכולים לפרוץ לשידור.

מיכל וונש: בסדר, ובינתיים נעבור לחגי מהמשרד לחיזוק וקידום קהילתי ואם אתם פה, בבקשה תעדכנו אותנו שאתם פה.

אורית שפירו: אני פה מהמשרד.

מיכל וונש: בבקשה, אורית, ואחר כך נשמע מחגי.

אורית שפירו: בוקר טוב.

אורית שפירו: תודה על כל השיתופים.

אורית שפירו: אני אדגיש מספר דברים.

אורית שפירו: קודם כל אנחנו מוצאים בתקופה הזאת תופעות נוספות שמקבלות ביטוי בשטח, למשל בחודשיים האחרונים אנחנו מוצאים את גז הקצפות שעולה.

מיכל וונש: אני יותר רוצה לשמוע מה אתם עושים.

אורית שפירו: אני אדבר על מה שאנחנו עושים.

אורית שפירו: קודם כל ממש ממש בימים אלה אנחנו עושים סקר נוער מאוד גדול בשיתוף עם מועצת ארגוני הנוער שחשוב לנו להבין באמת איך בני הנוער מתמודדים במציאות בתקופה הזאת לאור כל מה שנאמר כאן על ידי כל הנציגים שהיטיבו להגדיר ואז נוכל למקד את ההתערבויות שלנו.

אורית שפירו: בסרטון שהצגת בהתחלה מאוד מאוד הדהדה חזק העובדה שמספר בני הנוער אמרו 'אבל ההורים לא יודעים, הם לא שואלים'.

אורית שפירו: אז כמו שאני אומרת במספר הפגישות האחרונות שלנו, השיח עם ההורים הוא מאוד מאוד עשיר בימים האלה, כמעט כל ערב יש בכל הארץ סדנאות להורים ושיחות בדיוק על הדברים האלה, מה קורה עם בני הנוער, מה המאפיינים, איפה המקום שלהם.

אורית שפירו: אנחנו מדברים על ייצור של דפי מידע, פרוספקטים וסרטונים בהתאם לקהלי היעד שאנחנו שולחים.

אורית שפירו: עלה כאן גם מבני הנוער הרצון לדעת מה עושים במסיבה, אין לנו היום מסיבות כמו שהיה בעבר, אבל כן יש - - -

מיכל וונש: יש, אנחנו רק לא יודעים עליהן.

מיכל וונש: חדשות.

אורית שפירו: בדיוק, או שיש גם התארגנויות בשטח בצורה כזאת או אחרת.

אורית שפירו: אנחנו כן מעבירים להם מידעים מה לעשות, למי להתקשר, איך לצאת, לא להיות לחוד ועוד ועוד דברים.

אורית שפירו: אני אשמח לשלוח לוועדה חלק מהדברים שאנחנו עושים.

אורית שפירו: אגב, זה גם בשפה העברית וגם בערבית, בשביל לעשות את ההתאמה התרבותית, כפי שנאמר כאן על ידי הנציגים שלנו.

אורית שפירו: יש לנו המון עבודה עם אנשי מקצוע שנדרשים להרחיב את הידע וגם הפרסומים שאנחנו עושים בשפות.

מיכל וונש: יופי.

מיכל וונש: אז בהחלט הוועדה תשמח גם אם תחלקו איתנו את מה שקיים וגם את הדרך שמנגישים את זה לקהילות השונות, גם להורים וגם לבני הנוער.

אורית שפירו: לגמרי, עוד שתי נקודות.

מיכל וונש: אני רק רוצה לאפשר לחגי ויש לנו עוד גורמים.

מיכל וונש: חגי, אם יש משהו רק להשלים את דבריה של אורית, אני אשמח, בקצרה.

חגי לביא: אני רק אשלים.

חגי לביא: אני רוצה בכל זאת לומר, מאחר שרוב הצופים כאן הם בני נוער, מאחר שאני מורה בעברי וכנראה תמיד אהיה, אז זה באמת מעורר געגוע אז לימים שהייתי מורה, לראות את הדברים שאתם אומרים, זה ממש מעורר השראה.

מיכל וונש: בצדק.

חגי לביא: אני רוצה להתייחס בשלוש נקודות.

חגי לביא: להורים אורית התייחסה.

חגי לביא: קודם כל לנושא שגם דביר וגם אופק וגם את, מיכל, דיברתם עליהם, הנושא של הסברה מהמקום שבו אנחנו מכירים במצב הקיים וכאן השיח צריך להיסוב סביב אחריות של כולם.

חגי לביא: ברגע שמתייחסים לאחריות כגורם חיובי זה משהו שיכול לדרבן וזה משהו שאנחנו חושבים עליו כשחושבים על הסברה.

חגי לביא: גם כשמדברים על הסדרה של כל נושא הקנביס, המנוע המרכזי שהמשרד שלנו רוצה להיות מעורב הוא בדיוק זה, השימוש בהסדרה ככלי למנוע את הזליגה לבני נוער וזה דורש גם משאבים וגם חשיבה מראש ומלכתחילה כדי שהדבר הזה יצליח.

חגי לביא: דבר נוסף שאני רוצה להתייחס אליו זה ההיבט שעלה בכמה דברים שהתלמידים ובני הנוער העלו, זה נושא הפנאי.

חגי לביא: בעצם הצבת חלופה חיובית, אקטיבית, עבור בני הנוער כדי למנוע את המעבר לשימוש בחומרים מסוכנים.

חגי לביא: זה מתייחס כמובן לשיתוף פעולה עם תנועות הנוער, אבל צריך מאוד מאוד לשים לב לזה שכרגע יש 75% מבני הנוער שלא משתתפים בתנועות נוער וצריך לחשוב איך מגיעים אליהם ואיך מפעילים אותם.

מיכל וונש: אוה, זה מה שרציתי לשאול אותך, חגי, זאת העבודה העיקרית שאנחנו צריכים לעשות בעת הזאת.

מיכל וונש: אנחנו יודעים שהם לא מגיעים ומצד שני יש לנו את ההזדמנויות הרבות לייצר את החשיבה הזאת של איך כן ואני מאוד אשמח אם תעדכנו אותנו מה המשרד לקידום וחיזוק קהילתי יכול לעשות, אני חושבת שיש לכם פה תפקיד מאוד מכריע ובהחלט אני מתחברת גם למילים שלך של האחריות והאחריותיות של כולנו, גם של בני הנוער, גם של המשרדים השונים וגם שלנו כחברי כנסת, כל אחד ממקומו הוא.

מיכל וונש: אני מצטערת שאני מקצרת אותך, פשוט אוזל לנו הזמן ואני כן רוצה לשמוע ממיכל ממשרד המשפטים, אז אם יש לך משפט מסכם.

חגי לביא: יש לי עוד דברים לומר, אבל יהיו עוד ועדות ונאמר את זה.

מיכל וונש: בהחלט, אנחנו רק מתחילים, אבל אני רוצה לקדם אותו במהרה ביחד איתכם, חגי, אז אני מקווה שנעשה זאת.

מיכל וונש: מיכל, בבקשה, ממשרד המשפטים.

מיכל גולד: אני מיכל גולד, אני פה בשני כובעים, אני גם מתאמת בין משרדית למניעת עבריינות נוער וגם בימים האלה אני יושבת ראש משותפת למשנה לשולחן העגול של ראש הממשלה בנושא ילדים ונוער בסיכון.

מיכל גולד: כמו הקודמים לפניי באתי בעיקר להקשיב, אבל אני רוצה להגיד כמה דברים.

מיכל גולד: דבר ראשון, שיתוף הקטינים פה, שיתוף בני הנוער, הוא פשוט מרגש.

מיכל גולד: אנחנו עושים את זה בכל מיני הזדמנויות, אבל גם מספר בני הנוער פה והעומק ובאמת הקשבתי וכתבתי לעצמי את הדברים שאמרתם ואני רוצה להודות לך על ההזדמנות הזאת וזה מדהים.

מיכל גולד: אני כן אציין, אמרת לגבי משרד החינוך, קרן הזכירה את כנס העמיתים, יצא לי להיות בכנס עמיתים כזה, משרד החינוך עושה את זה בצורה קבועה ומאוד מאוד יפה ומרגשת, פה זו הזדמנות נוספת, אבל זה דבר שכבר קיים.

מיכל גולד: חשוב לי גם להגיד, דיברו על משרד החינוך וכמובן שיש לו תפקיד מאוד מאוד חשוב, אבל אני חושבת שהדבר הכי חשוב שאנחנו רואים זה שהסוד הוא בתיאום בין כל הגופים וכל המשרדים.

מיכל גולד: יש פה גם את משרד החינוך וגם המשרד לחיזוק קהילתי וגם, כמו שאמרתם, כל תנועות הנוער שהן בכלל במשרד להשכלה גבוהה.

מיכל גולד: יש פה כמה משרדים ודיברנו על זה גם בשולחן, בשבוע שעבר היה לנו דיון של השולחן העגול, ואנחנו נכנס את כולם ביחד לחשיבה איך אנחנו יכולים לנצל את התקופה הזאת.

מיכל וונש: אני אשמח לדעת מתי, מיכל.

מיכל וונש: כיוון שאנחנו מדברים על זה בערך בכל ועדה ועל החשיבות של שיתוף הפעולה הבין משרדי הזה, הוועדה תשמח לדעת מתי אתם מתכנסים, שיש מועד לכינוס הזה, וכמובן תשמח לדעת מה התוצרים של ההתכנסות.

מיכל גולד: אנחנו נעדכן.

מיכל גולד: ורק עוד שני דברים.

מיכל גולד: אחת, דיברו על איך לפנות, אז מצד אחד אמרו את המועצה לשלום הילד וגם משרד הבריאות סיפרו שיש להם איזה שהוא קו בקופות חולים, אבל השאלה פה של בני הנוער זה באמת איך אפשר להגיע אליהם וליידע אותם על כל הדברים שאנחנו אוספים ויודעים שיש.

מיכל וונש: נכון.

מיכל וונש: אני אגיד שמי שמטרגט אותם יודע היטב איך להגיע אליהם, אז לפחות נשתמש באותם כלים טכנולוגיים קיימים כדי שגם אנחנו נשכיל, כאומת הסטרטאפ, להגיע לכל בני הנוער.

מיכל וונש: זה לא אמור להיות מאוד מסובך, אנחנו רואים שגם הסיגריות וגם האלכוהול וגם המריחואנה יודעים להגיע היטב בפלטפורמות הדיגיטליות ולטרגט אותם.

מיכל גולד: את צודקת לגמרי.

מיכל גולד: ורק המשפט האחרון, מדברים על זה שהקורונה חושפת דברים שגם היו לפני, אבל אני חושבת שתקופת הקורונה היא גם הזדמנות ואני מקווה שנשכיל באמת לראות את ההזדמנות שבה ולעשות דברים שאולי ביום יום נדחקים לצד.

מיכל וונש: תודה רבה רבה, ואני מתנצלת בפני הגורמים הממשלתיים שלא הספיקו לדבר, אנחנו כן נתכנס שוב ואולי הוועדה תתכנס בהמשך עם גורמי המקצוע כדי להעמיק ולהבין אחרי שאתם מתכנסים מה הן התוכניות.

מיכל וונש: אני חשה, ואולי אתם שומעים את זה בקולי, את אלמנט הדחיפות.

מיכל וונש: לפני שאני מסכמת אני אשמח לאפשר לדביר ולאיתי אם יש לכם רק מילות סיכום, אבל ממש בקצרה, כי אנחנו חייבים לסכם.

מיכל וונש: בבקשה, דביר.

דביר בן זאב: אז אני רוצה למקד את כל מה שנאמר פה ואני חושב שעלתה קריאה מכלל המגזרים, מכלל המחוזות, מכלל הגילאים, שצריך להתחיל להתמודד עם המצב הקיים.

דביר בן זאב: לדוגמה אלינור אמרה 'מה אני עושה עם חבר שלי כשהוא שיכור' ועבד אלחלים אמר שצריך לשנות את זה במקום איסור לעידוד למניעה, זאת אומרת צריך לשים לב לגישה.

דביר בן זאב: עוד כמה נקודות שבאמת חשוב לשים עליהן את הדגש זה באמת המצב הנפשי של בני הנוער והחזרה כמה שיותר מהר של החינוך הבלתי פורמלי ומניעה גם שם של העישון, כי ככל שיש לבני הנוער יותר פנאי ככה יש פנאי גם לחומרים המסוכנים.

דביר בן זאב: ומילה אחת בנימה, שמחתי מאוד לשמוע מכל הגורמים המקצועיים שזה מרגש אותם שיושבים בני נוער בשולחן, גם אותי זה מרגש, ואני מתפלל ליום שבו זה לא יהיה מרגש וזה יהיה לגיטימי, שדיונים על בני נוער יהיו איתם ולא מעליהם.

דביר בן זאב: תודה רבה.

מיכל וונש: אמן.

מיכל וונש: איתי, רצית להוסיף?

איתי קרויטרו: כן, אני בגדול מצטרף לדברים של דביר, אני חושב שהבקשה שלי זה דווקא מהגורמים שיושבים פה, אנחנו מדברים על השולחן העגול של משרד רוה"מ, כשאתם מדברים על בני נוער תשבו איתנו.

איתי קרויטרו: אתם לא תצליחו לטרגט אותנו, בטח לא כמו החברות האלה, בטח לא כמו אף אחד אחר, בלי לשמוע מה יש לנו לומר.

איתי קרויטרו: אתם מקבלים החלטות על החיים שלנו, אנחנו אנשים ברי דעת, אנחנו לא ילדים חסרי שיקול דעת.

איתי קרויטרו: אז אנחנו מבקשים את המקום הכי לגיטימי להשמיע את הקול שלנו בקבלת ההחלטות הזאת.

מיכל וונש: אז קודם כל תודה רבה, אתם בעצם מאפשרים לי לסכם ממש בקצרה, כיוון שזאת הקריאה הכי חשובה בעיניי פה, להיות השינוי שאותו אנחנו רוצים להיות, זה מתחיל פה בוועדה, אבל אני מאוד מקווה שגורמי המקצוע שמשתאים ומביעים את ההשראה שיש להם מבני הנוער יבינו שבלעדיהם לא ניתן לדבר עליהם.

מיכל וונש: אני חושבת שנשמעו פה דעות שחייבות להדהד וגם שיהיה להם תרגום, מניפסטציה פרקטית, פרגמטית בכל ההקשרים, לרבות בשולחנות העגולים.

מיכל וונש: שולחן עגול, אני קצת חוששת ממנו, כיוון שאני אומרת שולחן עגול ואז אין לי יעד.

מיכל וונש: אני מבקשת לדעת מתי בדחיפות נקבע המועד, אני מבקשת שהוא יתקיים לכל המאוחר בשבועיים הקרובים, אני מבקשת שיהיו שם, שינכחו שם נציגים של בני הנוער ואני מבקשת שיינתן לוועדה עדכון מה הוחלט שם לעת הזאת.

מיכל וונש: ואני מתחברת למסר המאוד חשוב של מיכל, ואני אומרת את זה כמעט בכל ועדה וכמעט בכל הקשר, ההזדמנות שלצד משבר הקורונה, לתיקון הגדול, להתחלת התיקון והשינוי הנדרשים בחברה הישראלית נמצאים פה.

מיכל וונש: ניתנה לנו הזכות והחובה לצד המשבר הגדול הזה, החברתי, הכלכלי, הנפשי של החברה הישראלית, שאנחנו מדברים עליו גם בפריזמה של הוועדה הזאת, אבל בכל הקשר זה נכון, ניתנה לנו הזדמנות גדולה ואחריות גדולה להתחלה של תהליכים ארוכי טווח, הוליסטיים, מתכללים, שכוללים בהם את כל הקולות ומתמודדים עם המציאות, שאיננה המציאות של שנות ה-50 או שנות ה-70, או שנות ה-90, היא המציאות שלנו, אנחנו חייבים קודם כל להכיר בה ובטח ובטח לטפל בה.

מיכל וונש: ולסיכום סיכום, מילה שעלתה שוב ושוב, המילה אחריות.

מיכל וונש: המילה אחריות, שכולכם בני הנוער, ואני מודה לכם, דביר ואיתי וכל מי שדיבר ושיתף, האחריות שאתם לוקחים פה באופן אישי ומהווים עבורנו, עבורנו המבוגרים, כל אחד ממקומו, הדוגמה האישית, עבורנו המחוקקים, עבורנו הגורמים המפקחים, עבורנו האנשים במשרדים השונים, שדואגים ותדעו שכל הגורמים שנמצאים פה עושים עבודת קודש ועושים לילות כימים, אבל האחריות שלנו רק הולכת וגדלה והאחריותיות שאנחנו צריכים לדרוש מעצמנו, לתת את הדין וחשבון לכם, כלפיכם, הולכת וגדלה.

מיכל וונש: אז תודה לכל המשתתפים, אנחנו נמשיך את הדיון הזה ואת השיח החשוב הזה עם צעדים פרקטיים, פרגמטיים, גם בהקשר של התקופה הזאת וגם עם ההשלכות שלה כהזדמנות לאורך זמן, כתוכניות חשובות לאורך זמן.

מיכל וונש: תודה לכולם ושיהיה יום טוב ואנא שימרו על עצמכם.

מנסור עבאס: תודה לכולם, תודה, מיכל, יישר כוח.