הוועדה לענייני ביקורת המדינה, כנסת 23, פרוטוקול מספר 72, 2020-10-14 09:00

עפר שלח: אני פותח את הדיון.

עפר שלח: הדיון הוא דיון המשך בדוח שכבר הוצג פה על היערכות משרד החינוך ללימוד מרחוק לאור התוכניות או לפחות לאור הדיבור על הפתיחה מחדש של חלק ממערכת החינוך אולי כבר בשבוע הבא.

עפר שלח: הנושא הזה הוא, כמובן, נושא חשוב ומשמעותי ביכולת לקיים מערכת חינוך כהלכתה.

עפר שלח: אנחנו ננסה ללמוד פה גם על המדיניות של מערכת הבריאות.

עפר שלח: ברור, אנחנו מכירים מהדיווחים התקשורתיים, שיש מחלוקת גדולה יום בין משרד הבריאות לבין משרד החינוך מה פותחים, איך פותחים.

עפר שלח: ננסה ללמוד גם על זה.

עפר שלח: ובתוך זה איזו שגרת לימוד באמת תוכל להתקיים במוסדות החינוך בהינתן שחלק מהם אכן ייפתחו.

עפר שלח: אני מבקש, קודם כול, להעלות את משרד מבקר המדינה.

עפר שלח: מי נמצא איתנו?

עפר שלח: מי? רונית יעקובסון?

קריאה: כן.

עפר שלח: אוקיי.

עפר שלח: בוקר טוב.

עפר שלח: הדוח, כאומר, הוצג כבר בוועדה בדיון הקודם.

עפר שלח: אם יש תוספות או דברים שאתם רוצים לשים עליהם את היד, אז אני אשמח לשמוע.

רונית יעקובסון: לי אין תוספות מעבר למה שהוצג בפעם הקודמת.

עפר שלח: ברור.

עפר שלח: אוקיי.

עפר שלח: תודה רבה.

עפר שלח: אני מבקש, קודם כול, להעלות שרון אלרעי-פרייס, ראש שירותי בריאות הציבור במשרד הבריאות.

קריאה: לא.

קריאה: יש את אפרת אפללו.

עפר שלח: אוקיי.

עפר שלח: אז, אפרת אפללו, בבקשה.

אפרת אפללו: בוקר טוב.

עפר שלח: בוקר אור.

עפר שלח: תכף גם נראה אותך, בוקר טוב לך.

עפר שלח: מה את יכולה להגיד לנו?

עפר שלח: אני יודע שהדבר נתון כרגע במחלוקת בין מקבלי החלטות.

עפר שלח: אנחנו שומעים עליה הרבה.

עפר שלח: אז במה את יכולה להאיר את עינינו לגבי התוכניות?

עפר שלח: קודם כול, מה ייפתח ואיך במערכת החינוך?

אפרת אפללו: אז, קודם כול, אני רוצה להגיד שבניגוד למה שנאמר בתקשורת יש שיתוף פעולה מאוד הדוק בין המשרדים שהתחיל כבר בכל בניית תוכנית אסטרטגיית היציאה מהסגר.

אפרת אפללו: אנחנו עובדים בשיתוף פעולה מלא.

אפרת אפללו: אנחנו עובדים על המתווים, על אופן היציאה.

אפרת אפללו: כרגע מדובר על החזרה למסגרות החינוך של גני ילדים, כמו שכולם יודעים, אפס עד שש, שזה בהנחה שתתרחש ירידה בתחלואה כפי שמצופה.

אפרת אפללו: במידה שהדבר אכן כך יקרה, אז יחזרו הלימודים.

אפרת אפללו: אין מחלוקות בין בכירי המשרד.

אפרת אפללו: הדברים שנאמרו הם דברים אחידים, פשוט אותה גברת בשינוי אדרת, בסגנון אחר של מילים.

אפרת אפללו: אבל כולם מסכימים על כך שרק ברגע שתהיה הגעה לתחלואה נדרשת לפי האסטרטגיה שהתגבשה, תהיה חזרה של המסגרות של אפס עד שש.

אפרת אפללו: בשלב הבא, בהמשך לירידה, תידון החזרה לשגרה של שאר המסגרות.

עפר שלח: סליחה, אפרת.

עפר שלח: לאפס עד שש נקבע זה, כאילו המרקר הראשון, מה שנקרא, N=2,000 ו-R=0.8.

אפרת אפללו: בדיוק.

עפר שלח: יש מספרים כאלה גם לשלבים הבאים מבחינתכם בהיבט המקצועי?

אפרת אפללו: כן.

אפרת אפללו: כן.

עפר שלח: כי אמרה שרון אלרעי-פרייס: מבחינתנו, זה לא עניין של תאריכים; זה עניין של Milestones.

אפרת אפללו: נכון.

עפר שלח: יש Milestones לדברים הבאים?

עפר שלח: מה הם?

אפרת אפללו: כן, יש.

אפרת אפללו: אני חושבת שגם ד"ר אלרעי-פרייס הציגה את הדברים גם בקבינט, גם בוועדות הכנסת אחרות.

אפרת אפללו: אני לא רוצה להטעות אתכם.

אפרת אפללו: אז אני אפתח רגע את המספרים.

אפרת אפללו: מה שכרגע מדובר זה שכיתות א'-ד' יחזרו כאשר N יהיה 1,000 חולים ו-R יהיה 0.8.

אפרת אפללו: בכיתות ה'-י"ב התכנון הוא כאשר יהיו 250 חולים ומטה עם R=0.8.

אפרת אפללו: זה היעד.

עפר שלח: זה לגבי ה' ומעלה?

אפרת אפללו: כן.

אפרת אפללו: ה'-י"ב, כן.

אפרת אפללו: וגם ההשכלה הגבוהה.

אפרת אפללו: זה התכנון.

עפר שלח: ברור.

עפר שלח: שזה יהיה דקה אחרי המשיח וחמורו הלבן, במגמות שאנחנו רואים עכשיו.

אפרת אפללו: אני חושבת שדווקא צריכים להיות אופטימיים.

עפר שלח: אוקיי.

עפר שלח: עכשיו, יש לכם גם התניות לגבי צורת הלימוד?

אפרת אפללו: אין לנו.

אפרת אפללו: בגדול, במאקרו, איך שאתה רואה את הדברים, החזרה תהיה באותה דרך שבה בעצם נפתחה שנת הלימודים.

אפרת אפללו: זאת אומרת, אנחנו לא דורשים קפסולות בגני הילדים ולא בכיתות א', ב'.

אפרת אפללו: כיתות ג' ומעלה כן.

אפרת אפללו: זו בעצם התוכנית שהתגבשה בשיתוף בין המשרדים כבר במהלך חודשים יולי-אוגוסט.

אפרת אפללו: גם משרד האוצר, כמובן.

אפרת אפללו: אין לנו שינוי.

אפרת אפללו: השינוי, מבחינתנו, הוא לדייק את האופרציה היום-יומית.

אפרת אפללו: למה אני מתכוונת?

אפרת אפללו: אנחנו רוצים להגביל יותר את המעבר של מבוגרים בין קבוצות.

אפרת אפללו: זאת אומרת, להגביל מעבר של מורים בין קבוצות ילדים.

אפרת אפללו: להגביל מעבר של מפעילים חיצוניים.

אפרת אפללו: אנחנו יודעים שהילדים נדבקים ומדביקים.

אפרת אפללו: אבל אנחנו יודעים שהרבה מאוד מהתחלואה במסגרות החינוך נובעת גם מהדבקה של המבוגרים את הילדים.

אפרת אפללו: ולכן אנחנו רוצים להגביל את העניין הזה.

עפר שלח: זאת אומרת, בשבילכם, זה לא התוכנית – זה הביצוע.

עפר שלח: זאת אומרת, המתווה שהוצע קודם בוועדה על ידי שר החינוך הוא סביר, מבחינתכם.

עפר שלח: רק שהביצוע שלו לא היה טוב.

אפרת אפללו: נכון.

אפרת אפללו: ואנחנו עובדים עכשיו על הדיוקים.

אפרת אפללו: הייתה לנו פגישה בתחילת השבוע עם ד"ר אלרעי ומרכז השלטון המקומי, משרד החינוך.

אפרת אפללו: אנחנו דיברנו על איך הדברים האלה אמורים לקרות.

אפרת אפללו: דיברנו גם על עניינים נוספים, כמו, למשל, הגבלת ערבוב הקבוצות בצהרונים.

אפרת אפללו: ויש הרבה מאוד מגבלות שאנחנו מודעים להן.

אפרת אפללו: כמו, למשל, מכרזים שנסגרו.

אפרת אפללו: מיכל פה, אני רואה אותה.

אפרת אפללו: מכרזים שנסגרו, הרשמות של תלמידים.

אפרת אפללו: אנחנו יודעים שיש לזה מורכבות.

אפרת אפללו: אני אומרת את זה פה על השולחן ואני רוצה שכולם ישמעו.

אפרת אפללו: אנחנו יודעים שברגע שאנחנו נשמור כולנו על הכללים המאוד בסיסים שאנחנו חוזרים ומשננים אותם כולם על עטיית מסכות ועל שמירה על ריחוק וכו'.

אפרת אפללו: אז אני מאמינה שבמסגרת הזו של חזרה למערכת החינוך גם במתווה שהיה בראשון בספטמבר וחזרה מדורגת – זה מה שחשוב, אנחנו כל הזמן מדגישים –אז אני מאמינה שאנחנו כן נראה שיפור בתחלואה.

אפרת אפללו: יחד עם זאת, אנחנו צריכים כן לדייק את הדברים האלה שמבחינתנו כן מהותיים.

אפרת אפללו: אבל אנחנו, עוד פעם, לא נתנה את החזרה בדיוקים הקטנים האלה.

עפר שלח: ברור.

עפר שלח: אני מנסה להבין את הבסיס האפידמיולוגי שעליו זה מבוסס.

עפר שלח: זאת אומרת, לפחות לפי המחקרים שאני ראיתי, ואת בטח על כל אחד שאני ראיתי ראית 100, רמת ההידבקות וההדבקה הלאה, נגיד עד כיתה ד', מתחת לגיל עשר, זה מה שצוין, היא מאוד נמוכה.

עפר שלח: אז למה, למשל, אתם עושים הבחנות בין הגיל הרך, כיתות א'-ד' וכן הלאה?

אפרת אפללו: אני אסביר.

אפרת אפללו: וזה בהמשך לדברים שפרופ' גרוטו אמר השבוע בוועדת החינוך.

אפרת אפללו: כל שכבת גיל שאנחנו מוספים, כמו שאתה יודע וכמו שכולם כבר יודעים, מוסיפה לנו סיכון לתחלואה.

אפרת אפללו: זה דבר ראשון.

אפרת אפללו: הדבר השני הוא ההבדל המשמעותי שקיים בין מסגרות הגיל הרך לבין כיתות א', ב'.

אפרת אפללו: בכיתות א', ב', ג', ד', מדובר כבר על הסעות, מדובר כבר על צהרונים בהיקף הרבה יותר נרחב.

אפרת אפללו: מערכת הגיל הרך היא מערכת שקל לנו הרבה יותר לשלוט עליה, לפקח עליה.

אפרת אפללו: זו מערכת יחסית יותר מוגבלת.

עפר שלח: גם בגיל הרך יש צהרונים.

עפר שלח: מה זאת אומרת?

עפר שלח: לדעתי, יש יותר צהרונים בגיל הרך.

שלמה קרעי: בגיל הרך אין הסעות.

עפר שלח: מה?

שלמה קרעי: אין הסעות.

עפר שלח: לא, לא.

עפר שלח: אני מדבר על צהרונים.

אפרת אפללו: נכון.

אפרת אפללו: וזה מתחבר לזה שאתה כבר מערבב.

אפרת אפללו: אם אתה מוסיף כיתות א', ב', אז יש לך עוד קבוצות של צהרונים.

אפרת אפללו: פה יש לך קבוצה של צהרונים שיכולה להיות יותר אורגנית.

אפרת אפללו: זאת אומרת, מסגרות שיכולות להיות יותר אורגניות מהבוקר הלאה, משתלבת עם השאיפה שלנו, שיהיה פחות ערבוב של קבוצות נוספות.

איל קופמן: כן.

איל קופמן: אבל אלה מתחמים אחרים.

איל קופמן: אלה מתחמים שונים.

עפר שלח: למה?

עפר שלח: אני מנסה להבין.

עפר שלח: תראי, נגיד, מכיתה ה' וצפונה זה די ברור.

עפר שלח: הסיכון בהידבקות ובהדבקה הוא יותר גדול.

עפר שלח: ונגיע לזה אחר כך אולי עם נציגי משרד החינוך.

עפר שלח: יכול להיות ששם בכלל כל צורת החינוך צריך לשים אותה על קרח מבחינת הלימוד הפרונטלי להרבה יותר זמן בלי קשר למספרי R או N כאלה ואחרים.

עפר שלח: אני מנסה להבין: האם, קודם כול, האמירה הזאת, הלא מבוססת מדעית שלי, אלא מבוססת תקשורתית, שיש הבדל מהותי בין מתחת לעשר ולבין מעל לעשר היא נכונה?

אפרת אפללו: יש הבדל מהותי בין אפס עד שתיים לבין עשר ומעלה.

אפרת אפללו: אבל ככל שאתה עולה, זאת אומרת, אם תסכל על תשע-עשר או על שמונה-תשע או על שבע-שמונה, אז ככל שאתה עולה אתה יותר מתקרב.

אפרת אפללו: זאת אומרת, זה לא שיש לך איזשהו קו כזה שהוא אפס, ובכיתה ה' זה הופך להיות - - -

עפר שלח: זה נכון.

עפר שלח: אבל אני צריך לחתוך איפשהו.

אפרת אפללו: זה הדרגתי.

עפר שלח: אני אגיד לך למה הגיוני בראייה הכוללת.

עפר שלח: אוקיי, אתם משרד הבריאות, אבל אני יודע שאתם מנסים להסתכל על זה בראייה הכוללת.

עפר שלח: ההבדל בעיניי הוא כזה ותגידי איפה אני טועה.

עפר שלח: קודם כול, אנחנו חייבים לחתוך באיזשהו גיל, אבל אני מניח שמעל עשר היכולת – ושוב, אף אחד לא אוהב שמתייחסים למערכת החינוך כמו אל בייביסיטר – אבל היכולת של הילדים להישאר לבד בבית ושל ההורים לצאת לעבוד היא הרבה יותר גבוהה.

עפר שלח: שנית, נגיד שנשים שם קו עבה ואז האמצעים, נגיד, את אומרת הסעות, אותה מערכת הסעות בפיזור יותר גדול, בפחות תלמידים פר אוטובוס וכן הלאה, תוכל לעבוד ובעצם נוכל ליצור משהו שהוא יותר רובוסטי, שהוא יותר גם ברור לאוכלוסייה והמערכת יכולה לקיים אותו.

עפר שלח: הכיתות יכולות להיות יותר קטנות וכן הלאה, כשאנחנו מצד שני אומרים ליותר מבוגרים: כן, תתכוננו לתקופה יותר ארוכה של לימוד מרחוק.

עפר שלח: זה עושה הגיון מה שאני אומר?

אפרת אפללו: כיתות ה' ומעלה אתה אומר נכון.

אפרת אפללו: נכון.

אפרת אפללו: בעצם אם אנחנו מסתכלים רגע למה אנחנו מפרידים את הגיל הרך מכיתות א'-ד', אז בעצם, כמו שאמרנו, אף אחד לא רוצה לחזור לסגר שלישי.

אפרת אפללו: כל הצעדים שמשרד הבריאות נוקט בהם הם צעדים, אך כל החשיבה היא חשיבה מאוד מדודה, חשיבה מדורגת שהמטרה מאחוריה היא לבחון, לעשות שלב, לבחון, לנתח את התחלואה ולהסתכל ולראות מה קורה בעקבות הדבר הזה.

אפרת אפללו: ואז להמשיך עוד שלב, כי להגיד עוד פעם: בואו נחזור עד כיתות ד' – זה הכי קל ויש פה בעצם סיכון.

אפרת אפללו: אז זה עניין של ניהול סיכונים.

אפרת אפללו: כמו שאמרתי, מסגרות של הגיל הרך הן מסגרות שהן יותר מוגבלות.

אפרת אפללו: זאת אומרת, מסגרת של גן היא מסגרת של גן.

אפרת אפללו: זה לא כמו שכבה, למשל.

אפרת אפללו: עם כל זה שיש עבודה בקפסולות מכיתות ג' ומעלה, עדיין זו שכבה, זה יותר ילדים שמסתובבים.

אפרת אפללו: כמו שאמרתי, זה הסעות ויותר צהרונים.

אפרת אפללו: ויש פה בעצם סיכון הרבה יותר גדול שאתה לוקח, כי, כמו שאמרתי, כל שכבת היא סיכון תחלואה נוסף.

עפר שלח: יש לכם הערכה מתי נהיה בפחות מ-1,000 חולים חדשים ליום?

אפרת אפללו: וואי, אנחנו לא יודעים להעריך מתי נהיה ב-2,000 בדיוק, כמו שאתה יודע.

אפרת אפללו: זה קשה להעריך.

עפר שלח: את מבינה את המשמעות של מה שאתם אומרים בהקשר הזה על המשק, על והסגר העסקי.

עפר שלח: הכיתות האלה, א', ב', בוודאי, אבל גם ג', ד', זה מאוד מקשה על ההורים לצאת לעבודה, גם אם הדברים ייפתחו.

עפר שלח: ואם אנחנו לא רואים את זה בעתיד הנראה לעין, אני, שוב, באיקוולייזר הזה של כלכלה וחברה עם בריאות, שהם לא נוגדים אחד את השני, אבל הם צריכים לחיות עם אחד השני, אתם שמים פה משהו שהמשמעויות שלו מאוד כבדות.

אפרת אפללו: אני מודעת לזה.

אפרת אפללו: יש לי ילד בכיתה ג' שיושב בבית ומחכה שאני אעזור לו לתפעל את הזום מרחוק.

אפרת אפללו: אני מאוד מודעת לכל המשמעויות.

אפרת אפללו: אנחנו מודעים לכל המשמעויות של כל הסגר.

אפרת אפללו: זה לא רק מערכת החינוך.

אפרת אפללו: יש פה הרבה מאוד אלמנטים מאוד כבדים הן מבחינה כלכלית והן מבחינה בריאותית.

עפר שלח: אני אומר את זה באמת בשביל להבין.

עפר שלח: על מה מסתמך המספר 1,000?

עפר שלח: חוץ מזה שזה מספר עגול.

עפר שלח: זאת אומרת, למה 1,000 ולא 1,200?

אפרת אפללו: וואי, צר לי.

אפרת אפללו: אני לא הייתי שותפה לכתיבה של אסטרטגיית יציאה.

אפרת אפללו: אני אוכל לבדוק את הנושא הזה ובהחלט אחזיר לכם תשובה ברורה.

עפר שלח: ברור.

עפר שלח: יש עוד משהו שקשור להפעלת מערכת החינוך שהוא מבחינת

עפר שלח: כם תנאי או משהו שצריך להכין בפיזיקה של הדבר הזה שלא היה?

אפרת אפללו: שלא היה, לא.

אפרת אפללו: אנחנו בקשר עם משרד החינוך, כמו שאמרתי.

אפרת אפללו: אנחנו חושבים שכן צריך להיות מיגון, גם המורות צריכות להיות מוגנות.

אפרת אפללו: זאת אומרת, מורות בשלבים היותר מתקדמים או גננות, לצורך העניין.

אפרת אפללו: כרגע הגננות לא אמורות להיות ממוגנות, אבל אנחנו חושבים שבגלל שקשה כן במבחינה התפתחותית לדבר עם ילדים קטנים.

אפרת אפללו: גם לי יש ילדה קטנה.

אפרת אפללו: קשה לי מאוד לדבר איתה עם מסכה.

אפרת אפללו: אבל אני חושבת שבתוך מסגרת הגן – ושוב, אלה דיוקים קטנים, אבל הם יכולים להיות מאוד משמעותיים במידה שהילדים, למשל, נחים או במידה שהגננות יושבות ומדברות ביניהן או כל סיטואציה אחרת, שכרגע אנחנו דיברנו באופן גורף על זה שהן לא צריכות להיות עם מסכות במשך היום.

אפרת אפללו: אז, כמו שאנחנו יושבים במשרד ועורכים פגישה, כמו שאנחנו נמצאים בכל מקום עכשיו, אנחנו חושבים שמסכה זה האמצעי המשמעותי ביותר כרגע למניעת העברת הנגיף.

אפרת אפללו: ולכן כולנו, בכל מקום שאנחנו יכולים, אנחנו ממליצים שהגננות ישימו מסכות.

אפרת אפללו: אנחנו היום נערוך דיון בצט"מ, הצוות המייעץ למשרד הבריאות, בנושא של משקף פנים גם למסכות.

אפרת אפללו: ויכול להיות שתהיה איזושהי המלצה רוחבית בעניין הזה גם שלנו.

אפרת אפללו: ושוב, זו לא התניה.

אפרת אפללו: זו המלצה.

אפרת אפללו: זה עוד איזושהי התנהלות יום-יומית של כולנו.

עפר שלח: מה זאת אומרת?

עפר שלח: משקף פנים לכולם?

עפר שלח: למי?

אפרת אפללו: לצוות המטפל.

אפרת אפללו: לא לילדים.

עפר שלח: לא.

עפר שלח: אבל זה רק אפרופו מערכת החינוך.

עפר שלח: את לא מדברת על זה כאל איזה משהו כללי.

אפרת אפללו: לא, לא.

אפרת אפללו: אני מדברת על מערכת החינוך.

עפר שלח: ברור.

עפר שלח: סעיד, רצית.

סעיד אלחרומי: לא, רציתי בכלל לדבר.

עפר שלח: אז, ברשותך, עוד שאלה או שתיים.

סעיד אלחרומי: אוקיי.

עפר שלח: יש לכם נתונים, כי נשמעו הרבה מספרים בהקשר הזה, על ההדבקה שנבעה ממערכת החינוך?

אפרת אפללו: כן.

אפרת אפללו: יש לנו הרבה נתונים.

אפרת אפללו: הם הוצגו גם בוועדות הכנסת השונות.

אפרת אפללו: ועדת החינוך אנחנו נמצאים איתה בקשר יום-יומי.

אפרת אפללו: אני שולחת להם, מעדכנת אותם אם יש לנו נתונים.

אפרת אפללו: ואנחנו עכשיו עובדים על נתונים להראות את ההשפעה של הסגר על הירידה בתחלואה.

אפרת אפללו: ברגע שהנתונים האלה יהיו מגובשים, אנחנו גם נוכל להציג אותם.

עפר שלח: זה שהסגר גורם לירידה בתחלואה היה ברור לכולנו.

אפרת אפללו: לא.

אפרת אפללו: להראות שבילדים הייתה יותר ירידה בתחלואה.

עפר שלח: זאת אומרת, בכלל זה שהדיון נהיה כאילו – את יודעת, אם כולנו נלך ברגל, לא יהיו יותר תאונות דרכים.

אפרת אפללו: לא, לא.

אפרת אפללו: חבר הכנסת שלח, לא.

אפרת אפללו: לא לזה התכוונתי.

אפרת אפללו: התכוונתי להראות את הירידה בחתכים.

אפרת אפללו: להראות את זה שאנחנו רואים שיש יותר הדבקה בגילים היותר מבוגרים, זאת אומרת, 17-15, ו-14-12.

אפרת אפללו: להראות ששם גם הייתה ירידה מאוד משמעותית.

אפרת אפללו: להראות כל מיני פילוחים שונים בפריסות, במגזרים וכו'.

אפרת אפללו: זה לא רוחבי.

אפרת אפללו: ברור שיש ירידה.

אפרת אפללו: אנחנו רוצים לדייק את הדברים ולהראות שכן הייתה השפעה לסגירה של מערכת החינוך על הירידה בתחלואה בילדים יותר בהשוואה למבוגרים.

עפר שלח: שאלה אחרונה מבחינתי בשלב הזה.

עפר שלח: באמת הסוגיה הזאת של פתיחת מערכת החינוך היא סוגיה עולמית.

עפר שלח: איזו מדינה, מבחינתך, את יכולה להצביע עליה ככזאת שקיימה מודל שעבד, שהוא Sustainable.

עפר שלח: עכשיו, ברור שהמחלה גם לא מתנהגת אותו דבר ממדינה למדינה.

אפרת אפללו: נכון.

עפר שלח: אבל אם את יכולה להצביע על מדינה ולהגיד מה היה המודל שלה שכשאת מסתכלת ואומרת: להם זה הצליח?

אפרת אפללו: אני יכולה להגיד לך שהרבה מאוד מדינות בעולם לא החזירו את מערכת החינוך ללימודים.

אפרת אפללו: ועכשיו יש הרבה מאוד מדינות שחוות כבר גלי תחלואה נוספים ולא מתכוונות להחזיר.

עפר שלח: בכלל?

עפר שלח: כולל גיל הרך, כולל הכול?

אפרת אפללו: כולל הכול, כן.

אפרת אפללו: כן.

עפר שלח: כן.

אפרת אפללו: כן.

אפרת אפללו: אנחנו יודעים שבישראל נוקדה המוצא שלנו היא פחות טובה בהיבט הזה של כיתות יותר צפופות מבחינת המבנה ושטח הכיתה ומבחינת הצפיפות של התלמידים.

אפרת אפללו: אז אם אנחנו יכולים להסתכל על מדינות מסוימות באירופה שבהן מלכתחילה גודל הכיתה היה הרבה יותר קטן, אז הרבה יותר קל להן גם לחזור, למרות שגם שם לא חוזרים.

אפרת אפללו: אני יודעת שבמזרח הרחוק, למשל, במנילה בפיליפינים, ראיתי, ובקוריאה ובסין גם, החזירו את הילדים ללימוד תוך ישיבה, בחלק מהמדינות, במחיצות.

אפרת אפללו: זאת אומרת, שהילד יושב בשולחן ויש לו מחיצה, כמו שאתם יושבים בכנסת עכשיו, כמו שאנחנו רואים במשרדים וכו', עם המחיצות השקופות.

אפרת אפללו: והילדים יושבים עם מסכות.

אפרת אפללו: ילדים קטנים, בכיתות הנמוכות, שאצלנו לא חייבים לשבת עם מסכות, יושבים.

אפרת אפללו: אנחנו ככה העלינו את העניין הזה גם עם הנהגת ההורים וגם עם גורמים מסוימים במשרד החינוך, איזושהי חשיבה על העניין הזה של כיתות א'-ב' שישבו בכיתות עם מסכות.

אפרת אפללו: אנחנו יודעים שיש יותר סיכון לתחלואה במבנים סגורים, מבנים לא מאווררים.

אפרת אפללו: אנחנו כולנו נכנסים עכשיו לחורף.

אפרת אפללו: זה יכול להיות מאוד בעייתי.

אפרת אפללו: אחת ההמלצות המרכזיות שלנו למשרד החינוך היא לאוורר את החללים כמה שיותר, כמה שיותר לפתוח חלונות, לפתוח דלתות, כדי לאפשר תחלופה של אוויר.

אפרת אפללו: יש איזשהו מסמך שמשרד הבריאות פרסם בנושא הזה גם כן עם המצלות מאוד משמעותיות על מזגנים ומסנני אויר וכדומה.

אפרת אפללו: כרגע ההמלצה הבסיסית היא לאוורר כמה שיותר.

אפרת אפללו: אבל עדיין ברגע שיושבים 30 ילדים בכיתה – כי כמו שאמרנו, א'-ב' לא יהיו מחויבים לחזור בקפסולות – ברגע שיושבים 30 פלוס ילדים בכיתה בחלל סגור, הרבה מאוד שעות, אז חשבנו שאולי מסכות בילדים קטנים זה עוד איזשהו אמצעי שיכול לעזור כמו שזה קורה במדינות מסוימות בעולם שכן מקיימות לימודים.

עפר שלח: ברור.

אפרת אפללו: אנחנו מודעים לבעייתיות.

אפרת אפללו: ולכן, שוב, כרגע זו לא הנחייה.

אפרת אפללו: זו איזושהי חשיבה שנעשתה, דיון שככה אנחנו מנהלים.

אפרת אפללו: אבל, שוב, כעוד אמצעי.

אפרת אפללו: או, כמו אמרתי, מסכות זה כרגע הדבר הכי חשוב מבחינתנו שיכול למנוע את הפצה של הנגיף.

אפרת אפללו: וריחוק חברתי, כמובן.

עפר שלח: ברור.

עפר שלח: תודה רבה.

עפר שלח: אני תכף אתן לחברי הכנסת להעיר גם על זה.

עפר שלח: יש לנו פשוט אילוצי זמנים בזום.

עפר שלח: אני מבקש להעלות את יפה בן דוד.

עפר שלח: בוקר טוב, מזכ"לית הסתדרות המורים.

עפר שלח: שמעת את הדברים.

עפר שלח: אז הם מן הסתם לא היו חדשים לך ואת מכירה אותם.

עפר שלח: איך אתם עם המתווה כנראה המוסכם הזה שהציגה פה גם אפרת אפללו?

עפר שלח: יפה?

יוסף ג'בארין: או שנתקע או שזו תמונה.

עפר שלח: כן.

עפר שלח: או שהיא נרדמה, מה שקורה לאנשים בישיבות הכנסת מדי פעם.

עפר שלח: כן, יפה.

עפר שלח: עכשיו אנחנו רואים אותך, בבקשה.

יפה בן דוד: שלום.

יפה בן דוד: טוב.

יפה בן דוד: קודם כול, אנחנו לא נרדמים.

יפה בן דוד: אנחנו תמיד ערניים.

עפר שלח: ההערה הייתה עלינו.

עפר שלח: לא עליכם.

עפר שלח: זה בסדר גמור.

יפה בן דוד: תראו, אני רוצה לומר משהו.

יפה בן דוד: אני לא יודעת אם אתם מבולבלים, אבל אני באמת מבולבלת.

יפה בן דוד: לא רק אני, גם כמעט כל אנשי החינוך מבולבלים.

יפה בן דוד: אנחנו שומעים את אנשי משרד הבריאות, ובתוכם אנחנו שומעים דברים אחרים.

יפה בן דוד: ההוא אומר ככה, ההיא אומרת ככה.

יפה בן דוד: ד"ר אלרעי, שהיא ראש בריאות הציבור, אומרת: חברים, חשבנו, בעבר, שבאמת ילדים לא נדבקים ולא מדביקים.

יפה בן דוד: מסתבר שזה לא נכון.

יפה בן דוד: הילדים, גם בגילים הנמוכים, גם נדבקים וגם מדביקים.

יפה בן דוד: אנחנו כתבנו מכתב לחברי קבינט הקורונה וגם לראש הממשלה ולשר הבריאות ואמרנו להם: תקשיבו, בואו תלמדו מהטעויות.

יפה בן דוד: הרי פתחתם בראשון בספטמבר בניגוד – דרך אגב, אני חושבת שהסתדרות המורים היא היחידה שאמרה שלא צריך לפתוח את מערכת החינוך, בטח לא בצורה שבה רצו לפתוח בראשון בספטמבר.

יפה בן דוד: כולם תקפו אותנו.

יפה בן דוד: מסתבר שאנחנו צדקנו.

יפה בן דוד: לא בגלל שאנחנו חכמים יותר.

יפה בן דוד: בגלל שאנחנו אנשי השטח.

יפה בן דוד: אנחנו יודעים ורואים מה קורה.

יפה בן דוד: עושים כל מיני מתווים.

יפה בן דוד: יושבת הפקידות של משרד החינוך, מנותקת לגמרי מהשטח.

יפה בן דוד: עושים מתווים.

יפה בן דוד: הם חושבים על מתווים ומשליכים את זה לשטח ואומרים: תעשו.

יפה בן דוד: אנחנו אומרים שהמתווים הם לא ישימים.

יפה בן דוד: אמרתי את זה כמה פעמים: חברים, בלי שיתוף פעולה של הסתדרות המורים, בלי שיתוף פעולה של המנהלים, בלי שיתוף של הגננות, של עובדי הוראה, שום מתווה לא יצלח.

יפה בן דוד: גם אף מתווה לא יכול להיות טוב יותר מאנשי השטח שיכולים להכין אותו.

יפה בן דוד: ולכן כרגע, לצערי, אין שיתופי פעולה.

יפה בן דוד: ובגלל זה המתווים מתפוצצים.

יפה בן דוד: מה אנחנו אומרים?

יפה בן דוד: אנחנו אומרים: תראו, חברים, איך אפשר לומר לכל הציבור שחייבים לשים מסכה, שחייבים לשמור מרחק של שני מטר, והגננות לא?

יפה בן דוד: מתי ישימו מסכה?

יפה בן דוד: אני שמעתי כרגע, נדמה לי, את ד"ר אפללו שאומרת שישימו כשהן מדברות.

יפה בן דוד: איזה מדברות?

יפה בן דוד: מתי יש לגננת זמן לגרד את הראש?

יפה בן דוד: גננת נמצאת לבד עם סייעת או שתיים, תלוי בגילים.

יפה בן דוד: פשוט אין לה זמן לנשום.

יפה בן דוד: אז היא תשים?

יפה בן דוד: מתי היא תשים מסכה?

יפה בן דוד: היא כל הזמן עם הילדים.

יפה בן דוד: עכשיו, תראו מה ההנחיות היו.

יפה בן דוד: היו הנחיות ואמרו להם: תקשיבו, בגן אתם לא צריכים לשים מסכה – רק לסבר לכם את האוזן, הגן מורכב מ-35 ילדים – אתם לא צריכים לשים מסכה, וכשאתם יוצאים לפעילות בחצר תשימו מסכה.

יפה בן דוד: מה שנראה לנו שזה בדיוק הפוך.

יפה בן דוד: כלומר, כשאתה בחצר אז זה פחות סכנה להידבק.

עפר שלח: כן, אבל, יפה, שני דברים, כי טרוניות יש גם לנו ויש לכל אחד שמסתכל על זה.

עפר שלח: אחד, כן יש נתונים מכל העולם שבגיל הזה הרבה פחות נדבקים ומדביקים.

עפר שלח: ולכן, מכיוון שאין פה מצב מושלם וצריך, בסופו של דבר, להפעיל את מערכת החינוך, אז הולכים פה על ההסתברויות היותר נמוכות.

עפר שלח: שניים, זה יותר לעניין, מה אתם מציעים?

עפר שלח: מה ההצעה שלך, לצורך העניין?

יפה בן דוד: תראה, אנחנו כתבנו כמה דברים.

יפה בן דוד: כלומר, במכתב, כמובן, הצגנו.

יפה בן דוד: זאת אומרת, אמרנו, קודם כול, בואו נחזור לשיטת הקפסולות.

יפה בן דוד: כי ראינו שכשהיינו בשיטת הקפסולות, הגנים באמת פחות נסגרו, היו פחות בידודים, היו גם פחות הדבקות.

יפה בן דוד: הדבר השני, ערים אדומות.

יפה בן דוד: אי-אפשר לפתוח מסודות חינוך בערים אדומות.

יפה בן דוד: יתרה מזאת, צוותי חינוך חייבים להיות קבועים.

יפה בן דוד: אני אתן לכם דוגמה.

יפה בן דוד: גננת משלימה מסתובבת בכמה גנים.

יפה בן דוד: היא פוגשת בשבוע בין 250 ל-300 ילדים.

יפה בן דוד: בוודאי שיהיו הדבקות.

עפר שלח: כן.

יפה בן דוד: לכן חייבים להיות צוותי חינוך קבועים.

יפה בן דוד: גם לא יהיה ערבוב בין ערים אדומות לערים ירוקות.

יפה בן דוד: אני כבר ראיתי ושמעתי וגם דיברו איתי מספר ראשי ערים ואמרו לי: עם כל הכבוד לכולם, אנחנו עכשיו לוקחים את העניין לידיים ומנהלים את הערים שלנו.

יפה בן דוד: ומה הם קבעו?

יפה בן דוד: הם קבעו שצוותי חינוך, ביניהם סייעות, מערים אדומות לא יכנסו לערים הירוקות שלהם.

יפה בן דוד: כי אז הן באמת הופכות להיות ערים אדומות.

יפה בן דוד: יש המון סייעות, למשל, רמת גן, אם ניקח, מודיעין אם ניקח, שרמת גן מביאה מבני ברק.

יפה בן דוד: אמרו: אנחנו לא ניתן.

יפה בן דוד: אנחנו גם לא נוכל לפתוח, אז לא ניפתח עד שנסדיר את זה.

יפה בן דוד: זאת אומרת, חייבים להיות צוותים קבועים.

יפה בן דוד: חייבות להיות גם בדיקות.

יפה בן דוד: אני שמחה שגם נענו.

יפה בן דוד: יהיו בדיקות גם לעובדי הוראה, שזה מאוד מאוד חשוב.

יפה בן דוד: ואני חושבת שהדבר הרביעי הוא מיגון.

יפה בן דוד: לצערנו, לא כל הרשויות נתנו מיגון לעובדי הוראה.

יפה בן דוד: צריכה להיות אכיפה.

יפה בן דוד: משרד החינוך אומר: תשמעי, אנחנו הקמנו יחידה, בקרה, אכיפה, וכי הרשויות קיבלו תקציב מאיתנו, מהאוצר, השגנו מיליונים בשביל המיגון.

יפה בן דוד: אני לא יודעת איפה המיליונים.

יפה בן דוד: אבל הם לא הגיעו לשטח.

יפה בן דוד: זאת אומרת, צריכה להיות אכיפה גם לדברים האלה.

יפה בן דוד: אני חושבת שאחד הדברים הכי חשובים – תראו, אין אכיפה.

יפה בן דוד: לצערי, יש הורים, ולשמחתנו, הם מעט, שמביאים את הילדים שלהם, שנמצאים בבידוד, לגנים.

יפה בן דוד: ומה שקורה הוא שהילדים הללו אחר כך מדביקים את הילדים האחרים.

יפה בן דוד: ואז הגן נסגר.

יפה בן דוד: זאת אומרת, חייבת להיות גם אכיפה כלפי ההורים.

יפה בן דוד: יש את התצהיר, שאומרים: בואו תמלאו תצהיר, שההורה ימלא תצהיר, על כך שמדד חום לילד.

יפה בן דוד: אני לא רוצה להגיד לכם כמה אנשים חותמים בלי שבכלל מדדו חום.

יפה בן דוד: יש כאלה שאפילו מביאים לגננת ואומרים לה: זה מה יש; את תקבלי את הילד.

יפה בן דוד: למה עובדי הוראה צריכים להתמודד עם הדברים האלה?

יפה בן דוד: למה אין אכיפה גם לדברים האלה?

יפה בן דוד: אז אלה הדברים, אני אומרת, החשובים ביותר שצריכים לתת להם מענה.

יפה בן דוד: עכשיו, אי-אפשר לבוא ולהגיד: חברים – לצערנו, במדינה, בדקה 99.9 מקבלים את החלטות.

יפה בן דוד: ואז אומרים: יאללה, תתחילו.

יפה בן דוד: זה לא הולך ככה.

יפה בן דוד: צריכים להיערכות.

יפה בן דוד: גם אם יחליטו, למשל, כשירצו לפתוח ביום ראשון, איך יפתחו?

יפה בן דוד: הרי יהיו חסרות גננות.

יפה בן דוד: יש גם גננות עם ילדים קטנים.

יפה בן דוד: ישאירו את הילדים הקטנים שלהן, הפרטיים ובואו לגנים?

יפה בן דוד: הרי צריכים למצוא להן גם פתרונות.

יפה בן דוד: מתי ימצאו להן פתרונות?

יפה בן דוד: הרשויות צריכות למצוא את הפתרונות, והיו רשויות שפעלו בגל הקודם ככה.

יפה בן דוד: אבל, חברים, אלו דברים שלוקחים זמן.

יפה בן דוד: לכן מה אנחנו אומרים?

יפה בן דוד: קודם כול, תשבו, תקבלו את החלטות שאתם צריכים לקבל, אבל תנו זמן גם להיערכות לדברים הללו.

יפה בן דוד: כי גם אם יחליטו לפתוח את הגנים, יהיו שיבושים מאוד קשים מהשטח, מהמציאות.

יפה בן דוד: אנחנו אזרחים שומרי חוק.

יפה בן דוד: אנחנו רוצים להחזיר את המערכת.

יפה בן דוד: אני רוצה להגיד לכם: אין מי שחפץ יותר ורוצה יותר לחזור לעבודה הפרונטלית בגן ובכיתה מאשר עובדי ההוראה.

יפה בן דוד: תאמינו לי.

יפה בן דוד: הזומים, הלמידה מרחוק, הם משקיעים זמן.

יפה בן דוד: וגם אצלם יש ילדים וגם הם עושים זומים.

יפה בן דוד: אבל ההיבט הרגשי, הנפשי, השמירה וגם הפדגוגי מאוד חשובים להם.

יפה בן דוד: ולכן אנחנו כמהים לחזור.

יפה בן דוד: אנחנו מאוד רוצים לחזור.

יפה בן דוד: אבל, חברים, בואו נעשה זאת בצורה מושכלת.

יפה בן דוד: בואו נעשה את זה עם היערכות נכונה, שלא נהיה כמו בשיטת אקורדיון.

יפה בן דוד: עוד פעם נפתח ועוד פעם נסגור, ועוד פעם נפתח.

עפר שלח: ברור.

יפה בן דוד: אנחנו רוצים לפתוח.

יפה בן דוד: אבל בואו תפתחו בצורה מושכלת ובצורה שתהיה לאורך זמן.

עפר שלח: וקודם כול, באמת בואו תקבלו החלטות ושאנשים ידעו את לוח הזמנים.

עפר שלח: מישהו מחברי הכנסת רוצה לשאול את יפה בן דוד לפני שאנחנו משחררים אותה?

עפר שלח: אוקיי.

עפר שלח: תודה רבה לך.

יפה בן דוד: תודה רבה לכם.

עפר שלח: חברי הכנסת עכשיו.

עפר שלח: סעיד, בבקשה.

סעיד אלחרומי: תודה, אדוני היושב-ראש.

סעיד אלחרומי: תודה על הדיון החשוב הזה.

סעיד אלחרומי: וחשוב שיפה גם תשמע את זה.

סעיד אלחרומי: אני מצטרף לדברים שלה בעניין הערים האדומות.

סעיד אלחרומי: ומי כמונו בחברה הערבית מכיר טיפול אינטנסיבי בנושא הקורונה.

סעיד אלחרומי: בקיץ הזה היינו, באוגוסט, במצב לא טוב.

סעיד אלחרומי: לא טוב בכלל.

סעיד אלחרומי: ובשבועות האחרונים במאמץ של השלטון המקומי, של ראשי הרשויות - - -

עפר שלח: תשמע, הייתי אתמול בכפר קאסם.

עפר שלח: ישבתי איתם.

סעיד אלחרומי: כן.

עפר שלח: למדתי מה הם עשו.

עפר שלח: זה מרשים בצורה בלתי רגילה.

עפר שלח: והעיקרון הוא אותו עיקרון של דיפרנציאליות, אבל במיקרו של המיקרו, להגיע כל משפחה, לתת הסברה - -

סעיד אלחרומי: בדיוק.

עפר שלח: - - בכל סקטור.

עפר שלח: לדאוג.

עפר שלח: ראש העיר בכפר קאסם עשה סוג של, לא עוצר, אבל סגירת עסקים לילית על דעת עצמו.

עפר שלח: וראית עיר שהעבירה את עצמה מאדום לירוק ככה מהר.

סעיד אלחרומי: הוא לקח את העניינים לידיים והחליט לפעול.

עפר שלח: כן.

סעיד אלחרומי: החליט להיות שותף ולפעול.

סעיד אלחרומי: וכנ"ל שאר ראשי הרשויות.

סעיד אלחרומי: אני מכיר את זה בנגב, מכיר את זה בחורה, מכיר את זה בלקייה, ברהט.

סעיד אלחרומי: תראו, אם לא עושים את זה באופן פרטני ויורדים לזום, למשפחה הגרעינית, לא נצליח.

סעיד אלחרומי: לא נצליח.

סעיד אלחרומי: ונחזור, ונחזור שוב.

סעיד אלחרומי: עכשיו בעניין מערכת החינוך כמה דברים.

סעיד אלחרומי: ברגע שהיציאה מהסגר, אם אנחנו לא יוצאים בצורה מסודרת ונתחיל עם גני ילדים ועם כיתות א' ונחלק אותם, הרי יש לנו בית ספר יסודי, למשל, יש לו מא' עד ו', אז כיתות א' וב' נחלק אותם - -

עפר שלח: נכון.

סעיד אלחרומי: נחלק אותם באמצעות המורים.

סעיד אלחרומי: נחלק אותם כל 20, 15 ילדים בכיתה.

סעיד אלחרומי: זה בסדר.

סעיד אלחרומי: ולהתחיל שבועיים ראשונים ולראות איך זה מתקדם.

סעיד אלחרומי: כנ"ל לגבי גני הילדים.

סעיד אלחרומי: רוב גני הילדים הם בקרבת בתי הספר.

סעיד אלחרומי: לפחות אצלנו.

סעיד אלחרומי: הם בקרבת בתי הספר.

סעיד אלחרומי: שבועיים אחרי זה אפשר לקחת את כל היסודי מא' עד ו', אבל לחלק אותם.

סעיד אלחרומי: יש לנו בתי ספר תיכוניים שהם ריקים.

סעיד אלחרומי: אפשר לחלק שם.

סעיד אלחרומי: אם לא נחשוב בשיטה הזאת, אנחנו נחזור עוד פעם לנושא הסגר.

סעיד אלחרומי: אבל יש שני דברים שצריך להקפיד עליהם, אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת.

סעיד אלחרומי: נושא ההתקהלות – נכון לדחות.

סעיד אלחרומי: נושא החתונות עכשיו, הקיץ, בסופו, בחורף זה פחות חתונות.

סעיד אלחרומי: אבל נושא ההתקהלות - - -

עפר שלח: סעיד, אנחנו דנים עכשיו במערכת החינוך.

סעיד אלחרומי: כן.

סעיד אלחרומי: נכון, שאנחנו בעניין מערכת החינוך, אבל התקהלויות, אם לא מקפידים גם ביציאה, ושומרים מכל משמר שלא יהיו התקהלויות, אנחנו נחזור שוב, וזה לא יעזור לנו.

סעיד אלחרומי: התקהלויות אנחנו שוב נחזור, וחס וחלילה נחזור גם בנושא הסגר.

סעיד אלחרומי: אז שוב, מערכת החינוך להתחיל באופן הדרגתי.

סעיד אלחרומי: לחלק את הילדים עכשיו, ולא להחזיר אותם, 35 ילדים לכל כיתה, ונחזור על ההדבקות, חס וחלילה.

עפר שלח: כן.

עפר שלח: שלמה, בבקשה.

שלמה קרעי: תודה, אדוני היושב-ראש.

שלמה קרעי: יש פה שאלה שאני לא יודע אם היא מופנית דווקא ליפה, אולי דווקא לנציגי משרד החינוך, לגבי הנושא של מחשבים בבית.

עפר שלח: תכף יהיה לנו בהמשך.

עפר שלח: יעלה עופר רימון, שכבר היה פה בוועדה.

שלמה קרעי: יש את עמותת אחינועם שפועלת.

שלמה קרעי: השאלה היא אם משרד החינוך משתף פעולה עם העמותות, דואג.

שלמה קרעי: כי, לפי מה שאני שומע, הם לא דואגים לזה כל כך ובצורה מקיפה.

עפר שלח: נכון.

יוסף ג'בארין: אני מבין שנושא התקשוב עכשיו?

עפר שלח: זה יעלה.

עפר שלח: יעלה בהמשך.

עפר שלח: אלה הערות כלליות לפתיחה.

יוסף ג'בארין: כן, כן.

יוסף ג'בארין: אני אומר רק הערות כלליות.

יוסף ג'בארין: הערה כללית חשובה על הקשר בין שני הדברים, על עניין התחלואה ועל עניין – דווקא הקושי העצום בלמידה מרחוק, אני חושב שצריך למצוא את המודל שלטובת פשוט קפסולות בתוך בתי הספר מאשר למידה מרחוק.

יוסף ג'בארין: ואני חושב שזה לפחות צריך לקרות במקומות שאנחנו יודעים שהלמידה מרחוק - - -

סעיד אלחרומי: מקרטעת.

יוסף ג'בארין: לא רק מקרטעת.

יוסף ג'בארין: מקרטעת, לדעתי, זו באמת מילה שאפילו לא מתארת את זה.

מאיר כהן: צריך לעשות את זה היברידי.

עפר שלח: בשביל לקרטע צריך ללכת קודם.

יוסף ג'בארין: הייתי בנגב, בסיור, יחד עם חברי חבר הכנסת סעיד אלחרומי.

יוסף ג'בארין: מנהלי בתי הספר דיברו על 70% מהתלמידים שאינם יכולים ללמוד מרחוק, בין אם זה בהיעדר אמצעי קצה, בין אם זה בהיעדר תשתיות.

יוסף ג'בארין: וכנראה זה לא יימצא בשבועות הקרובים, בטח עכשיו - - -

סעיד אלחרומי: אבל אפשר להשתמש בתיכונים.

יוסף ג'בארין: צריך פשוט לתת את העדיפות איך גם – לדעתי, התחילו בזה בנגב; אני לא יודעת עד כמה זה יהיה מוצלח – גם במחיר של לעשות שיפטים.

עפר שלח: משמרות.

יוסף ג'בארין: כן, משמרות.

סעיד אלחרומי: משמרות, כן.

סעיד אלחרומי: מ-08:00 עד 12:00 ומ-12:00 עד 20:30.

יוסף ג'בארין: בדיוק.

יוסף ג'בארין: בדיוק.

עפר שלח: אז אנחנו תכף נשאל את משרד החינוך.

עפר שלח: מאיר, רוצה להגיד משהו לפתיחה?

מאיר כהן: ככה רציתי להוסיף למה שחבר הכנסת ג'בארין אמר.

מאיר כהן: יש כל כך הרבה שיטות שהיום המערכת די משותקת.

מאיר כהן: הם הולכים ללמידה מרחוק.

מאיר כהן: זאת מיומנות בפני עצמה.

מאיר כהן: זאת מיומנות בפני עצמה.

מאיר כהן: והמורים שאני פוגש מתקשים מאוד.

מאיר כהן: הם אומרים לי: תשמע, מנסים לדחוס לנו – אגב, יש השתלמויות מורים עד 22:00, 23:00.

מאיר כהן: אומרים לי המורים: תשמע, אנחנו נמצאים בזום מ-08:00 עד 14:00, 15:00, יש לנו הפסקה, ומתחילים השתלמויות דחוסות כאלה שלא ברורות.

שלמה קרעי: אני יכול להעיד מעדות ראשונה.

שלמה קרעי: אשתי ככה בימים האלו.

מאיר כהן: כן.

מאיר כהן: מה שכן ראיתי ניסיונות מוצלחים, זה של מערכת למידה היברידית, שמחלקים את הכיתה לכמה.

מאיר כהן: חלק נמצא בבית.

מאיר כהן: חלק מגיע.

מאיר כהן: עושים סבבים.

מאיר כהן: אין שום ספק השיעורים הפרונטליים שכל כך אהבנו להשמיץ, היום אנחנו די מתגעגעים אליהם.

מאיר כהן: והמורים בעצמם אומרים: אני מעדיף לראות, להסתכל בעיניים של הילד, של התלמידה.

מאיר כהן: זה אחרת מאשר הלמידה המקוונת.

מאיר כהן: ואני הייתי – עופר עולה עכשיו בזום?

עפר שלח: מה זה?

מאיר כהן: ממשרד החינוך.

עפר שלח: עופר רימון יהיה, כן.

מאיר כהן: כן, עופר רימון.

מאיר כהן: אני חושב שזאת תהיה שאלת השאלות.

מאיר כהן: ראשית, במגזר הערבי, ליבי איתם עם המצב הכל כך קשה שיש שם בפריסה של תשתיות.

מאיר כהן: אלחרומי מכיר את זה לפני ולפנים.

מאיר כהן: ושנית, אנחנו ישבנו עם השר, נדמה לי גם אצלך, עפר - -

עפר שלח: כן.

מאיר כהן: - - כשהוא דיבר על 1.2 מיליארד שקלים שמשקיעים בתשתיות.

מאיר כהן: אתם זוכרים?

עפר שלח: כן.

מאיר כהן: שחצי מזה יהיה עד ינואר וחצי מזה יהיה עד סוף השנה.

עפר שלח: כן.

מאיר כהן: אנחנו באמת רוצים לשמוע מה קרה עם זה?

מאיר כהן: כי אני שומע גם מראשי ערים, גם ממנהלי בתי ספר, שיש נתק בין הצהרות לבין המציאות.

עפר שלח: אתמול או שלשום היה פה דיון על חל"ת.

עפר שלח: ושם, אתה יודע, שלושה וחצי מיליארד שקלים היו צריכים להיות למענקים להחזרת עובדים לעבודה.

עפר שלח: עד עכשיו יצאו 600 מיליון.

עפר שלח: אז אנחנו צריכים לקחת את הכול באותה פרופורציה.

עפר שלח: אני באמת רוצה לעבור למשרד החינוך.

עפר שלח: אבל לא להתחיל עם עופר רימון, אלא להתחיל עם אינה זצלמן מהמנהל הפדגוגי, אם היא מחוברת אלינו.

מאיר כהן: היא יושבת-ראש המנהל, לא?

עפר שלח: סגנית בכירה במנהלת המנהל הפדגוגי.

אינה זלצמן: כן.

אינה זלצמן: אני איתכם.

אינה זלצמן: בוקר טוב.

עפר שלח: בוקר טוב.

עפר שלח: אני רוצה לשאול אותך באמת מהדברים שעלו, גם שאני אמרתי, גם מהדברים של חברי הכנסת.

עפר שלח: האם גם כלקחים ממה שקרה כשנפתחה מערכת החינוך, יש לכם מחשבות על שינויים בצורה שבה מתנהל הלימוד מרחוק?

עפר שלח: או נגיד את זה ככה: השינויים בצורה שבה יתנהלו הלימודים בכיתות, בוודאי ה' וצפונה, שהצפי למתי הם יחזרו הוא עוד הרבה מזמן, כן.

עפר שלח: אם מדבר משרד הבריאות על 250 חולים ולמטה חדשים ביום כסמן מתי אנחנו נחזיר אותם, זה חודשים.

עפר שלח: האם יש לכם מחשבה, מסקנות, איך הכיתות האלה ילמדו?

אינה זלצמן: תראה, אני חייבת להתייחס פה לדברים שמשרד החינוך לא הוציא הנחיות, לא הוציא מתווים.

אינה זלצמן: אני חושבת שאנחנו עבדנו באופן מאוד מאוד מאורגן ומסודר.

אינה זלצמן: אנחנו כבר מאוגוסט הוצאנו מתווה שמבחינתנו אמור לתת את המסגרת הכוללת לכל השנה, שדיבר גם על למידה מהבית, ובכלל זה למידה מרחוק, וגם על למידה פיזית ככל שאנחנו נצליח.

אינה זלצמן: מעבר לכך, כשהתחלנו לשמוע על המתווה של הרמזור, הוצאנו מתווה שמדבר על איך אנחנו מכניסים את מוסדות החינוך לפעילות כשהעיר מוגדרת עיר אדומה.

אינה זלצמן: עשינו את זה גם כן.

אינה זלצמן: לא בבת אחת.

אינה זלצמן: זמן להתארגן לצוותים, מה הצוות צריך לעשות מבחינה פדגוגית.

אינה זלצמן: איך הוא צריך לפנות להורים.

אינה זלצמן: איך הוא צריך להורים, איך הוא רוצה לפנות לתלמידים.

אינה זלצמן: הכול מאוד מאוד סדור ומאורגן.

עפר שלח: את יודעת מה?

עפר שלח: אם אנחנו לא רוצים לחתוך את זה בגיל, אז בואי באמת נחתוך את זה.

עפר שלח: נגיד שילכו סוף-סוף למודל דיפרנציאלי פה בניהול של הדבר הזה ויהיה הבדל בין ערים ירוקות לבין ערים אדומות, בעיר אדומה שבה, אם אפשר יהיה ללמד בבתי הספר, איך יתנהלו הלימודים?

עפר שלח: האם יש לכם לקחים לגבי – כי עשה רושם, בהסתכלות על זה מבחוץ, שהניסיון העיקרי היה להעתיק את הלמידה הפרונטלית לתווך דיגיטלי, שיש עם זה שתי בעיות.

עפר שלח: א', התווך הדיגיטלי לא מצוי באותו מקום.

עפר שלח: עופר רימון, שיופיע פה, אמר פה בוועדה שבערך חצי מבתי הספר בארץ בכלל לא היו ערוכים לזה, וגם ברמה של הבית לא תמיד אפשר לעשות את.

עפר שלח: זה כנראה לא עובד.

עפר שלח: האם יש לכם תורה חדשה איך מלמדים או במקום שהוא אדום או בשכבת גיל שהיא לא מותרת כרגע, בלימוד מרחוק כזה?

אינה זלצמן: אני אתן את המסגרת הכוללת.

אינה זלצמן: באמת בגל הראשון היה מיקוד על זה שצריך ללמוד אקס שעות בזום.

אינה זלצמן: וכשכבר למדנו את הנושא גם מהעולם, כמו שאתה גם שאלת פה, וגם מקבוצות מיקוד וגם בהיוועצות שעשינו עם מנהלים ומורים שאני ככה תמיהה על דיבור שלא היינו בקשר איתם, אנחנו למדנו שצריך את האיזון.

אינה זלצמן: ולכן, קודם כול, אנחנו מדברים על קשר אישי.

אינה זלצמן: וגם כאן יש ממש כלים פדגוגיים של איך יוצרים קשר אישי עם הילדים על פי הגיל שלהם.

אינה זלצמן: איך מייצרים שיח בעת הזאת ועל מה לשים לב.

אינה זלצמן: השפ"י הוציא כלים מדהימים, שאם תרצו, אני יכולה לשלוח לחברי הוועדה.

אינה זלצמן: הנושא הלימודי – דיברנו על הצורך גם בלימוד סינכרוני אבל גם בלימוד אסינכרוני, ויש ממש מפה שאומרת אילו משימות ניתן לתת מעבר למשימות שהן בזום או בכל פלטפורמה אחרת, שעליה עופר אחר כך ירחיב.

אינה זלצמן: מה ניתן לעשות עם הילדים על פי הטווח הגילי שלהם.

אינה זלצמן: כמה דקות כדאי לשבת מול המסך וכמה דקות או שעות אנחנו שולחים את הילדים לפעילות אחרת.

אינה זלצמן: איך אנחנו עובדים בקבוצה ואיך אנחנו עובדים בזוגות.

אינה זלצמן: כל זה פורסם עוד לפני שיצאנו לעת הזאת של הסגר.

אינה זלצמן: ואנחנו כל פעם מדייקים ומחדדים, אבל אנחנו קשובים.

אינה זלצמן: החומרים נמצאים בכל מקום ונשלחים, ואנחנו לומדים את מה שאומרים לנו וגם מה שאנחנו לומדים.

אינה זלצמן: אתה יודע, זאת למידה שקיימת עכשיו בכל העולם.

אינה זלצמן: אבל בהחלט לא דומה מה שעשינו בגל הראשון למה שאנחנו עשינו עכשיו.

אינה זלצמן: אנחנו גם מבינים שאנחנו צריכים לייצר את היציבות.

אינה זלצמן: ויציבות זה לא תוך שנייה אנחנו מייצרים פה תוכנית אחרת.

אינה זלצמן: לא.

אינה זלצמן: יש לנו תוכנית אחת.

אינה זלצמן: היא תוכנית סדורה.

אינה זלצמן: אנחנו עושים לה כל פעם התאמות ומחדדים עוד יותר ונותנים עוד כלים ומסייעים עוד.

אינה זלצמן: אבל היא מורכבת מהבנה שיש אוכלוסיות שונות שצריך לתת מענה דיפרנציאלי לצרכים התרבותיים.

אינה זלצמן: אבל קודם כול, קשר.

אינה זלצמן: לראות בעיניים את הילדים.

אינה זלצמן: לראות בעיניים את ההורים.

אינה זלצמן: אנחנו מייצרים גם כלים של איך מדברים המורה או הגננת עם הורים.

אינה זלצמן: להורים יש פה המון שאלות שנשאלים, ויצרנו פלטפורמות שגם נותנות את המענה לכך.

אינה זלצמן: כך שהמהלך הוא מהלך כולל.

עפר שלח: אינה, ברשותך, אם אפשר באמת לפרק את הדבר הזה של לראות בעיניים.

עפר שלח: אם מורה יושב בזום עם כיתה של 30 תלמידים, אין לו שום סיכוי לראות אותם בעיניים.

עפר שלח: כשאת אומרת לראות בעיניים, למה את מתכוונת?

אינה זלצמן: אני אגיד לך מה.

אינה זלצמן: קודם כול, אנחנו מייצרים קשר ושיח.

אינה זלצמן: למשל, אני אתן דוגמה, פתיחת בוקר עם התלמידים, סתם אני אקח גיל יסודי, פתיחת בוקר עם התלמידים, פתיחת יום, אז אתה רואה את הילדים.

אינה זלצמן: אתה רואה איך הם קמו, המורה רואה, מסתכלת.

אינה זלצמן: אחר כך שליחה למשימות כל אחד לפי הקבוצה שלו, לפי המקום שהוא נמצא בלימודים שלו.

אינה זלצמן: איזה משוב אנחנו נותנים לילדים.

אינה זלצמן: ממש כלים שנתנו לכל מורה וכל מורה מקצועי למה הוא שם לב.

אינה זלצמן: האם יש ילד שהוא מוטרד?

אינה זלצמן: האם אנחנו רואים שילד שלא קם?

אינה זלצמן: מה אנחנו עושים עם ילד שאנחנו לא רואים אותו בעשייה?

אינה זלצמן: מה אנחנו עושים עם משהו שאנחנו חושבים שאולי יש איזשהו קושי?

אינה זלצמן: יש לנו מערך תמיכה של הייעוץ, של השירות הפסיכולוגי.

אינה זלצמן: אנחנו ממש נותנים הדרכה וגם אם יש צורך התערבות שהיא התערבות שצריך גם לעשות יותר מהר עם ההדרכה.

אינה זלצמן: גם שם אנחנו נמצאים.

מאיר כהן: סליחה, אני רוצה לשאול אותך שאלה, ברשותך.

מאיר כהן: נלך לדבר הכי בסיסי והכי גשמי.

מאיר כהן: תלמיד לא מופיע ומסתבר, אחרי בירור, למורה שלתלמיד אין מחשב בבית.

מאיר כהן: מה אתם עושים?

אינה זלצמן: תראה, קודם כול, אנחנו מנסים לתת פתרונות.

אינה זלצמן: אם אין מחשב בבית, ותכף על זה ידבר עופר, אז הפתרונות שלנו הם חומרים קשיחים, זה ערכות שאנחנו שולחים לבתים.

אינה זלצמן: גם ספרי לימוד עדיין קיימים ואנחנו מפנים אותם לספרי הלימוד.

אינה זלצמן: יש אפשרות לעבוד גם בפלטפורמות אחרות, כמו טלפונים, ווטסאפים שאנחנו מייצרים שם תקשורת.

אינה זלצמן: אנחנו לא מוותרים על הילדים.

אינה זלצמן: אנחנו מוצאים את הדרך להגיע אליהם בעת הזאת.

מאיר כהן: אבל קיימים ילדים כאלה.

מאיר כהן: כלומר, אתם מאתרים ילדים כאלה בעצם שאין להם מחשבים, ולכן נדרשתם לחפש דרכים עוקפות אליהם.

מאיר כהן: אוקיי.

מאיר כהן: תודה.

עפר שלח: מה המדדים שלכם לזה שזה באמת שקע?

עפר שלח: זאת אומרת, יש מטלות, אני מניח, שהמורה נותן ובודק שהתלמידים, בין אם הם קיבלו את זה דרך המחשב ובין אם בדרך אחרת, אכן ביצוע אותן.

עפר שלח: איזו בקרה אתם גם כמשרד, מקפחים, יכולים לייצר על זה שבאמת החומר שוקע?

אינה זלצמן: תראה, אנחנו לא עומדים עם סטופר ואומרים: עכשיו, 45 דקות עשיתם כך וכך.

אינה זלצמן: אנחנו נותנים אמון במורים ובמנהלים שהם מקיימים את הלמידה.

אינה זלצמן: ואנחנו עושים שיח עם הפיקוח, עם המנהלים.

אינה זלצמן: אנחנו גם שומעים את ההורים.

אינה זלצמן: יש לנו מערכות שאנחנו מקבלים מבתי הספר.

אינה זלצמן: אנחנו מנטרים את התוכניות שנמצאות בשטח.

אינה זלצמן: מורה רוצה ללמד חצי שעה חומר באופן כזה או מורה אחרת תלמד באופן אחר, אבל יש תוכנית שגם אותה מיקדנו.

אינה זלצמן: היה לנו ברור שאנחנו לא יכולים לקחת את השנה הזאת ולהגיד: אוקיי, את תוכנית הלימודים הזאת 100% אתם תלמדו אותם.

אינה זלצמן: לכן עשינו מיקוד בחומר.

אינה זלצמן: הורדנו, נשארנו בעיקר במקצועות הליבה בשלב הזה.

אינה זלצמן: אנחנו גם המון מדברים על חוויית הלמידה, כי היא חשובה לנו עכשיו.

אינה זלצמן: כי ללמד בזום אתה צריך מיומנויות שייתנו מוטיבציה לתלמידים.

אינה זלצמן: כל זה קיים.

אינה זלצמן: אנחנו רואים שהחומרים מגיעים למורים.

אינה זלצמן: אנחנו רואים מורים שנכנסים ליותר השתלמויות כי הם רוצים להתפתח.

אינה זלצמן: יש לנו מעקב אחרי המורים שמשתלמים ורוכשים עוד מידע ועוד מידע בעת הזאת.

אינה זלצמן: אלו הדברים שאנחנו עושים.

עפר שלח: אינה, כל הדברים שאת אומר הם חשובים.

עפר שלח: ברור לי גם שהוטלה פה המערכת באחת למציאות שהיא מציאות אחרת לגמרי.

עפר שלח: זה ברור לכולנו.

עפר שלח: אבל ניקח מקצועות ליבה.

עפר שלח: לומדים מתמטיקה בצורה כזו או אחרת, ואני מניח שעכשיו יותר אומרים לתלמידים, נותנים להם עבודות, נותנים זמן וכן הלאה.

עפר שלח: אילו כלים פיתחתם בשביל לבדוק שבסוף מי שצריך לדעת שברים ידע שברים?

אינה זלצמן: תראה, המורים בשטח, אנחנו נתנו להם כלים של הערכה פנימית.

אינה זלצמן: הם כלים שעומדים לרשות כל המורים.

אינה זלצמן: את זה כבר ראינו נכוחה מראש והתחלנו לפתח כלים שהמורים יכולים להשתמש בהם.

אינה זלצמן: הם כלים שפיתחנו יחד עם ראמ"ה, הרשות הארצית למדידה ולהערכה.

אינה זלצמן: הכלים האלו עומדים לרשות המורים.

אינה זלצמן: כך שכל אחד בכל נקודת זמן – והם כלים מחקריים טובים, זאת אומרת, זה לא משהו שפתאום המצאנו.

אינה זלצמן: אנחנו עבדנו על זה כבר משנה שעברה.

אינה זלצמן: הם נמצאים בשטח, נמצאים באתרים וכל מנהל בית ספר וכל מורה מנטרים את הלמידה על סמך כלי ההערכה שעומדים לרשותם.

עפר שלח: יש לכם הערכה מה הפסדנו?

עפר שלח: זו כמובן שאלה שמבקשת לעשות ממוצע של הרבה מאוד דברים.

עפר שלח: הרי זה התחיל בחצי השני של שנת הלימודים הקודמת.

עפר שלח: כמה הפסדנו?

עפר שלח: איזה נזק פדגוגי נגרם כבר ממשבר הקורונה עד היום?

אינה זלצמן: אני אענה על דרך התוכנית, שנראה לי שחשוב שאנחנו נדבר עליה.

אינה זלצמן: אנחנו מתמקדים מאוד בנושא מקצועות הליבה, כי ברור לנו ששם אנחנו שמים את הדגשים.

אינה זלצמן: חשובה האוריינות השפתית, האוריינות המתמטית.

אינה זלצמן: אלו הדברים שאנחנו רוצים להמשיך ולתת להם את המקום, כי בלעדיהם אנחנו לא נוכל אחר כך להמשיך ולהרחיב.

אינה זלצמן: לכן אנחנו מתבססים על המוקדים הללו.

מאיר כהן: אני גם מציע מאוד להיזהר לא להכניס את זה לתוך קטגוריות של מה הפסדנו.

מאיר כהן: כי אין שום ספק שבימים האלה כלי ההערכה והמדידה הם חלשים יותר, ובצדק.

עפר שלח: נכון.

מאיר כהן: ובצדק.

מאיר כהן: אני לא מצפה ממורה שמול 30 תלמידים בזום ישאיר עשר דקות לבחינה האישית אם הוא קלט את החומר או לא קלט.

מאיר כהן: אני יודע את זה מניסיוני.

מאיר כהן: יש באמת נסיגה בדבר.

מאיר כהן: אני בכלל חושב שהסיפור הפדגוגי הוא לא הסיפור.

מאיר כהן: הסיפור החברתית, הסיפור הנפשי, האישי של התלמידים – הפסדים האלה הם הרבה יותר משמעותיים.

מאיר כהן: ואני שמח ששפ"י נכנסים.

מאיר כהן: וראיתי ערכות ששפ"י הוציאו.

מאיר כהן: נהדר.

מאיר כהן: זה באמת נהדר.

מאיר כהן: אני מכיר את שפ"י.

מאיר כהן: הם עשו עבודה מצוינת.

אינה זלצמן: אנחנו מאוד גאים.

אינה זלצמן: אני חושבת שגם באים ולומדים מאיתנו מכל העולם על הכלים האלו שהם באמת ברמה עולמית.

מאיר כהן: כן.

מאיר כהן: אני בהחלט מחמיא איפה שצריך.

מאיר כהן: אני שואל, בהמשך לעפר, איך אתם נערכים לבחינות הבגרות?

מאיר כהן: אולי זאת השאלה שנשאלת אצל התלמידים.

מאיר כהן: איך נערכים לבחינות הבגרות?

מאיר כהן: חוץ מלצמצם את החומר.

מאיר כהן: אני חושב שלצמצם את החומר מבחינת המשרד זה הדבר הקל ביותר.

מאיר כהן: לבוא ולהחליט שאנחנו בפרקי ההיסטוריה מורידים 50% זה בסדר.

מאיר כהן: מה קורה במתמטיקה?

מאיר כהן: מה קורה בפיזיקה?

מאיר כהן: אני לא רוצה או אנחנו לא רוצים שהילדים האלה יהיו הדור האבוד של האקדמיה.

מאיר כהן: אנחנו צריכים מאוד להיזהר.

מאיר כהן: כשהם יגיעו, ואנחנו מכירים איך שהאקדמיה מתנהגת, שלא יגידו: אתם מהמחזורים של הקורונה; אנחנו נעשה לכם בחינות אחרות.

מאיר כהן: איך נערכים לזה שזה לא יהיה?

מאיר כהן: כי אני כבר שומע את זה.

אינה זלצמן: אז אני אגיד ואני חושבת שאחר כך עופר ימשיך על הדברים אחרים.

אינה זלצמן: אני אגיד שכשעשינו את המיקוד של הבגרויות, לא עשינו את זה לבד.

אינה זלצמן: זה היה בשיח משותף עם האוניברסיטאות, עם הגופים המוסמכים.

אינה זלצמן: ומי שיעשה את הבגרות גם בעת הזאת של הקורונה הוא יוכל להתקבל לאוניברסיטה.

אינה זלצמן: זה מוסכם על כולם.

מאיר כהן: חסר להם שלא.

אינה זלצמן: המיקוד הוא לא שינה את המהות, אלא מיקד את הנושאים.

אינה זלצמן: הילדים למדו את הנושאים הנדרשים תוך המיקוד הנדרש לעת הזאת.

אינה זלצמן: אבל הם בהחלט לא יהיו דור קורונה שלא יתקבל אחר כך, כי דאגנו לכך.

עפר שלח: זה ברור.

עפר שלח: אני חושב שגם השאלה של חבר הכנסת כהן וגם אני רוצה לשאול את זה.

עפר שלח: האם, לצורך העניין, יהיו דברים שהם בעיניכם נושאי ליבה והם פשוט לא ילמדו אותם?

עפר שלח: או, אני לא יודע.

עפר שלח: במתמטיקה, שבזה אני יותר בקיא, האם, אני לא יודע, מוותרים על חשבון דיפרנציאלי מפני שבצורה הנוכחית שלומדים אי-אפשר יהיה להגיע לזה או לבחון את זה?

אינה זלצמן: דווקא במתמטיקה אני לא בקיאה להגיד לך.

אינה זלצמן: אולי פה אנחנו נוכל אחר כך להעלות מישהו מהמזכירות הפדגוגית שייתן לכם מענה יותר מבוסס ממני - -

מאיר כהן: את המפמ"ר.

מאיר כהן: את המפמ"ר.

מאיר כהן: את המפמ"רים.

אינה זלצמן: - - כי אלה תכנים פדגוגיים, שאני לא רוצה פה להגיד דברים שהם לא מדויקים עד הסוף.

אינה זלצמן: אבל אני שוב אומרת, המיקוד הוא בנושאים הנלמדים.

אינה זלצמן: אולי בתוך נושא כזה או אחר אנחנו עשינו מיקוד נוסף.

אינה זלצמן: אבל הנושאים הם נלמדים.

אינה זלצמן: כי חשוב לנו, בסופו של דבר, שהידע קיים אצל התלמיד גם בעת הזאת.

עפר שלח: אוקיי.

עפר שלח: תודה לך בשלב הזה.

עפר שלח: אנחנו תכף נחזור ונשמע גם מעופר רימון.

אינה זלצמן: תודה.

עפר שלח: אני מבקש את הנהגת ההורים הארצית.

מאיר כהן: תודה רבה.

עפר שלח: מי שנמצא איתנו משם.

עפר שלח: זה יכול להיות מרום שיף או צופית גולן או זאב גולדבלט.

איל קופמן: צופית גולן.

עפר שלח: צופית גולן.

מאיר כהן: איך זה?

מאיר כהן: זאב לא נמצא?

איל קופמן: הוא נמצא, כן.

צופית גולן: זאב פה.

עפר שלח: בוקר טוב לך.

צופית גולן: בוקר אור.

עפר שלח: שמעת את הדברים?

צופית גולן: שמעתי את הדברים, ואני חייבת להגיד שאני נחרדת.

צופית גולן: אני פשוט, פשוט נחרדת.

צופית גולן: שמעתי את אפרת אפללו מדברת על זה שאנחנו צריכים להגיע ל-N ואז להגיע ל-N אחר.

צופית גולן: שמעתי את אפרת מדברת על זה שהם ישימו הגבלות אחרות ויצפו שבפחות מעברים ישימו דגשים, אבל זה לא הכרחי.

צופית גולן: הם ישתדלו.

צופית גולן: זה מחזיר אותי למתווה המאוד מאוד בסיסי של משרד החינוך.

צופית גולן: ותסלח לי פה אינה, שיודעת שאני מאוד מעריכה את העבודה שלה.

צופית גולן: חזרנו שוב פעם ל"ככל הניתן", "ככל האפשר".

צופית גולן: איינשטיין אמר את זה לפניי, לפני הרבה מאוד שנים: לעשות את אותו דבר שוב ושוב ולצפות לתוצאה אחרת, הרי זו הגדרה של אי שפיות.

צופית גולן: ומה שאנחנו עושים כרגע זה אי שפיות.

עפר שלח: אני לא בטוח שהמשפט הזה הוא בצמצום אחרי הליבה, אם ילמדו אותו.

צופית גולן: אני לא בטוחה שילמדו משהו אחרי הליבה.

עפר שלח: כן.

צופית גולן: הזום הזה, עם כל הכבוד לכולם – וכשעופר רימון יעלה אני אשמח גם להגיב על הדברים שלו, כי יש לי הרבה מאוד מה להגיד על המחשוב; בואו יש פה עולם שלם.

צופית גולן: אבל מעבר לזה, הזום הזה הוא בדיחה.

צופית גולן: יש לי ילדים שלומדים איתו בכיתה ז', גם בכיתה ד', גם בגן.

צופית גולן: זה לא עובד.

צופית גולן: זו בדיחה.

צופית גולן: לא ניתן להקנות ככה חומר.

צופית גולן: בוודאי שלא ניתן להקנות ככה שפות.

צופית גולן: אני לא מדברת על זה שכבר מדברים על הנזקים הפסיכולוגיים, הרגשיים והנפשיים שהזום הזה עושה מתוך בציפייה בעצמך.

צופית גולן: לא אני אמרתי.

צופית גולן: אמרו את זה חוקרים לפניי.

צופית גולן: חברים, הגיע הזמן שנתחיל להסתכל על הקורונה לא רק – אנחנו מדברים על תופעות לוואי לטווח ארוך.

צופית גולן: אמרו את זה בכל מיני ועדות שאני שותפה בהן.

צופית גולן: אנחנו לא יודעים מה יכול להיות לטווח ארוך.

צופית גולן: יש עוד תופעת לוואי של קורונה.

צופית גולן: היא לא המחלה עצמה.

צופית גולן: היא לא באה עם חום.

צופית גולן: היא לא באה עם סימפטומים.

צופית גולן: ואנחנו לא הולכים לבדוק אותה במעבדה.

צופית גולן: אבל קוראים לה דיכאון.

צופית גולן: קוראים לה אלימות.

צופית גולן: קוראים לה ונדליזם.

צופית גולן: קוראים לה ילדים שנהיו מזוגגים, ילדים שעכשיו יכולים להיבחן יופי על אלזה ואנה ועל טיקטוק ועל פורטנייט.

צופית גולן: ועם כל הכבוד לשפ"י והעבודה המדהימה שהם עושים – אני ראיתי את המתווים, הם נהדרים – בפועל, בשטח זה לא קורה.

צופית גולן: בשטח יש לנו המוני ילדים מנותקי קשר.

צופית גולן: אני לא רוצה בכלל להתחיל לדבר על התיכוניסטים, שכשאת מדברת בפועל עם פסיכולוגים הם אומרים: אין לנו מושג איך הם בכלל ייגשו לבגרות; הם לא פנויים לגשת.

עפר שלח: צופית, ברשותך, אני רוצה להקשות עלייך.

צופית גולן: חברים, אנחנו פוגעים בילדים.

צופית גולן: וזאת הערה האחרונה למה שאתה אמרת וגם מה שאמרה אפרת.

צופית גולן: הערה האחרונה.

מאיר כהן: צופית, את רשימת הקשיים אנחנו יודעים.

עפר שלח: בדיוק.

עפר שלח: רגע, אבל הערה האחרונה.

מאיר כהן: שנייה, צופית, אתם כארגון, אתם כהנהגת - - -

צופית גולן: שנייה.

עפר שלח: תן לה את המשפט הזה, ואנחנו נשאל, מאיר.

צופית גולן: שנייה, אני רק רוצה דבר אחד לדייק.

צופית גולן: גם הדוח שהוצג על ידי רונית קלדרון, גם הדוח שהוציא של אמ"ן, לדעתי, שמדבר על התחלואה ועל הגרפים, אין כמעט הבדל.

צופית גולן: הוא מינורי.

צופית גולן: הוא אפסי בין כיתות ה-ו' לכיתות ג'-ד'.

צופית גולן: אמרה את זה ד"ר שרון אלרעי לפניי בוועדות: היינו צריכים לחתוך, אז חתכנו שרירותית.

צופית גולן: חברים, לא חותכים בחיים של ילדים באופן שרירותי.

צופית גולן: ממש לא.

צופית גולן: לא חותכים.

צופית גולן: תסכלו על הגרפים.

צופית גולן: הם אמינים.

סעיד אלחרומי: אז מה את מציעה?

עפר שלח: עכשיו, ברשותך, כמה שאלות.

עפר שלח: מאיר, בבקשה.

מאיר כהן: צופית, אני מסכים עם כל מה שאת אומרת.

מאיר כהן: אין בינינו ויכוח.

מאיר כהן: אבל גם לגבי החיתוך הדרמטי הזה, שלא היה לו שום הצדקה, אנחנו דיברנו על זה גם בוועדת החינוך, בכל מקום.

מאיר כהן: אבל היות שכנראה שזאת תהיה המציאות, כנראה שבסופו של דבר, החלטה להאריך את הסגרים ואת האיסורים תהיה הרבה יותר דרמטית ממה שאנחנו חושבים ויחזירו רק בעוד כמה חודשים.

מאיר כהן: מה אתם כהנהגת הורים – חוץ מלשבת ולהעביר ביקורת שהיא חשובה מאוד; אני לא שולל את זה מכם – אבל עם אילו כלים - - -

צופית גולן: לא, לא.

צופית גולן: חלילה.

מאיר כהן: שנייה, צופית.

מאיר כהן: עם אילו כלים אתם באים לשולחן?

מאיר כהן: ואני משער שיש שולחן משותף שלכם ושל משרד החינוך, ומהניסיון הזה שאתם צוברים – ואני תמיד אומר:

מאיר כהן: ההורים הם אלה שהיום בזום הם אלה שיכולים הכי הכי לקרוא את המפה.

מאיר כהן: אני כסבא יכול להגיד לך.

מאיר כהן: אני שואל את הנכדה שלי מה קורה שם.

מאיר כהן: אני כמעט מזדהה עם כל מילה שאת אומרת.

מאיר כהן: עכשיו אני אומר מעבר לזה: מה אתם מביאים לשולחן?

מאיר כהן: מה את מציעה?

מאיר כהן: מה את מציעה להביא לשולחן?

מאיר כהן: מה הכלים?

צופית גולן: אנחנו, קודם כול, הבאנו רעיונות למתווים אחרים.

צופית גולן: אמר את זה אחד מחברי הכנסת.

צופית גולן: יש למידה במשמרות.

צופית גולן: אפשר למצוא דרך ללמוד במרחבים חיצוניים.

צופית גולן: אנחנו באנו למשרד עם המון רעיונות.

צופית גולן: המון רעיונות שלא משאירים את הילדים שלנו בבית.

צופית גולן: ילד צריך להיות עם קבוצת השווים שלו.

צופית גולן: לא בבית.

צופית גולן: לא איתי.

צופית גולן: הוא צריך להיות עם חברים.

צופית גולן: הוא צריך להתפתח.

צופית גולן: הוא צריך לפגוש עוד ילדים בני גילו.

צופית גולן: זה שאני אימא ואני נמצאת בבית, לא מדברת על אלה שעובדים ובכלל לא בבית, זה לא פתרון, עם כל הכבוד.

צופית גולן: הבאנו לשולחן המון דברים.

צופית גולן: בזמן האחרון פחות מדברים איתנו.

צופית גולן: כנראה שמה שאנחנו אומרים לא כל כך נעים לאוזן.

מאיר כהן: אין שולחן יום-יומי?

צופית גולן: לא.

צופית גולן: אין שולחן יום-יומי.

צופית גולן: הלוואי שהיה שולחן יום-יומי.

צופית גולן: אין שולחן יום-יומי.

צופית גולן: משרד החינוך בונה מתווה.

צופית גולן: הוא לא מדבר איתנו בכלל על מתווה החזרה ועל איך עושים: בוא נשמע מה לא עבד.

צופית גולן: אנחנו אמרנו בקיץ, יש לי מסמכים שמעידים על זה: תגבילו את כמות המורים שעוברת בין כיתה לכיתה.

צופית גולן: אנחנו יודעים שזה מקדם הדבקה.

צופית גולן: תגבילו את חדרי המורים.

צופית גולן: תקטינו את כמו המדריכים שעוברים את זה.

צופית גולן: אנחנו אמרנו את זה.

צופית גולן: כעסו עלינו המדריכים שאנחנו פוגעים להם בפרנסה.

צופית גולן: אבל בואו.

צופית גולן: אנחנו יודעים שמבוגרים מדביקים יותר מילדים ונדבקים יותר מילדים.

צופית גולן: אנחנו יודעים שאלה עקבי אכילס.

צופית גולן: אבל אמרה לכם רק עכשיו אפרת אפללו: אנחנו נשתדל, אבל יש לנו מגבלות.

צופית גולן: לא.

צופית גולן: לא צריכות להיות פה מגבלות.

צופית גולן: והיא דיברה על זה שיש יותר ערבוב בצהרונים ובבתי הספר.

צופית גולן: יש לי חדשות בשבילכם.

צופית גולן: יש יותר ערבוב בגנים.

צופית גולן: שם המלחמה היא על שלוש קבוצות לערבב, ולא שתיים.

צופית גולן: אתם יודעים מה זה כשמערבבים שלוש קבוצות גנים ואחר כך צריכים להוציא אותם לבידודים?

צופית גולן: הבידודים האלה עולים גם כן.

צופית גולן: צריך גם לזה להתייחס.

צופית גולן: צריך לצמצם את הבידודים האלה.

צופית גולן: צריך למצוא דרך להקטין את הימים, אם אפשר.

צופית גולן: לא לבודד את מי שלא צריך.

צופית גולן: אתם יודעים איזו השפעה יש לבידוד הזה על משפחה, על ילד שנמצא עשרה ימים תקוע בחדר עם עצמו?

צופית גולן: בואו.

צופית גולן: אף אחד לא מסתכל פה קדימה.

צופית גולן: אין שולחן עגול שמתכנס על בסיס קבוע.

צופית גולן: עשינו סקר לפני, לדעתי, שבועיים-שלושה, איך שרק יצאה הלמידה מהבית.

צופית גולן: ואנחנו מתעקשים על למידה מהבית.

צופית גולן: כי זה מהבית שלי, כמו שאמרתם.

צופית גולן: אני רואה מה קורה עם הילד שלי.

צופית גולן: ענו לנו 32,000 הורים, כולל בחברה הערבית.

צופית גולן: הוצאנו סקר בערבית.

צופית גולן: מעל 60,000 תלמידים – תשובות.

צופית גולן: חברים, הלמידה לא עובדת.

צופית גולן: עושים מאיתנו צחוק.

צופית גולן: עכשיו, אנחנו, מתוך אחריות, באמת מתוך המון אחריות, לא רוצים להגיע למצב שבו אנחנו, חס וחלילה, קוראים לתלמידים ולהורים להחרים את הזום הזה ולהגיד להם: די.

צופית גולן: אנחנו מאוד מעריכים את המורים שלנו.

צופית גולן: ואני רואה את המורות של הילדים שלי.

צופית גולן: כמה מאמצים הן עושות.

צופית גולן: אני רואה חברות שלי שעושות מאמצים.

צופית גולן: אבל זום זה לא כיתה.

צופית גולן: ואני שמחה שמשרד החינוך נתן להן הכשרות.

צופית גולן: אבל ההכשרות היו צריכות להיות בקיץ, לפני שהן היו צריכות לעמוד מול הילדים שלנו.

צופית גולן: לא עובד.

צופית גולן: שיעור של 45 דקות בזום לילד בכיתה ד', חברים, זה פשוט לא עובד.

צופית גולן: לא עובד.

עפר שלח: צופית, את מציגה פה עמדה שלוקחת את הדברים לקצה ובעצם כמעט פוסלת את אופציית הלימוד מרחוק.

צופית גולן: לא.

צופית גולן: אני לא פוסלת.

צופית גולן: אני אומרת שצריך לשלב.

סעיד אלחרומי: תלוי בגיל, עפר.

סעיד אלחרומי: עפר, תלוי בגיל.

צופית גולן: תלוי גיל.

צופית גולן: אני לא פוסלת את הלמידה ההיברידית בכלל.

צופית גולן: אני טוענת שילד צריך להיות גם בתוך מוסד לימודים, לא רק.

צופית גולן: אני עושה הפרדה בין הגילים.

צופית גולן: וכן, מבחינתי, היסוד, א' עד ו', אין הבדלי תחלואה.

צופית גולן: אין שום סיבה שהם לא ילמדו בבית הספר, במשמרות.

צופית גולן: לדייק את התוכנית הלימודים שלהם.

צופית גולן: אולי ילמדו פחות שעות, אבל עדיין בבית הספר.

צופית גולן: ולא כמו שכתב משרד החינוך: לפחות תשע שעות.

צופית גולן: לא.

צופית גולן: ילד בכיתה ה'-ו' לא צריך תשע שעות; הוא צריך הרבה יותר.

צופית גולן: וכן, אני עושה גם הפרדה בין כיתה ז' עד י' ובין י"א לי"ב - -

מאיר כהן: תשעה שעות שבועיות?

צופית גולן: - - כי עם כל הכבוד, הם לא יכולים לחכות לינואר לחזור לבית הספר, במקר הטוב.

צופית גולן: בואו.

צופית גולן: גם לכם ברור שברגע שנפתח את המשק, תהיה עליה בתחלואה.

צופית גולן: אנחנו ל-N הזה שהיא דיברה עליו, של 250 חולים, לא נגיע בשנה הקרובה.

צופית גולן: זה לא יקרה.

צופית גולן: אז מה?

צופית גולן: י"א', י"ב לא יעשו בגרויות?

צופית גולן: הם יעשו אותם בזום?

צופית גולן: הם ילמדו בזום?

צופית גולן: לא קורה.

צופית גולן: אפשר להחזיר את י"א, י"ב מקביל לילדי היסודי.

צופית גולן: הם לא באותם מוסדות.

צופית גולן: הם לא עם אותם צוותים.

צופית גולן: תחזירו אותם בקפסולות של 12 מצדי.

צופית גולן: תעשו חשיבה מחדש על איך, לא על אם או לא.

צופית גולן: על איך.

צופית גולן: ברגע שאתה יודע שאתה חייב, אתה עושה את ההבדל.

עפר שלח: אני חוזר לנקודה שעלתה בשיחה שלך עם מאיר קודם.

עפר שלח: כי יש פה שאלה גדולה של ייתכנות פיזית ומשאבית לעניין הזה.

עפר שלח: אבל מה שאת אומרת – אתם בכלל לא בעסק.

עפר שלח: משרד החינוך מתכנן כרגע את החזרה ללימודים בלי מעורבות בכלל של הנהגת ההורים הארצית.

צופית גולן: של הילדים שלנו.

צופית גולן: משרד החינוך נוטה לשכוח שאילו הילדים שלנו.

צופית גולן: שלנו.

צופית גולן: מי שיממן את השיעורים הפרטיים שלהם, כדי שהם ייגשו לבגרות, אלה אנחנו.

צופית גולן: לא משרד החינוך.

צופית גולן: אנחנו.

צופית גולן: אנחנו לא בלופ.

עפר שלח: לא רק זה.

עפר שלח: אתם, כמו שאת אומרת, מרכז הידע הכי חשוב של העניין.

צופית גולן: נכון.

עפר שלח: כי אני אומר לך באינטואיציה נראה לי שקשה במערכת עם המשאבים הנוכחיים שלה להגיע לפתרון כמו שלכם.

עפר שלח: אגב, אתם מכירים מקומות בעולם שזה עובד?

עפר שלח: ואל תגידי לי טאיוואן.

עפר שלח: בטאיוואן ילד בכיתה א' יושב עם מסכה.

צופית גולן: לא, לא.

צופית גולן: מקומות בארצות הברית.

צופית גולן: מקומות באירופה.

צופית גולן: אנחנו מקור מידע מאוד גדול כי יש לנו גם חברים בכל העולם.

עפר שלח: כן.

צופית גולן: אנחנו בדיוק בגיל הזה שיש לנו המון חברים פרוסים בהמון מדינות בעולם.

צופית גולן: יש לנו המון ידע מה עובד, מה לא עובד, איך עושים את זה.

צופית גולן: יש לי חברה בארצות הברית שהבנות שלה בחטיבת תיכון.

צופית גולן: הן פעמיים בשבוע באות לשני ימי לימודים של תשע שעות כל יום.

צופית גולן: ומעבר לזה, יש להן עוד יום למידה מרוכז מהבית עם לימודים בזום או כל אופציה אחרת שיש אצלם, ועוד ימים של משימות שהן עושות בקבוצות קטנות עם חברים כדי לשמר את כל המוטב החברתי, כדי לשמר את הפעילות שלהן, כדי עוד צדדים שפה בארץ איך שהוא הלכו לאיבוד.

צופית גולן: קוראים לזה: משימה אסינכרונית.

צופית גולן: נותנים לזה שם מאוד מאוד יפה.

צופית גולן: אסינכרוני זה שיעורי בית שהיו פה רק לפני שמונה חודשים.

צופית גולן: לא השתנה פה כלום.

צופית גולן: אני לא רוצה אפילו להתחיל לדבר על התקשוב.

צופית גולן: אולי אחרי שעופר ידבר, אני אתן את מה שקורה אצלנו מבחינת התקשוב.

צופית גולן: אבל התמונה שעופר אוהב לציין היא כל כך רחוקה מהמציאות שאין לי אפילו מילים להתחיל להסביר לכם כמה אתם רחוקים מהמקום הזה.

צופית גולן: זה לא רק החברה הערבית, ששם הבעיה היא קטסטרופלית.

צופית גולן: זה לא רק החברה החרדית, שגם שם הבעיה היא קטסטרופלית.

צופית גולן: זה בבתים של כולנו.

צופית גולן: ובמיפוי שעשו אף אחד לא שאל אותנו:

צופית גולן: יש לכם מספיק מחשבים בשביל לתת לילדים שלכם ללמוד?

צופית גולן: לא.

צופית גולן: שאלו: יש, אין מחשב.

צופית גולן: זהו.

צופית גולן: אז אם אני צריכה את המחשב שלי לעבודה, מה אני עונה?

צופית גולן: תגידו לי אתם.

עפר שלח: לא.

עפר שלח: לא רק זה.

עפר שלח: זה מחשב.

עפר שלח: זה רוחב פס.

עפר שלח: אם יש שלושה ילדים בבית, אני לא יודע איך המערכת עומדת בזה.

צופית גולן: זה מעבר.

צופית גולן: אני בשאלה של המחשב הראשון.

סעיד אלחרומי: איך הם ילמדו, בסלון.

עפר שלח: כן.

צופית גולן: אם אני שואלת עכשיו אתכם: יש לכם מחשב בבית?

צופית גולן: התשובה שלכם סביר להניח שתהיה: כן.

צופית גולן: לא שואלים אותי אם המחשב פנוי ללמידה של הילד שלי.

צופית גולן: לא שואלים אותי אם אני צריכה את המחשב הזה כמחשב עבודה.

צופית גולן: אני עכשיו עם המחשב שלי.

צופית גולן: הילד שלי לא בזום.

צופית גולן: כי אני במחשב.

צופית גולן: הוא לא יכול להיות גם וגם.

צופית גולן: אני למורים של הילדים הרמתי טלפון ואמרתי להם: אני מתנצלת, מעריכה אתכם מאוד; הילדים ייכנסו לפחות זומים, מה לעשות?

צופית גולן: יש רק מחשב אחד לטובתם.

צופית גולן: ומה שיהיה, יהיה.

צופית גולן: אנחנו נסתדר.

צופית גולן: אני אשלים את זה עם שיעורים פרטיים.

צופית גולן: אני יכולה להרשות לעצמי.

צופית גולן: וגם אם אני לא יכולה להרשות לעצמי, אני ארשה לעצמי.

צופית גולן: וזה מה יש.

צופית גולן: אבל זה לא פתרון.

צופית גולן: במדינה הזאת אנחנו מאבדים דור שלם.

צופית גולן: דור שלם של ילדים שאנחנו פשוט מאבדים אותם.

צופית גולן: ילדים שמכיתה ה', אלה ילדים שמשנה שעברה כמעט לא חזרו לבית ספר.

צופית גולן: הם חזרו לכלום ורבע.

צופית גולן: תלמידי כיתות ה'-ו' אלה ילדים שכבר חצי שנה בבית.

צופית גולן: הם הוזנחו.

צופית גולן: מספיק עם זה.

צופית גולן: הם לא יכולים לחכות לינואר.

צופית גולן: וגם י"א, י"ב לא יכולים לחכות לינואר.

צופית גולן: הם פשוט לא.

צופית גולן: אנחנו מאבדים גם אותם.

צופית גולן: הם לא יעשו בגרויות.

צופית גולן: הם יוותרו על חמש יחידות במתמטיקה ועל חמש יחידות בפיזיקה לא כי הם לא יכולים, אלא כי בלתי אפשרי בזום.

צופית גולן: פשוט בלתי אפשרי.

צופית גולן: אפשר למצוא מתווה.

צופית גולן: יש לנו טונות של רעיונות על איך כן.

צופית גולן: שאלתם אותי איך כן.

צופית גולן: יש לנו מלא רעיונות.

צופית גולן: התייעצנו עם מומחים, עם מורים, עם מנהלים.

צופית גולן: אנחנו משוחחים כל הזמן עם השטח.

צופית גולן: כל הזמן.

צופית גולן: יש מלא פתרונות.

צופית גולן: פשוט צריך לחשוב.

עפר שלח: אוקיי.

עפר שלח: צופית, הדברים ברורים.

עפר שלח: יכול להיות שנחזור אלייך בהמשך.

עפר שלח: אני מבקש להעלות את עופר רימון, בבקשה.

מאיר כהן: תודה רבה, צופית.

מאיר כהן: חשוב מאוד מה שאמרת.

סעיד אלחרומי: תודה, צופית.

צופית גולן: תודה.

עפר שלח: כשיש מישהו בחושך הזה, הוא מאגף התקציבים, חבר'ה.

עפר שלח: זה לא עופר רימון.

עופר רימון: זה אני.

עופר רימון: אני פה.

עופר רימון: אני פה.

עפר שלח: אה, כן.

עפר שלח: זה כן עופר.

עפר שלח: הצטרפת לאגף התקציבים, עופר?

עפר שלח: כאילו, מה קרה?

עופר רימון: תשמע, אם אותי היו מצרפים לאגף התקציבים, אז אני חושב שמצב התקשוב במדינת ישראל היה קופץ עוד כמה דרגות.

עופר רימון: אבל אני חושב שזה קצת מסוכן לתקציב המדינה.

עפר שלח: בדיוק.

עפר שלח: השאלה היא מה היה מצב התקצוב, לא מצב התקשוב.

מאיר כהן: עפר, זה זום מתוך השיעור של אור וצל.

עפר שלח: כן.

עפר שלח: לא, אגף התקציבים באופן קבוע, מופיע איזה מישהו חשוך כזה.

עפר שלח: לדעתי, יש להם אחד שהוא רק בזום.

עפר שלח: זה אותו אחד כל הזמן.

עופר רימון: מרתפי משרד האוצר, אתה אומר.

עפר שלח: לגמרי.

עפר שלח: שם האורות דולקים בארבע לפנות בוקר, כי ישראל כץ רואה NBA.

עפר שלח: מהופעותיה הקודמות כאן, אני ניתקע על נתון אחד שגם התייחסתי אליו קודם, והוא שבערך 50% מבתי הספר בכלל לא היו ערוכים בתחילת המשבר הזה ללימוד מרחוק.

עפר שלח: ישב פה שר החינוך, דיבר על חלוקה של יותר מ-100,000 מחשבים וכן הלאה.

עפר שלח: איפה הדבר הזה עומד?

עפר שלח: מה התקדמנו ממרץ-אפריל, לצורך העניין?

עופר רימון: עפר, ברשותך, תן לי כמה דקות.

עופר רימון: אני רוצה להתייחס להרבה נושאים שעלו פה וגם מה ששאלת.

עפר שלח: אוקיי.

עפר שלח: סע.

עופר רימון: תן רק כמה דקות.

עופר רימון: קודם כול, אני רוצה להגיד לך שהקשבתי קשב רב לכל הדיון.

עופר רימון: ואם תחשוב על זה, על כל נושא שעלה – העייפות מורה במהלך השיעור, החיבור של תלמיד למהלך הלמידה, הילדים שנמצאים בפורטנייט במקום להיות בתהליכים חינוכיים, ילדים שנשארים מאחור, מוכנות לבחינות הבגרות – בעצם היינו יכולים לקיים את אותו הדיון פה גם כשלא הייתה קורונה.

עופר רימון: ועל כל נושא כזה היינו יכולים להעלות את אותן טענות.

מאיר כהן: לא.

מאיר כהן: זה לא זה.

מאיר כהן: אנחנו מדברים על טכנולוגיה, על פריסת הטכנולוגיה, על מחשבים.

מאיר כהן: עופר, תחזור לזה.

עופר רימון: רגע.

עופר רימון: דקה, דקה.

מאיר כהן: בבקשה, סליחה.

עופר רימון: אני אומר כמישהו שגם היה מורה למתמטיקה, אם אתם רוצים, מישהו שהוא מורה הרבה שנים.

עופר רימון: גם כשהיינו, ברגע שהמערכת יצאה לסגר הראשון ב-15 במרץ, כל תהליך הלמידה המשיך.

עופר רימון: ובקיץ סיימנו מבחני בגרות.

עופר רימון: ואני רוצה להגיד לכם, למשל, שאחד המבצעים שעשינו עוד לפני השיפורים, שתכף אני אגיד מה עשינו בכל אחד, הוא שיש לנו מערכת לשיעורים פרטיים און-ליין.

עופר רימון: והיא כבר עובדת ארבע שנים בזומים, נותנת פתרונות ומתגברת תלמידים ותגברנו אותם.

עופר רימון: תיקח, לדוגמה, את כל כיתות מב"ר-אתגר, שיש לך שם איזה 20,000 תלמידים שנבחנים.

עופר רימון: בנינו כיתת זום עם המורה למתמטיקה.

עופר רימון: אלה כיתות קטנות.

עופר רימון: אני הייתי בזומים כאלה.

עופר רימון: 20 תלמידם שקיבלו שעות כל שבוע של הכנה לבגרות עם המורה למתמטיקה או המורה לאנגלית, לפי המתווה.

עופר רימון: בגדול, כשאתה בודק מערכות חינוך, יש דבר שנקרא תוכנית הלימודים המתוכננת, תוכנית הלימודים המיושמת ותוכנית הלימודים המושגת.

עופר רימון: לכל אחד מהפרמטרים האלה יש שיטות מדידה.

עופר רימון: וזה לא עניין של כמה חברים יש לך בעולם.

עופר רימון: גם אליי מתקשרים, כמו לצופית, חברים שלי מהעולם.

עופר רימון: והרבה קולגות שלי, שהם בתפקיד שלי המקביל.

עופר רימון: ואני רוצה להגיד לך שהם עומדים בשוק כשהם שומעים את כמות הפתרונות שמשרד החינוך מעמיד לבתי הספר.

עופר רימון: אני לא מכיר היום מערכת חינוך בעולם – ואני אשמח אם צופית, נעשה זום, שהיא תגיד לי מה מערכת החינוך שנותנת יותר מענים ממדינת ישראל לבתי הספר.

עופר רימון: ואני מוכן לעלות בזום בכל רגע עם מי שמוביל את המהלך שם ונעשה דיון ומשווה את כמות המענים שאנחנו נותנים.

עפר שלח: עופר, בוא נעזוב את ההשוואות העולמיות.

עופר רימון: עזבנו את העניין הזה.

עופר רימון: ואני חוזר לדברים שהם תכלס אמצעי קצה.

עופר רימון: אני בדיון הקודם הצגתי את התוכנית ואמרתי שאנחנו, המחויבות שלנו עד סוף ינואר היא 50%, עד סוף אוגוסט לסיים.

עופר רימון: אני יכול להגיד לך מה עשינו בעניין הזה.

עופר רימון: בעניין אמצעי קצה, כבר יש לנו התקשרות עם ארבעה ספקים למחשבים.

עופר רימון: דאגנו שהמחשבים יגיעו לארץ בשינוע אווירי ולא בשינוע ימי.

עופר רימון: קיצרנו חודשים.

עופר רימון: ואנחנו נערכים להתחלת חלוקה ב-3,600 נקודות קצה מקריית שמונה ועד לאילת.

עופר רימון: מבצע לוגיסטי מסובך שיוצא לדרך למרות כל הקשיים.

עופר רימון: מעבר לזה, התקשרויות כבר שיש ומודמים שמיוצרים וחבילות תקשורת משלימות.

עופר רימון: יש כבר הסכמים.

עופר רימון: המודמים בתהליך ייצור.

עופר רימון: וגם הם מצטרפים לתהליך החלוקה.

עופר רימון: ומעבר לזה, עגלות הטענה למחשבים, גם הסכמים עם ארבעה ספקים חתומים.

עופר רימון: כבר מיוצרים עגלות הטענה כאן בארץ.

עופר רימון: והם גם ישוגרו לבתי ספר.

עופר רימון: זאת אומרת, מה שאני יכול לדווח הוא שהעניין הזה טס קדימה.

עופר רימון: בכל בית ספר מתאמים תאריכי חלוקה.

עפר שלח: לו"ז.

עפר שלח: אתה יכול לתת לוח זמנים?

עופר רימון: אני רק מתאר על הפעולות.

עפר שלח: מאה אחוז.

עופר רימון: מה?

עפר שלח: לא.

עפר שלח: אתה תיארת לנו פעולות ושבעצם הביאו למוכנות לחלוקה.

עופר רימון: לא.

עופר רימון: לא.

עופר רימון: אני אמרתי בישיבה הקודמת שאנחנו נערכים למבצע של רכישת 150,000 מחשבים, שאין מחשב אחד בארץ.

עופר רימון: ואמרתי שזו המשימה.

עופר רימון: עכשיו אני מתאר לך מה הפעולות שקרו.

עפר שלח: מאה אחוז.

עפר שלח: אני שואל על תוצאותיהן הצפויות.

סעיד אלחרומי: את הלו"ז, כן.

עפר שלח: כמה מחשבים בראשון בינואר יהיו בידיים?

עפר שלח: וכשאני אומר מחשב, אני מתכוון לכל ה-kit, כן?

עפר שלח: מחשב ויכולת לתקשר איתו.

עופר רימון: אז אני אענה.

עופר רימון: השאלה ברורה.

עופר רימון: אני אענה.

עפר שלח: זה בראשון בינואר או בראשון בפברואר?

עופר רימון: אז ככה.

עופר רימון: אני אמרתי שהצגתי כאן תוכנית סדורה שעד ינואר 50%, שזה 75,000 מחשבים, ועד סוף אוגוסט, סוף שנת הלימודים, עוד 75,000.

עופר רימון: אני רק רוצה להגיד לך, אני יכול להגיד לך עכשיו שלפי התוכנית שלנו, אנחנו מקדימים את לוחות הזמנים ונעמוד במשימה, כי אני רואה כבר כמה מחשבים יש כאן בארץ.

עופר רימון: חברות השינוע כבר יש לנו איתן חוזים.

עופר רימון: עם בתי הספר אנחנו כבר מתחילים לתאם תאריכי חלוקה.

עופר רימון: זאת אומרת, הכול עובד לפי התוכנית.

עופר רימון: והצפי בגדול הוא שאולי אפילו נצליח להקטין את לוחות הזמנים.

עופר רימון: מכאן אני עובר לעניין שדיברת עליו קודם.

עופר רימון: יש לנו 1,900 בתי ספר מתוקשבים.

עופר רימון: ונשאר לנו, מתוך 3,600, עוד בערך 1,600, 1,700.

עופר רימון: כולם כבר נכנסו לתהליכים.

עופר רימון: כלומר, הרשאות – זה תהליך שנעשה על ידי הבעלויות – הרשאות כבר ניתנו לבעלויות והתהליך הזה קורה.

עופר רימון: הוא לא עוצר את הלמידה מרחוק.

עופר רימון: כל מה שאני מדבר אליך הוא תוספות.

עופר רימון: ובוודאי אתה תשמח לשמוע שיש לנו 1,600 בתי ספר במגזר החרדי.

עופר רימון: אנחנו הופתענו שכ-700 בתי ספר מהם החליטו גם הם שהם רוצים להצטרף ולתקשב את בתי הספר.

עופר רימון: זאת אומרת, אנחנו נמצאים פה בהפתעה שעוד 700 בתי ספר במגזר החרדי כרגע נכנסים לתוך תהליך תקשוב שמותאם עבורם.

עופר רימון: וכשאנחנו רואים את התיאבון במגזר החרדי ואת שיתוף הפעולה המדהים שנוצר ואת האמון שנוצר בין משרד החינוך למגזר החרדי כתוצאה מהקורונה, אנחנו רואים כאן שאנחנו שוקלים, בוחנים אפשרות להכניס עוד בתי ספר במגזר החרדי.

עופר רימון: מעבר לזה, לא נשכח שאנחנו גם נערכים לחלוקת טלפונים, 64,000 טלפונים במגזר החרדי.

עופר רימון: זאת אומרת, אתה מדבר כאן על מתן מענה ל-150,000 תלמידים ועוד 64,000 תלמידים, שאין תקדים לזה במדינה.

עופר רימון: אני לא מכיר תקדים.

עופר רימון: מעבר לזה, אם תזכור של-150,000 תלמידים אנחנו מחלקים גם מודם עם חבילת תקשורת וגם מחשב, אז ברמת המיפוי שאנחנו עושים אנחנו בודקים לאיזה תלמיד אין מחשב בבית, לאיזה תלמיד אין אינטרנט, לאיזה אין גם וגם.

עופר רימון: ואז בעצם יש לנו יכולת לגדול מעל ל-150,000 תלמידים שנמצא להם פתרונות.

עופר רימון: כי אם לאחד רק חסר האינטרנט, ואם לאחד חסר רק המחשב, אני יכול לתת כאן מענה לשני ילדים.

עופר רימון: זאת אומרת, ההערכה שלנו היא שניתן פה פתרון למעלה מ-300,000 תלמידים בנושא של אמצעי קצה.

מאיר כהן: עופר, עופר.

עופר רימון: אני עובר הלאה, כי בזה לא נגמרו הפעולות שביצענו מאז הוועדה האחרונה.

עפר שלח: עופר, שנייה.

עופר רימון: רק שתזכרו מה עשינו.

עופר רימון: שלא לבקר רק, שתדעו גם מה עושים.

מאיר כהן: לא.

מאיר כהן: רגע.

מאיר כהן: בסדר.

מאיר כהן: עופר, קודם כול, מה שאמרת עד עכשיו זה מאוד מרשים.

עופר רימון: אבל לא סיימתי.

עופר רימון: רק התחלתי לתאר את מה שעשינו.

עופר רימון: כי אתם ביקשתם דברים שאנחנו עושים.

מאיר כהן: שנייה, שנייה.

מאיר כהן: מותר לנו לשאול, עופר.

מאיר כהן: זה הנוהל.

מאיר כהן: מותר לנו לשאול.

מאיר כהן: דיברת על בעלויות.

מאיר כהן: אני רק רוצה לפשט את זה.

מאיר כהן: סימולציה.

מאיר כהן: אני בית ספר לא מתוקשב ואני שייך לעמל.

מאיר כהן: האם אתה מעביר כסף לעמל והוא מתחיל את כל התהליך או הספקים שלך הם אלה שנכנסים לתוך בית הספר?

עופר רימון: אז אני אענה.

מאיר כהן: בבקשה.

עופר רימון: אני אחלק את העבודה מול בית הספר בעמל לכמה רכיבים.

עופר רימון: קודם כול, לתלמידים שידם אינה משגת, המדינה דואגת והם יקבלו כמות מחשבים ומודמים.

עופר רימון: נסייע להם לפתור את העניין.

עופר רימון: במקביל, אנחנו בנינו מוקד רכש.

עופר רימון: יש שם בכל רגע נתון 30 אנשי רכש שמסייעים למצוא פתרון.

עופר רימון: העמותות שמחלקות מחשבים, כמו "מחשב לכל ילד", "אחינועם" וכו' - -

מאיר כהן: כן.

עופר רימון: - - נמצאות בקשר עם מוקד הרכש, וזה המקום שבו אנחנו עושים את הסינכרון.

עופר רימון: מעבר לזה, אנחנו במקביל מחברים אותם לסיב אופטי, את בתי הספר, - - - פס רחב.

עופר רימון: וזו גם פעולה שאנחנו עושים על ידי מכרז של המדינה עם חברות התקשורת.

עופר רימון: מעבר לזה, אנחנו שיבצנו רכז תקשוב בכל בית ספר שלא היה בו רכז תקשוב.

עופר רימון: והוא עובד עכשיו און-ליין תהליך הכשרה.

עופר רימון: מעבר לזה, שיבצנו מדריך לבית ספר, לכל עשרה בתי ספר מדריך, שתהיה תמיכה.

עופר רימון: מעבר לזה, בינינו השתלמות שכבר פועלת להכשיר את המורים לעניין הזה.

עופר רימון: מעבר לזה, בנינו השתלמות לצוותי הניהול שתתחיל בראשון בנובמבר.

עופר רימון: מעבר לזה, נתנו חבילת תוכן דיגיטלי דרך מכרז שיש לנו עם 24 ספקי תוכן דיגיטלי.

עופר רימון: הם כבר בחרו תוכן דיגיטלי שיכול לתמוך במהלך.

עופר רימון: מעבר לזה, חיברנו את כל סביבות הענן של גוגל ומייקרוסופט לשירות הקווי.

עופר רימון: ככה שאנחנו מאפשרים להם לפתוח סביבת ענן בצורה מאוד קלה.

עופר רימון: מעבר לזה, אישרנו את התוכן שאנחנו מנגישים לבתי ספר בפורטל.

עופר רימון: הוא תוכן חינמי.

עופר רימון: השארנו שם את התכנים ועכשיו עשינו, רכשנו מהעולם עוד שלוש אפליקציות מדהימות, משחקיות.

עופר רימון: מעבר לזה, תגברנו את המשחקים החינוכיים כדי למשוך את הילדים מעולם המשחוק אל עולם המשחוק החינוכי.

עופר רימון: זה מהלך שאנחנו פועלים עליו כבר ארבע שנים ומאיצים אותו.

עופר רימון: מעבר לזה, אנחנו בנובמבר תוכנית שנקראת "פיתוח לומד עצמאי", שתכוון את המורים עכשיו, כשהם בבית והילדים בבית, לפיתוח של עבודה עצמית של תלמיד.

עופר רימון: כי כשאתה שואל את עצמך: מה זו למידה דיגיטלית או למידה שמותאמת למאה ה-21?

עופר רימון: על רגל אחת, כמו שאמר הלל הזקן, שכל התורה על רגל אחת:

עופר רימון: ואהבת לרעך כמוך – אני אומר בעולמות התקשוב שפיתוח לומד עצמאי, קרי להוציא ילד שיודע ללמוד בעצמו, זה האתגר היום של מערכות חינוך בעולם ולשם אנחנו הולכים.

מאיר כהן: זה האתגר שהיה גם לפני 30 ו-40 שנה.

מאיר כהן: זה כיף שאתה אומר שזה רק היום.

עופר רימון: הדבר האחרון, בתקופה הזאת מאז הוועדה האחרונה, בנינו גם מערכת טכנולוגית ומוקד שיודע לשלוט על כל נושא התברואה: מי נדבק?

עופר רימון: מי לא נדבק?

עופר רימון: מי מבודד?

עופר רימון: ברמה מזוהה, כדי שאנחנו נוכל לשלוט על העניין הזה.

עופר רימון: יצרנו, וכאן שיתוף הפעולה המדהים עם משרד הבריאות, קיבלנו ממשק ממשרד הבריאות, פענחנו אותו, והיום אנחנו תוך כמה זמן נוכל לשלוט על העניין.

עופר רימון: כי כשאתה רואה את נתוני התחלואה, אתה רואה שני דברים מאוד מאוד ברורים: אחד, קודם כול, שיעור התחלואה במערכת החינוך כמובן נמוך מהשיעור הארצי, אבל ככל שאתה יורד בשכבות, בגילים מטרום-טרום חובה ועולה למעלה לתיכון, אז אתה רואה שבשכבות הנמוכות, קרי - - -

עפר שלח: זה ברור.

עפר שלח: זה ידוע.

עפר שלח: כן.

עופר רימון: ועד כיתה ו' הוא יותר נמוך.

עופר רימון: ומעבר לזה, אנחנו רואים גם בערים אדומות שהאגרסיביות של לסגור עיר שלמה היא הרבה יותר ממה שצריך.

עופר רימון: כי לנו יש יכולת לזהות בדיוק את בתי הספר שבהם יש תחלואה גבוהה מהממוצע.

עופר רימון: ואני רוצה להגיד לך שכשאתה סוגר את בתי הספר, נגיד, את בתי הספר שמסבירים 50% מהתחלואה במערכת החינוך, אתה בסך הכול סוגר איזה 5%, גג עד 10% מהמוסדות במערכת החינוך.

עופר רימון: והמערכת יכולה להמשיך לתפקד.

עופר רימון: ואם היא יודעת לזהות את המוקד שהוא בית ספר והוא לא רשום, היא יודעת לתת תמונה נכונה – אני חושב שכבר היום מערכת שעובדת מ-15 במרץ, בלמידה מרחוק בצורה מעוררת השראה.

עופר רימון: ו"מעוררת השראה" זה לא בגלל משרד החינוך, זה קודם כול המורים שעושים את העבודה.

עופר רימון: תראה, אני נמצא - - -

עפר שלח: עופר, שנייה, שנייה.

עפר שלח: עופר, עופר.

עופר רימון: ראיתי שם למידה מרחוק יוצאת מהכלל.

עופר רימון: מה שמלמד, כי בסופו של דבר הלמידה מרחוק נקבעת על ידי הנחישות של עובדי ההוראה, של המורים עצמם.

עופר רימון: והם עושים עבודה נהדרת מ-15 במרץ.

מאיר כהן: אין שום ספק.

מאיר כהן: אבל אתה שומע את הורים, ואתה רואה את – איך אומרים?

מאיר כהן: – רואה את הקולות ושומע את הדברים.

מאיר כהן: אי-אפשר להתעלם מהקשיים, עופר.

עופר רימון: תראה, אני עונה לך על השאלה הזאת.

עופר רימון: אני רואה את ההורים, ואני גם רואה בעצמי בדיוק כמוך.

עופר רימון: מה זה רואה את ההורים?

עופר רימון: אני רואה את ההורים גם כשהם עובדים מהבית ופשוט מאוד מוצאים פתרונות.

עופר רימון: אני יש לי ילדים שהם גם באוניברסיטה, וגם מערכת החינוך וגם אני ואשתי עובדים בשוק העבודה, וכולנו עברנו לעולם וירטואלי.

עופר רימון: להגיד לך שזה קל?

עופר רימון: לאף אחד זה לא קל.

עופר רימון: להגיד לך שבכל מקום מוצאים פתרונות?

עופר רימון: ברור.

עופר רימון: כי אנחנו עובדים אחרת.

עופר רימון: אנחנו אלופים בלהתאים את עצמנו למצבים, ואנחנו עושים זאת.

מאיר כהן: אבל, עופר, אנחנו התחלנו את השיח על הדברים, על הברזלים, לקבל דיווח על הברזלים.

עפר שלח: קיבלנו.

מאיר כהן: קיבלנו דיווח מאוד אופטימי.

מאיר כהן: הלוואי שאתה צודק בדברים שלך.

מאיר כהן: ואני רק יכול להוריד לך את הכובע.

עופר רימון: לא אופטימי.

עופר רימון: הוא ריאלי.

עופר רימון: אני מתאר לך מה אני עושה.

עופר רימון: לא.

עופר רימון: בסדר גמור, עופר.

עפר שלח: עופר, אנחנו נשים פה נקודה.

עפר שלח: ואולי נחזור אליך אחר כך.

עופר רימון: אין בעיה.

עפר שלח: אני חושב שהדבר אולי הכי חשוב שאמרת הוא זה שאמרת אותו בסוף.

עפר שלח: כי אתם מסוגלים לנטר ברמה של בית ספר - -

מאיר כהן: מצוין.

עפר שלח: - - במסגרת זה שכל העסק הזה שחיים עם הקורונה, עד שלא יעברו לפתרונות דיפרנציאליים וימשיכו לזרוק שמיכות רחבות, ייגרם נזק אדיר.

עפר שלח: הרי זה ברור לכולם.

מאיר כהן: נכון.

עפר שלח: אם אתם מסוגלים לזה, זו תרומה מאוד חשובה.

עפר שלח: אני רוצה לעבור לשטח.

מאיר כהן: תודה רבה, עופר.

עופר רימון: עפר, זה בסדר, אם אני ארד מהדיון?

עפר שלח: כן.

עופר רימון: כי אני בכל כך הרבה אופרציות פה.

עופר רימון: אנחנו צריכים להתארגן.

עפר שלח: מאה אחוז.

מאיר כהן: עופר, אתה יכול להוסיף במשפט, חשוב, לגבי היישובים הבדואים בדרום?

עופר רימון: כן.

עופר רימון: לגבי היישובים הבדואים בדרום, כמובן, כשאנחנו מתחילים לחלק את המחשבים, אנחנו נותנים תיעדוף - - - ואנחנו נתחיל את החלוקה מהמקומות הכואבים והקשים.

עופר רימון: זה ברור.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: בסדר גמור.

עופר רימון: אני גם רוצה לעדכן אתכם שכשאנחנו אוספים את המחשבים, אנחנו אוספים נתון.

עופר רימון: כל בית ספר עשה מיפוי.

עופר רימון: לכמה תלמידים אין מחשב זמין ללמידה בבית.

עופר רימון: לכמה תלמידים אין אינטרנט ואין גישה לאינטרנט בבית.

עופר רימון: וכמה תלמידים גם וגם.

עופר רימון: כל בית ספר שמקבל את המחשבים גם נותן לנו את הנתון הזה.

עפר שלח: ברור.

עפר שלח: אוקיי, עופר.

עופר רימון: ואנחנו עושים כל הזמן את הערכות המדויקות לפי הנתונים האלה.

מאיר כהן: הייתי חוזר איתך בזמן 20 שנה אחורה כשאני הייתי מנהל.

עפר שלח: עופר רימון, תודה רבה.

עופר רימון: תודה לכם ובהצלחה לכולנו.

מאיר כהן: תודה רבה.

עפר שלח: לגמרי.

עפר שלח: אני רוצה בזה אחר זה כמה מהיוזמות שקיימות בשטח לראות את הזווית שלהם.

עפר שלח: תעלו את נועם שי, בבקשה.

נועם שי: שלום.

עפר שלח: שלום.

עפר שלח: את ביוזמה שנקראת "מתחשבים".

עפר שלח: ספרי לנו מה זה.

עפר שלח: ספרי לנו את זווית הראייה שלהם.

נועם שי: נעים מאוד לכולם.

נועם שי: שמי נועם.

נועם שי: אני מנהלת את היוזמה הלאומית "מתחשבים".

נועם שי: אני עובדת בפורום הכלכלי-חברתי, - - - המגזר העסקי.

נועם שי: ובעצם להשלים פה את מה שעופר אמר.

נועם שי: זה בשיתוף פעולה גם עם משרד החינוך וגם עם כל מיני שותפים שיושבים פה בדיון.

נועם שי: דרך המגזר העסקי הבאנו איזשהו פתרון שהוא מהיר, חברתי וסביבתי, לבעיה של מכשירי קצה לילדים בגיל חינוך ללא מחשב בבית.

נועם שי: כמו שאמרה לכם, מחשב שני ומחשב שלישי, כדי באמת לתת פתרון אמיתי אבל שהוא גם ל טווח רחוק.

נועם שי: הוא לא - - - לחודשיים הקרובים, אלא לראות את הדרך קדימה.

נועם שי: מחשבים בבתים זה חשוב, בכל מקרה, לפני הקורונה ואחרי הקורונה.

עפר שלח: כן.

נועם שי: אז בשלושה החודשים האחרונים אנחנו הקמנו איזושהי אופרציה של שיתוף פעולה בין המגזר העסקי למגזר השלישי, למשרדי הממשלה, ובחסותו של נשיא המדינה.

נועם שי: ובעצם אנחנו היום אוספים מחשבים משומשים.

נועם שי: אנחנו בונים מערך הפעלה שמבוסס על משאב קיים.

נועם שי: בישראל קונים בכל שנה מיליון מחשבים.

נועם שי: מיליון.

נועם שי: יוצאים לשוק מאוד אלפים שהם טובים ואפשר להשתמש בהם.

נועם שי: יצרנו מערך שאוסף מחשבים משומשים גם מאנשים פרטיים, מהבתים, בעזרת אלפי מתנדבים שעובדים בחודשים האחרונים.

נועם שי: אנחנו אוספים גם מחברות עסקיות שכבר התחייבו לתרום קבוע בכל שדרוג וחילוף בחברה שיש אחת לשנתיים או שלוש שנים ברוב החברות העסקיות.

נועם שי: וממשרדי הממשלה שכבר תרמו אלפי מחשבים.

עפר שלח: על כמה יחידות שמתם יד כרגע?

נועם שי: מה אמרת?

עפר שלח: סדר גודל של כמה יחידות שמתם יד כרגע?

נועם שי: יפה.

נועם שי: עם האופרציה יום, עם התמיכה שאנחנו מקבלים היום, אנחנו מסוגלים לחלק בין 10,000 ל-15,000 מחשבים עד סוף דצמבר.

נועם שי: אנחנו עובדים כחודשיים.

נועם שי: חילקנו כבר 2,000 מחשבים.

נועם שי: יש לנו 15 מעבדות שמפוזרות בכל הארץ.

נועם שי: מעבדות של חברות עסקיות ושל העמותות, שבהתנדבות משדרגות מחשבים, קונות SSD, מתקינות בכל המחשבים משלימים עם מסך, מקלדת, עכבר, מצלמה, מיקרופון, מערכת הפעלה מלאה למחשב.

נועם שי: ואנחנו מחלקים את המחשבים גם בעזרת מערך מתנדבים לרשויות המקומיות, לבתי הספר, שמחלקים לבתים של התלמידים עצמם.

נועם שי: ולא בהשאלה.

נועם שי: זה מחשב שמגיע לבית של תלמיד.

עפר שלח: עכשיו, מי קובע לאיזה ילד יגיע המחשב?

נועם שי: יפה.

נועם שי: כבר ביום הראשון יצרנו שיתוף פעולה עם משרד החינוך, שיושבת פה אינה שנמצאת כאן בדיון, והם מעבירים בשיתוף פעולה עם הרשויות רשימות מסודרות של תלמידים, ואנחנו מחלקים על בסיס הרשימות האלה בתיעדוף שהוא לאומי ורואה את התמונה הרחבה.

נועם שי: למעשה, יש פה פתרון הוליסטי שיודע לראות את התמונה ואת כל הצורך ולחלק לפי זה.

נועם שי: והפוטנציאל הוא אדיר.

נועם שי: אם אנחנו נדע לקחת את הפלטפורמה הזאת שכבר קיימת ועובדת, והעסקים בפנים והעמותות בפנים, והממשלה תגיד: אנחנו עוד יותר בפנים – אנחנו נוכל להגביר את קצב החלוקה של המשאב הקיים מ-15,000 עד סוף דצמבר גם עד 30,000.

נועם שי: זה כבר עובד בפועל.

נועם שי: אבל צריך לקבל איזושהי החלטה שאומרת: יש פה פלטפורמה לאומית אחת, שאגב, גם אחינועם חברים בה, וגם עורך הדין עוז חיים שאיתנו באיזשהו שיתוף פעולה.

עפר שלח: כן.

נועם שי: יש פה ריכוז של כל השחקנים סביב שולחן אחד כדי לפתור את הבעיה הזאת אחת ולתמיד, וזה אפשרי.

עפר שלח: מאה אחוז.

עפר שלח: יפה אמרת.

עפר שלח: ואני מקווה שהדברים גם נשמעים אצל הגורמים הממשלתיים.

עפר שלח: ובאמת תעלו את עוז חיים, בבקשה.

עוז חיים: כן שלום.

עפר שלח: אהלן, עוז.

עפר שלח: כן.

עוז חיים: שלום.

עוז חיים: תודה רבה על זכות הדיבור וגם תודה רבה על הדיון החשוב הזה.

עוז חיים: אני רק אצטרף לדברים החשובים שאמרה נועם שי, שאני כבר מכיר את הפעילות הכל כך כל כך חשובה שלה.

עוז חיים: אני רק אגיד כמה מילים.

עוז חיים: אני גם יזם חברתי, עוסק הרבה מאוד בנושא של פערים דיגיטליים, וגם אני הקמתי מיזם שנקרא "מחברים את ילדי ישראל".

עוז חיים: ועד כה חילקנו מאות מחשבים, מעל ל-500 מחשבים.

עוז חיים: המצוקה היא מאוד מאוד גדולה.

עוז חיים: אני שומע את הדברים שאמר ד"ר רימון.

עוז חיים: אני גם שמעתי אותו אומר את זה בוועדות אחרות.

עוז חיים: יש פער מאוד מאוד גדול בין היערכות הגדולה או בין התוכניות הגדולות.

עוז חיים: וגם אני כאבא לילדים מרגיש שמשרד החינוך קצת ויתר על שנת הלימודים הנוכחית הזאת.

עוז חיים: ולצד רכישה של מחשבים, שאגב המכרז יצא רק בספטמבר השנה, הם פשוט העדיפו להגיד: יש לנו הרבה מאוד תוכניות.

עוז חיים: אבל מה קורה השנה?

עוז חיים: מה קורה לאותם מאות אלפי תלמידים?

עוז חיים: והם מדברים על 150,000 מחשבים שהם רוצים לרכוש.

עוז חיים: חברים, המצוקה היא הרבה יותר גדולה.

מאיר כהן: חיים, אנחנו הבנו ממנו שהמחשבים נמצאים כבר בארץ.

עוז חיים: המחשבים עדיין לא נמצאים בארץ.

עוז חיים: המחשבים נמצאים בייצור.

עוז חיים: יש יעדים, לדעתי - - -

מאיר כהן: אתה אומר דבר הפוך ממה שהוא אמר.

עפר שלח: לא.

עפר שלח: הוא אמר ש-75,000 יחולקו עד ראשון בינואר.

עפר שלח: הוא לא בדיוק אמר איפה בשרשרת המזון זה נמצא כרגע.

מאיר כהן: כמדומני, הוא אמר שהם בארץ.

עוז חיים: אני מאוד בעד התוכניות האלה.

עוז חיים: וכמובן, זה חיובי.

עוז חיים: אנחנו מרשתים את בתי הספר.

עוז חיים: זה משהו שייחלנו לו.

עוז חיים: אני קצת חושב שהתחזיות האלה הן אופטימיות.

עוז חיים: ולכן אני רוצה גם לשאול: מדוע לא נבחנות חלופות מיידיות?

עוז חיים: אני חושב שהיוזמה גם של "מתחשבים" וגם יוזמות כמו שאני עושה, שהמדינה תיקח בעלות - - -

עפר שלח: שהיא מה?

עפר שלח: תתאר לנו אותה.

עוז חיים: סליחה?

עפר שלח: היוזמה שאתה מעורב בה, מה היא?

עוז חיים: ככה.

עוז חיים: מה שאני עושה, וזה מאוד דומה למה שגם "מתחשבים" עושים, הוא לקשר ולחבר בין תורמים שהם גם במגזר הפרטי וגם במגזר העסקי.

עוז חיים: יש הרבה מאוד מחשבים.

עוז חיים: אנשים מאוד מעוניינים להעביר את המחשבים שלהם.

עוז חיים: אנחנו משמשים את המחשבים ומחלקים אותם לפנימיות, לכפרי נוער, לילדים ונוער בסיכון, לבתי ספר.

עוז חיים: אני רוצה להגיד לכם שבכל יום אני מדבר עם מורות ועם יועצות ועם מנהלים, שימו לב, הם מקוששים מחשבים.

עוז חיים: הם מתחננים אליי ואומרים לי: תקשיב, יש לנו ילדים בכיתה שאין להם איך ללמוד.

עוז חיים: אנחנו לא רואים אותם בשיעורים.

עוז חיים: אנחנו יודעים שהם לא לומדים.

עוז חיים: ואנחנו לא רוצים שהם יישארו מאחור.

עוז חיים: אלה מורים בשדרות.

עוז חיים: לפני כמה ימים סייעתי למורה בשדרות עם שישה תלמידים, שהלכנו אחד-אחד וחילקנו להם לֶפְּטוֹפּים.

עוז חיים: זו הדרך היחידה שלהם ללמוד.

עוז חיים: אז יש לי הרבה מאוד כבוד למשרד החינוך.

עוז חיים: אבל אני חושב בנקודה הזאת הם פספסו.

עוז חיים: לכן גם פה בוועדה החשובה הזאת של ביקורת המדינה, אני חושב שצריך גם לשאול את השאלות:

עוז חיים: מדוע לא נבחנות החלופות האלה לפתרון מיידי עכשיו?

עוז חיים: ואני חושב שהחלופה שאנחנו מציעים, המגזר הפרטי, גם יוזמת "מתחשבים" וגם יוזמות כמו שלנו עם הרבה מאוד ידע וניסיון מהשטח אפשר ביחד להקים מערך איסוף ממשלתי עם החלטת ממשלה, שבאבחת החלטת אחת תאסוף מאוד אלפי מחשבים.

עוז חיים: ואני מאוד מקווה שמהוועדה הזאת תצא הקריאה הזאת.

עפר שלח: אוקיי.

עפר שלח: ברור לגמרי.

עפר שלח: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה.

עוז חיים: תודה.

עפר שלח: האחרונה בסבב הזה – עורכת הדין רוני מלכאי מהפורום הציבורי, בבקשה.

רוני מלכאי: שומעים אותי?

רוני מלכאי: סליחה.

עפר שלח: עכשיו שומעים, כן.

רוני מלכאי: שלום לכולם.

רוני מלכאי: תודה רבה על הזכות לדבר.

רוני מלכאי: תודה לך, עפר שלח, באמת על האפשרות הזאת לדבר בפורום הזה.

רוני מלכאי: אני חייבת להגיד שאני מצטרפת למה שאמרו כאן "מתחשבים" ועוז חיים, שאני עובדת איתו בשיתוף פעולה.

רוני מלכאי: אני מנכ"לית ארגון שנקרא: פורום הציבורי, כפרי הנוער והפנימיות.

רוני מלכאי: אנחנו גייסנו מתחילת משבר הקורונה 1,600 מחשבים חדשים ומשומשים.

רוני מלכאי: גייסנו חצי מיליון שקלים והעברנו את כל המחשבים לילדים בכפרי נוער ובפנימיות.

רוני מלכאי: אבל מה עושים עם ילדים שנמצאים בבית ואין להם ארגון כמו הפורום הציבורי, ואין את עוז חיים ואין את "מתחשבים"?

רוני מלכאי: המדינה, סליחה, אבל המלך הוא עירום.

רוני מלכאי: אני אומרת את זה ככה באופן חד-משמעי, כי אלינו מגיעות עשרות פניות בשבוע ממשפחות, שלא קשורות לילדי פנימיות וכפרי נוער, ומבקשות מאיתנו לתרום להם מחשב.

רוני מלכאי: ולצערנו הרב, אין לנו מספיק מחשבים.

רוני מלכאי: דיבר כאן על זה שקשה מאוד לרכוש מחשבים כי הגבולות סגורים וכל מיני תירוצים כאלה.

רוני מלכאי: סליחה, אלה תירוצים, כי אנחנו, בפורום הציבורי, קנינו מחשבים דרך אלקטרה והבאנו אותם דרך סין.

רוני מלכאי: הבאנו אותם מסין תוך חודש.

רוני מלכאי: תוך חודש רכשנו מחשבים דרך חברת אלקטרה, שהיא חברה ישראלית, והמחשבים היו פה תוך חודש, וחילקנו אותם לילדים בכפרי הנוער ובפנימיות.

רוני מלכאי: המיזם שלנו נקרא: מחשב אחד משנה עולם.

רוני מלכאי: ואנחנו מקבלים תגובות מדהימות מהילדים בפנימיות, שהצלנו להם את החיים.

מאיר כהן: רוני, כל התלמידים נמצאם בכפרי הנוער?

מאיר כהן: או שהם בבתים שלהם?

רוני מלכאי: לא.

רוני מלכאי: כרגע הם נמצאים כי זו החלטה של משרד החינוך.

רוני מלכאי: ושלום, חבר הכנסת מאיר כהן.

רוני מלכאי: קודם כול, אני מאוד שמחה שאתם מעלים את הנושא, כי זה נושא אקוטי.

רוני מלכאי: מדברים פה על כל כך הרבה נושאים שקשורים לחינוך ושוכחים את זה שיש ילדים שיושבים חודש בבית.

רוני מלכאי: חודש.

רוני מלכאי: ולא למדו בזום מכיוון שאין להם מחשב.

מאיר כהן: אין להם.

רוני מלכאי: אנחנו מדברים על מחשב, שזה המוצר הכי בסיסי שיש.

רוני מלכאי: יש ילדים שאין להם מחשב בבית והם לא לומדים חודש.

רוני מלכאי: ודיברתם קודם על הפערים החברתיים והלימודיים המאוד משמעותיים שייפתחו בעקבות משבר וירוס הקורונה.

רוני מלכאי: אי-אפשר יהיה להחזיר את הגלגל אחורה.

רוני מלכאי: ואם לא נתעורר היום, המצב יהיה מאוד מאוד בעייתי בהמשך.

רוני מלכאי: ואני מדברת אלינו כעמותה קטנה שעשתה כל כך הרבה בחצי השנה האחרונה.

רוני מלכאי: וכמו שאמרתי, גייסנו 1,600 מחשבים לבד.

רוני מלכאי: לבד.

רוני מלכאי: זה אני ועוד מתנדב.

רוני מלכאי: וגייסנו חצי מיליון שקלים.

רוני מלכאי: ואת זה המדינה יכולה לעשות.

רוני מלכאי: יש לה הרבה יותר כוח מעמותה כמו שלנו, מ"מתחשבים" ומעוז חיים.

רוני מלכאי: אני גם מצטרפת לקריאה של עוז חיים שאומרת: חייבת לצאת מכאן איזושהי החלטה אופרטיבית, משהו פרקטי, לחייב את המדינה פשוט להעביר מחשבים לילדים בבתים.

רוני מלכאי: הם לא לומדים חודש.

רוני מלכאי: חודש הם לא לומדים.

רוני מלכאי: תודה רבה.

עפר שלח: מאה אחוז, רוני.

מאיר כהן: תודה, רוני.

עפר שלח: תודה.

עפר שלח: אני רוצה לקבל תגובה לכל מה ששמענו עד עכשיו שוב מהנהגת ההורים הארצית.

עפר שלח: זאב גולדבלט או צופית גולן, מי שייתן.

עפר שלח: אני מבין שזאב התחבר.

צופית גולן: אני.

עפר שלח: צופית?

צופית גולן: אני הכתובת הפעם.

עפר שלח: הייתה נציגה.

עפר שלח: ראיתי קודם נציגה של מועצת התלמידים הארצית יושבת איתך שם.

עפר שלח: בסדר.

עפר שלח: כן, בבקשה.

צופית גולן: אז אני רוצה לחלק את הדברים שלי לכמה דברים.

צופית גולן: קודם כול, אני שמעתי עכשיו את הדוברים האחרונים, ואני באמת מאוד נפעמת מרוח ההתנדבותית.

צופית גולן: אני יכולה להגיד שרק בעיר שלי אנחנו עושים בדיוק את אותו דבר.

צופית גולן: כל יום אנחנו רואים בהנהגה הארצית קבוצות שמתארגנות, אוספות מחשבים, משפצות אותם על חשבונן ותורמות.

צופית גולן: באמת, עם כל הערכה שלי לכולנו על כל מה שאנחנו עושים, אני שואלת אתכם, אתם, הגוף המחוקק: איפה הממשלה?

צופית גולן: איפה המשרד שאחראי על זה?

צופית גולן: לא יכול להיות שאנחנו צריכים להיכנס לתוך הנעליים.

צופית גולן: זה לא התפקיד שלנו.

צופית גולן: ואני הקשבתי לעופר קשב רב.

צופית גולן: א', אני לגמרי מזמינה אותו לנהל איתי שיח.

צופית גולן: אני אביא לו המון דוגמאות, אם הוא רוצה, על איך לעשות את זה אחרת, טוב יותר, נכון יותר, מתאים יותר.

צופית גולן: שיבחר איזו דרך שהוא רוצה, אני אשמח לקיים איתו שיחה גם פנים מול פנים וגם בזום, הכול עובד.

צופית גולן: אני לא יודעת אם לכם הוא היה קטוע או רק לי, אבל לי הוא היה קטוע תוך כדי, וגם אחת הדוברות, הדוברת האחרונה.

צופית גולן: ככה הילדים שלי שומעים את זה בזום.

צופית גולן: ככה לא לומדים.

צופית גולן: ושמעתי גם את מה שעופר אמר.

צופית גולן: רשמתי לעצמי.

צופית גולן: הוא אמר שחלק יגיעו בינואר וחלק יגיעו באוגוסט, ואולי הם יצליחו להקדים את לוחות הזמנים.

צופית גולן: בפעם האחרונה שהסתכלתי, הבגרויות מתחילות בינואר.

צופית גולן: וחלקן יהיו במהלך מאי-יוני.

צופית גולן: ושנת הלימודים מסתיימת ביוני.

צופית גולן: אז מחשב שיגיע באוגוסט או יקדים את זמנו ליולי, לא עזר לי.

צופית גולן: הוא גם זרק פה המספרים.

צופית גולן: את ה-150,000 ועוד 60,000.

צופית גולן: ואז אולי הם יגיעו לגם ל-300,000 תלמידים.

צופית גולן: אנחנו זוכרים מתוך כמה?

צופית גולן: כי יש משהו שקורה לי יותר מדי בוועדות לאחרונה, וזה שזורקים מספרים אבסולוטיים.

צופית גולן: ואז חושבים שאם זורקים מספר שהוא מאוד מאוד גדול זה עושה המון המון רושם.

צופית גולן: השאלה היא תמיד מתוך כמה.

עפר שלח: צופית, השאלה היא לא זה שיש 2.4 מיליון תלמידים במערכת החינוך; השאלה היא כמה מתוכם זקוקים למחשב / לחיבור לאינטרנט או לשניהם.

עפר שלח: לכם יש נתונים על הצורך האמיתי בשטח?

צופית גולן: יש לנו חלק מהנתונים.

צופית גולן: אין לנו את הכול, כי, למשל, הסקר שאני הרצתי רק לפני שלושה שבועות הוא סקר שרץ רק במדיה החברתית.

צופית גולן: כלומר, מי שאין לו לא יכול לענות לי בכלל.

עפר שלח: כן.

צופית גולן: וגם שם מדווח על חוסרים.

צופית גולן: וכמו שאמרו לפניי, אם יש רק מחשב אחד, זה לא עוזר לי.

צופית גולן: השאלה שצריכה להישאל היא שאלה מדויקת יותר: כמה ילדים יש לך?

צופית גולן: וכמה מחשבים יש לך?

צופית גולן: או האם יש לך פס אינטרנט מספיק רחב?

צופית גולן: אני עכשיו איתכם בזום.

צופית גולן: אם זה שיש לי פס רחב שהגדלתי אותו במיוחד בשביל זה – עשיתי סיב אופטי, שילמתי ים של כסף – יש לי ילד אחד שלא נמצא עכשיו בזום, קודם כול, כי התנתק לו ומשהו לא התחבר לו ואימא לא נמצאת שם.

צופית גולן: אז הוא לא בזום.

צופית גולן: אבל אין מספיק פס רחב בבתים.

צופית גולן: ועוד נקודה שאני לא שמעתי את עופר מתייחס, אולי פספסתי.

צופית גולן: וחבל שהוא ירד.

צופית גולן: יש לנו אנשי חינוך שאין להם מחשבים או אין להם רשת אינטרנט מספיקה בבתים.

צופית גולן: אז גם אם יהיה לנו – עכשיו, תוך כדי שאני בוועדה, מסמסת לי אחת החברות: תקשיבי, מה קרה; למורה הייתה הפסקת חשמל באמצע זום; למורה קרסה הרשת באמצע הזום.

צופית גולן: כל שנייה מגיעה הודעה אחרת.

צופית גולן: עכשיו, הצוותים יכולים מאוד להשתדל, מאוד להתאמץ.

צופית גולן: אבל אם אין לצוותים מחשבים, בואו, תעשו את זה משרד החינוך.

צופית גולן: תוודאו שלכל מורה שלכם – הייתה פעם יוזמה: מחשב לכל מורה.

צופית גולן: כל מורה, כל גננת, ויש לה מספיק מחשבים בבית.

צופית גולן: לא כאלה של הילדים.

צופית גולן: שלה.

צופית גולן: שיש לה פס רחב מספיק מתאים.

צופית גולן: הוא דיבר על ההכשרות.

צופית גולן: אני, שוב, באמת נפלא שעושים הכשרות.

צופית גולן: אבל איפה הייתם קודם?

צופית גולן: ההכשרות האלה היו צריכות להיעשות.

צופית גולן: כולנו ידענו במרץ, במאי, ביוני שהקורונה לא הולכת.

צופית גולן: אז עכשיו עושים הכשרות?

צופית גולן: עכשיו עושים מיפוי?

צופית גולן: באמת כאילו.

צופית גולן: אני הקשבתי לו ואני מקשיבה לו כל פעם בוועדה הזו ובוועדה לשלום הילד.

צופית גולן: ואני באמת שואלת את עצמי: מה קורה?

צופית גולן: מה קורה פה?

צופית גולן: 300,000 מחשבים או 300,000 ילדים שימצאו פתרון?

צופית גולן: זה לא פתרון.

עפר שלח: היות שגם הצגת עמדה קודם, שבכלל, אני לא רוצה להגיד כפרה בלימוד מרחוק, אבל התייחסה לצורך לשים גם אותו במקום הראוי לו בתוך שרשרת הלימוד, אם נקרא לה כך.

עפר שלח: הדבר העיקרי שאני יוצא ממנו הוא שכל החוליות האלה פשוט לא מדברות אחת עם השנייה.

מאיר כהן: כן.

עפר שלח: משרד הבריאות עם משרד החינוך.

עפר שלח: משרד הבריאות ומשרד החינוך איתכם כנציגי השטח.

צופית גולן: אני אדייק את זה.

צופית גולן: אני לא כופרת בלמידה מהבית.

צופית גולן: אני אומרת שהיא לא מתאימה לכל הגילים.

צופית גולן: ובגילים הגדולים יותר – שאני מבינה, וכולכם מבינים, וגם כולנו ראינו את הגרפים, אנחנו יודעים שיש שם יותר הדבקה – אנחנו מבינים שהגילים הגדולים של חטיבות, תיכון, יש קושי להביא אותם ונצטרך לשלב היברידי.

צופית גולן: אבל בשביל לשלב בין לבין, צריך שיהיה עם מה לשלב.

צופית גולן: צריך שלמורים שלנו יהיה איך ללמד.

צופית גולן: צריך שיהיה איך ללמוד.

עפר שלח: ברור, צופית.

צופית גולן: אלה שתי פונקציות שלא קיימות פה כרגע.

צופית גולן: אני, שוב, לא מתנגדת.

צופית גולן: אבל, עוד הערה.

צופית גולן: דיברנו על כופרת.

צופית גולן: אני לא כופרת.

צופית גולן: פשוט אנחנו רואים שהנתונים של - - -

עפר שלח: לא, לא.

עפר שלח: כופרת הייתה מילה לא טובה שלי ותיקנתי את עצמי.

צופית גולן: לא, לא.

צופית גולן: הכול בסדר.

צופית גולן: פשוט אנחנו רואים שהתיכונים - - -

עפר שלח: צופית, אני רוצה להספיק.

עפר שלח: יש לנו רבע שעה.

עפר שלח: אני רוצה להספיק עוד שניים-שלושה דוברים.

עפר שלח: קודם כול, אני מבקש להעלות את מיכל מנקס ממרכז השלטון המקומי.

עפר שלח: נמצאת?

קריאה: רגע, היא צריכה להפעיל את המצלמה.

מיכל מנקס: בוקר טוב.

עפר שלח: בוקר אור.

עפר שלח: אנחנו רוצים גם לראות אותך, אם אפשר.

מיכל מנקס: אתם רואים?

מאיר כהן: כן, כן.

מאיר כהן: רואים.

עפר שלח: רואים אותך עכשיו היטב.

עפר שלח: אני רוצה לשאול אותך ספציפית על הנקודה שגם עלתה מהדברים של עופר רימון קודם, והיא, שוב, אנחנו מתישהו, וזה היה כבר צריך לקרות מזמן, ואתם בוודאי מרכז השלטון המקומי בעד זה, צריכים להתחיל את חיינו בצורה דיפרנציאלית.

עפר שלח: וזה לא רק מדברים על ערים אדומות או על שכבות גיל אדומות.

עפר שלח: זה לא רק זה.

עפר שלח: אומר משרד החינוך: אני יודע לנטר, ברמה של בית ספר, גם היכולת ללמוד את רמת התחלואה וכן הלאה.

עפר שלח: אתם מחוברים לדבר הזה?

עפר שלח: מרכז השלטון המקומי מכיר את זה?

מיכל מנקס: אז אני שמחה על ההזדמנות.

מיכל מנקס: ואני אחזור גם על מדיניות המרכז וגם על הפעולות שאנחנו עושים.

מיכל מנקס: מרכז השלטון המקומי העביר עמדה בנוגע להחזרה מהסגר של מערכת החינוך.

מיכל מנקס: אנחנו מצויים בקשר עם כל משרדי הממשלה ועם פיקוד העורף, עם ההורים, עם כל הנוגעים בדבר.

מיכל מנקס: עמדתנו ברורה.

מיכל מנקס: צריך להחזיר במיידי את גני הילדים ואת כיתות א', ב'.

מיכל מנקס: אני לא אחזור על הסיבות, אבל זה ברור לכולנו.

מיכל מנקס: בראש ובראשונה, זה לטובת הילדים.

מיכל מנקס: בסוף הקשת, זה פוגע גם בחוסרים שיש, במצוקות שנקלעים אליהן.

מיכל מנקס: ובסוף בסוף, ואני לא בטוחה שזה האחרון, גם להחזיר את ההורים למעגל העבודה.

מיכל מנקס: אז אנחנו נמצאים בכל הוועדות.

מיכל מנקס: אנחנו עכשיו יושבים יחד עם משרד הבריאות ופיקוד העורף כדי לקדם את כל בדיקות הסקר.

מיכל מנקס: אנחנו מקווים שנעשה את זה ביום, יומיים הקרובים ונצא לדרך.

מיכל מנקס: בנוגע לדיפרנציאציה, אין ספק שלא רק שצריך שתהיה אוטונומיה ושתהיה דיפרנציאליות בין הרשויות, אלא גם בתוך הרשויות.

מיכל מנקס: שהרי אנחנו יודעים לנטר מקורות הדבקה ומקומות הדבקה.

מיכל מנקס: לעיתים מדובר בשכונות ואין סיבה שתהיה עצירה של עיר שלמה בגלל שכונה זו או אחרת.

מיכל מנקס: אני אגיד יותר מזה.

מיכל מנקס: אנחנו חושבים שהמדיניות שמשרד הבריאות מבקש לעשות אומרת שאנחנו מתקדמים צעד-צעד.

מיכל מנקס: על זה אין לי ויכוח איתם.

מיכל מנקס: זה בסדר.

מיכל מנקס: אבל ההבחנה תהיה אם השלכת רוחב לכל הארץ.

מיכל מנקס: אין סיבה שאם בעיר ירוקה, אני מדברת עכשיו במונחי ירוק, אדום, ולא במספרים, אבל אם בעיר ירוקה, שבגלל הממוצעים הארציים והעליה שחלילה תהיה באחוז הנדבקים, תיעצר הלמידה – אני כרגע בעיקר מתמקדת בזה – תיעצר גם בעיר ירוקה משום שהממוצע הארצי הוא כזה או אחר.

מיכל מנקס: זה חייב להיות דיפרנציאלי.

מיכל מנקס: זה חייב להיות נתון ושקוף עם נתונים לרשויות המקומית.

מיכל מנקס: אנחנו מחוברים למסדי נתונים.

מיכל מנקס: תודה לאל, עכשיו אנחנו מקבלים גם מידע ממשרד הבריאות, מידע יותר מהודק.

מיכל מנקס: אנחנו בקשר עם משרד החינוך בנוגע לנתונים יומיים של הדבקות או סגירת מסגרות כדי שנוכל לתת את המענים הללו או את המידע הזה לראש רשות.

מיכל מנקס: אני יודעת שמשרד החינוך עובד עכשיו על הרחבה של מסד הנתונים שלו לקישור ישיר לרשויות המקומיות.

מיכל מנקס: זאת אומרת, בלחיצת כפתור כל רשות תוכל לקבל את כל המידע העדכני ביותר שיש על מערכת החינוך.

מאיר כהן: מיכל, אולי, בבקשה, אם אפשר לשאול אותך על נושא התקשוב.

מאיר כהן: כי מה שאת אומרת בוודאי קשור.

מאיר כהן: וככל שיקדימו לפתוח, כן ייטב וזה יפתור הרבה בעיות.

מאיר כהן: אבל היות שאני מכיר את זה מקרוב, גם את, מיכל –בערים עם סוציו-אקונומי נמוך, אני שומע שיש יזמות יוצאת מן הכלל, יוזמות יוצאות מן הכלל של ראשי הערים לפתור את הבעיות של הילדים שאין להם מחשבים.

מאיר כהן: איך אתם מתמודדים עם זה?

מיכל מנקס: זאת הבעיה, חבר הכנסת כהן.

מיכל מנקס: אתה יודע מקרוב, מהרבה מאוד כובעים שהיו ויש לך, באיזו מצוקה מדובר.

מיכל מנקס: אלא שאנחנו, לצערנו, יודעים לתת את הפלסטר.

מיכל מנקס: מי שצריך לתת את המענה הוא משרד החינוך.

מיכל מנקס: הרי החינוך הממלכתי ודרכי ההוראה נתונים, על פי חוק, לממלכה.

מיכל מנקס: והיות ששונתה שיטת ההוראה, כך צריך גם לשנות את אמצעי ההוראה בהתאם.

מיכל מנקס: יצא קול קורא של משרד החינוך לתקשוב.

מיכל מנקס: אתם מכירים.

מיכל מנקס: שמעתם פה את ד"ר רימון מסביר אותו לפרטים.

מיכל מנקס: לצערנו, רצתה המדינה, וזה לא קשור למשרד החינוך, רצתה המדינה לצאת לבדה למכרז ולרכוש את אמצעי הקצה בעצמה.

מיכל מנקס: אנחנו, באמצעות החברה למשק וכלכלה - - -

מאיר כהן: במקום לתת לראשי ערים.

מאיר כהן: איזו שלומיאליות כזאת.

מיכל מנקס: רגע.

מיכל מנקס: אני ארחיב.

מיכל מנקס: ואני אסביר גם.

מיכל מנקס: במקום שנוכל, באמצעות החברה למשק וכלכלה, ויכולנו לספק המחשבים - -

מאיר כהן: נכון.

מיכל מנקס: - - עד סוף חודש אוקטובר לכלל 144,000 המחשבים שהיו במכרז, למרות זאת - - -

עפר שלח: איך?

עפר שלח: מיכל, תסבירי לי מה אתם יודעים לעשות שהם לא יודעים לעשות.

עפר שלח: זאת אומרת, מה הופך אתכם – שהם יוכלו 150,000 אולי באוגוסט הבא ואתם באוקטובר?

מיכל מנקס: אני אומר לך.

מיכל מנקס: מערכות גדולות, הביורוקרטיה, כנראה, רחבה יותר.

מיכל מנקס: אנחנו ידענו לפנות לכל הזכיינים שאנחנו עובדים איתם בשגרה ולבקש שיעשו את המלאים, כולל חלק מהזכיינים שהתחייבו להביא את המחשבים מחו"ל, כי הרי הייתה בעיה בארץ של מחשבים ניידים ושל מחסור בספקים, ככל שהצלחנו לעשות את הדברים.

מיכל מנקס: לצערנו, המדינה עצרה ובחרה לעשות את זה בעצמה.

מיכל מנקס: אז אנחנו מחכים.

מיכל מנקס: אני רוצה להצדיע גם לכל הגופים, ויש יותר ממי שעלה כאן לדיון; לכל הגופים שעושים באמת מעשה נעלה.

מיכל מנקס: והיום בתקופה שאנחנו רואים דברים שאנחנו היינו רוצים להוקיע בחברה, דווקא כאן המעורבות ההדדית והרצון לעזור הוא באמת מרגש: מתחשבים, אחינועם.

מיכל מנקס: אני יודעת שיש עוד.

מיכל מנקס: אני לא רוצה סתם לחטוא ולא לציין את כל השמות.

מיכל מנקס: מדובר באמת בפעולות מדהימות, שבסופו של דבר שוב מראות שבשעתה הקשה של המדינה המגזר הפרטי והרשויות המקומיות הם אלה שעושים את המלאכה במקומה.

עפר שלח: עם הקהילה פה אף פעם לא הייתה בעיה.

מאיר כהן: כן.

עפר שלח: זו הממשלה שלה שעושה בעיות.

עפר שלח: עם הקהילה אף פעם לא הייתה פה בעיה.

מיכל מנקס: זה נכון.

מיכל מנקס: ויפה ההתגייסות שקורית.

מיכל מנקס: ואני יודעת על ראשי הרשויות שגם מבקשים תרומות ומקבלים אותן.

מיכל מנקס: אני עזרתי לכמה בדרום.

מיכל מנקס: זה מאוד עזר.

מיכל מנקס: תרומות למחשבים לילדים, גם גיוס מחו"ל.

מיכל מנקס: אבל זה סוג של תחושה של דרך עקומה.

מיכל מנקס: לא כך זה צריך להתנהל.

מיכל מנקס: לא כך זה צריך להיות.

מיכל מנקס: החוסר במחשבים היה ידוע.

מיכל מנקס: קראנו על זה כולנו בדוח.

מיכל מנקס: זה לא משהו שפגש אותנו בהפתעה.

עפר שלח: ברור לגמרי.

מיכל מנקס: ולצערי, הקורונה עוד עשתה את זה חמור שבעתיים.

עפר שלח: תודה רבה.

מיכל מנקס: אני מקווה אבל בכל זאת – אני נוהגת לראות את חצי הכוס המלאה – אז אני אומר שבכל זאת מקווה.

מיכל מנקס: יש לנו פגישות שוטפות עם משרד החינוך.

מיכל מנקס: יש לנו פגישה בשבוע הבא עם עופר רימון לראות איך אנחנו מקדמים את הדברים.

מיכל מנקס: איך אנחנו עושים את התכלול.

מיכל מנקס: משום שלא יכול להיות שלא יהיה פה תכלול בין המחשבים שמחלק משרד החינוך ולבין אותם גופים.

עפר שלח: מיכל, קודם כול, תודה רבה.

עפר שלח: אבל אני אגיד לך מה לא יכול להיות.

עפר שלח: לא יכול להיות ששמונה חודשים בתוך משבר הקורונה את עדיין מדברת על זה שיהיה אולי תכלול בשבוע הבא.

עפר שלח: זה פשוט לא יכול להיות.

מאיר כהן: נכון.

מיכל מנקס: אדוני היושב-ראש, אני לא אקח אחריות לא לי.

עפר שלח: מאה אחוז.

מיכל מנקס: עם כל הכבוד, מי שצריך לתכלל את זה הוא משרד החינוך, שגם אצלו הדבר לא בא בהפתעה.

מאיר כהן: נכון מאוד.

מיכל מנקס: אנחנו שותפים נאמנים משום שהתושבים הם תושבינו.

מאיר כהן: נכון.

מיכל מנקס: הילדים הם שלנו, לא פחות.

מיכל מנקס: ומי כמו ראש רשות יודע ומכיר בדיוק איזו משפחה צריכה ואיפה צריך לעזור.

מיכל מנקס: ואם היה יכול, היה נותן משלו.

מיכל מנקס: ולכן אני אומרת שלא ניכנס בנעלי המדינה לעולם ועד עולם.

עפר שלח: ברור.

עפר שלח: מיכל, אנחנו פשוט חייבים לסיים.

עפר שלח: תודה.

מאיר כהן: תודה.

עפר שלח: אני רוצה באמת לכמה דקות אחרונות, לפני שאנחנו מסכמים כאן, להחזיר את אפרת אפללו, בבקשה.

מאיר כהן: מיכל, תודה רבה.

מיכל מנקס: תודה.

עפר שלח: אפרת?

אפרת אפללו: אני פה.

עפר שלח: אני רוצה לשאול אותך שאלה אחת.

עפר שלח: יש לנו בדיוק שלוש דקות.

עפר שלח: אז אני רוצה לשאול אותך שאלה אחת שהיא, שוב, נוגעת לסוגיה שעלתה פה בסוף.

עפר שלח: אוקיי, אתם משרד הבריאות יש לכם את הפריזמה שלכם.

עפר שלח: אבל אתם במידה רבה גם קובעים את הטון או את התנאים של השיח.

עפר שלח: אני רוצה לשאול אותך על סוגיית התיאום, על סוגיית התיאום והתכנון.

עפר שלח: התמונה שעלתה פה, בלי להיכנס עכשיו שוב לפרטיה שפירטנו אותה שעתיים, היא, כמו שאמרתי למיכל מנקס, שאחרי שמונה חודשים עוד אנחנו מדברים על הצורך לתאם ולתכלל, וארגון הורים שאומר שלא מדברים איתו וכן הלאה.

עפר שלח: איפה, סביב איזה שולחן הדבר לא קורה, צריך לקרות ולא קורה?

אפרת אפללו: וואי.

אפרת אפללו: חבר הכנסת שלח, אני חייבת להגיד שאני פשוט עצובה.

אפרת אפללו: במילה אחת, עצובה.

אפרת אפללו: אני ראש דסק חינוך במשל"ט הלאומי של משרד הבריאות, אומנם רק מתחיל ספטמבר, רפרנטית מול משרד החינוך כבר מחודש מרץ.

אפרת אפללו: אני עובדת בשיתוף פעולה מלא איתם.

אפרת אפללו: מקיימת איתם דיונים חדשות לבקרים.

אפרת אפללו: מפתיע אותי שצופית אמרה שאנחנו לא מדברים עם הנהגת ההורים.

אפרת אפללו: כי לפני יומיים היה לנו דיון עם הנהגת ההורים, עם צופית, עם מרום שיף, עם כל הסגנים.

אפרת אפללו: שמענו אותם.

אפרת אפללו: הוצאתי סיכום דיון.

אפרת אפללו: הבטחתי שאני מעבירה הלאה.

אפרת אפללו: זה לא יפה.

אפרת אפללו: זה לא יפה להגיד שאנחנו לא מדברים עם הנהגת ההורים.

אפרת אפללו: אני בקשר יום-יומי איתם.

אפרת אפללו: אני מעבירה להם נתונים, כל מה שמבקשים.

אפרת אפללו: זה ממש ממש מכעיס אותי אפילו שאומרים את זה.

אפרת אפללו: זה כאילו מישהו אומר: אפרת, את לא עושה את העבודה שלך.

אפרת אפללו: זה לא נכון.

אפרת אפללו: אני יודעת שמשרד החינוך – וצופית, את שותפה לפורום שותפים שמשרד החינוך מקיים מדי שבוע ונמצאים בו הנהגת ההורים, מועצות התלמידים הארציות, משרד הבריאות.

אפרת אפללו: אנחנו נמצאים שם כל שבוע.

אפרת אפללו: אנחנו נמצאים בדיונים בכנסת.

אפרת אפללו: אנחנו שותפים.

אפרת אפללו: ערוץ התקשורת בינינו הוא ישיר.

אפרת אפללו: אני פשוט מופתעת.

אפרת אפללו: אני רוצה להגיד לך שזה לא נכון.

אפרת אפללו: יש שיתוף פעולה הדוק בין כל הגורמים מכל המשרדים.

אפרת אפללו: נכון שהדעה של כולם לא יכולה להתקבל כל הזמן.

אפרת אפללו: אבל בהחלט, אני בתור ראש דסק חינוך מתכללת את הדברים, שומעת הכול, מעבירה לבכירים, מקיימת דיונים.

אפרת אפללו: אנחנו עובדים מסביב לשעות כדי שנשמע את כולם ונוכל להיות מסוגלים לנהל את כל הדבר הזה כמו שצריך במסגרת המגבלות.

אפרת אפללו: אני לא יכולה להגיד לשביעות רצון של כולם.

אפרת אפללו: אבל במסגרת הקורונה.

אפרת אפללו: חשוב לי מאוד להגיד פה על השולחן, ואני מקווה מאוד שאתה תבין.

אפרת אפללו: וזה - - - כי גם אתה אמרת את זה עכשיו אחרי שאני פתחתי ואמרתי ששיתוף הפעולה בינינו הוא הדוק.

אפרת אפללו: ואז עוד פעם אמרת: אין פה תיאום בין המשרדים.

אפרת אפללו: ושוב, יש תיאום.

עפר שלח: אמרתי, כי זה מה שאני שומע כבר שעה וחצי.

אפרת אפללו: רגע, חבר הכנסת, סליחה.

אפרת אפללו: ביום ראשון בערב עד 22:30 דיון בין מנכ"ל משרד החינוך ומנכ"ל משרד הבריאות ועוד הרבה גורמים.

אפרת אפללו: שלשום מ-20:30 עד 23:30 דיון עם מרכז השלטון המקומי, עם המשרדים, עם כולם, פיקוד העורף.

אפרת אפללו: אנחנו בקשר יום-יומי עם כולם.

עפר שלח: אגב, כדי לדייק - - -

אפרת אפללו: אם יש למישהו בעיה, אז אני אשמח שיתקשר אליי בכל שעה, בכל זמן.

אפרת אפללו: אני זמינה.

עפר שלח: אפרת, שנייה, כדי לדייק.

עפר שלח: הטענות הופנו ברובן למשרד החינוך, לא למשרד הבריאות.

עפר שלח: אבל אני שאלתי אותך את זה כי בסוף אתם איזשהו דסק כללי שאליו זה מתכנס.

אפרת אפללו: נכון.

אפרת אפללו: ואני עושה את זה.

עפר שלח: ואת אומרת, מבחינתך, גם מול משרד החינוך וגם מול הגופים האחרים, אתם, בשביל לקבל בסופו של דבר, לתת את המלצות שאיתן פתחנו על המספרים שיאפשרו פתיחה, על התנאים שיאפשרו פתיחה, מבחינתך, התיאום הזה של כולם הוא מה שהוא צריך להיות?

אפרת אפללו: אני רוצה הגיד לך על החזרה של גני ילדים, שאני קיימתי כבר דיון בפורום שותפים לפני שבועיים, בחול המועד סוכות.

אפרת אפללו: ואחרי יומיים בפורום אינטגרציה עם פרופ' גרוטו, שגם מיכל הייתה שם שותפה.

אפרת אפללו: אנחנו מקיימים דיונים כל הזמן.

אפרת אפללו: זאת אומרת, אלה לא החלטות שמתקבלות ככה, כי ד"ר אפרת אפללו או פרופ' איתמר גרוטו קמו בבוקר והחליטו שכך עושים, או פרופ' חזי לוי, לצורך העניין.

אפרת אפללו: ההחלטות מתקבלות ביחד.

אפרת אפללו: נכון, שוב, שזה לא לשביעות רצון של כולם.

אפרת אפללו: אבל בסופו של דבר אנחנו מקבלים את ההחלטות הבריאותיות.

אפרת אפללו: זה עלינו, מה שנקרא.

אפרת אפללו: אבל להגיד שאנחנו לא מתכללים, שאנחנו לא מתואמים – אני הבן אדם הכי משתף פעולה.

אפרת אפללו: אנחנו הכי מדברים עם משרד החינוך.

אפרת אפללו: יש לי איתם שיחות יום-יומיות.

אפרת אפללו: עד 07:30 הייתה לי שיחה עם - - - הערכת מצב.

מאיר כהן: אפרת, ובכל זאת, זה "אני החלטנו".

עפר שלח: מאיר, יש לנו שתי דקות וחצי.

מאיר כהן: נכון?

מאיר כהן: ובכל זאת, זה "אני החלטנו".

מאיר כהן: יושבים, אבל מה שמשרד הבריאות אומר זה מה שקורה בסופו של דבר.

אפרת אפללו: כן.

מאיר כהן: אוקיי.

מאיר כהן: בסדר.

אפרת אפללו: ואם למישהו יש טענות, מוזמנים להתקשר אליי.

אפרת אפללו: אני אתן תשובות לכולם.

עפר שלח: גם זו שאלה.

עפר שלח: אפרת, שלא יובן, בטח לא במישור האישי.

עפר שלח: אני חושב שגם נתת לנו תמונה מאוד כנה ומאוד ברורה של הדברים.

עפר שלח: ואני מודה לך, כמו למשתתפים אחרים.

עפר שלח: דברי סיכום.

עפר שלח: מאיר כהן, בבקשה.

מאיר כהן: לא.

מאיר כהן: אין לי.

מאיר כהן: אני יוצא מכאן עם תובנות חדשות לגמרי, מבחינתי.

עפר שלח: כן.

מאיר כהן: מצד אחד שמעתי את עופר שדיבר על אופק מדהים.

מאיר כהן: כך הוא אומר: עוד לפני ינואר, אנחנו ניתן.

מאיר כהן: מצד שני, אתה שומע את השטח, ואני שומע את ראשי ערים, ומשהו חסר.

מאיר כהן: אנחנו צריכים לברר את ההבדל הגדול הזה, הבדל הגרסאות.

עפר שלח: כן.

עפר שלח: אני רוצה, לסיום, להחזיר את הדברים לרמה הגבוהה.

עפר שלח: אני חושב שכמו בכל ניהול המשבר אנחנו רואים פה החלטות – וזה ממש לא מכוון לא לאפרת אפללו, שיש לה עבודה משלה לעשות, אלא לקברניטים.

עפר שלח: אין פה תפיסה שאומרת שאנחנו את החיים עם הקורונה מנהלים באופן הכי דיפרנציאלי, נקודתי.

עפר שלח: יש כבר מערכות.

עפר שלח: אנחנו רואים שיש מערכות שמדברות אחת עם השנייה.

עפר שלח: ואם למשרד החינוך יש מערכת שיודעת להגיד באיזה בית ספר יש איזושהי רמה של הדבקה, אז הפתרונות יכולים להיות ברמות של בתי הספר.

עפר שלח: צריכה להיות מדיניות בסיסית שאומרת – ובעיניי, היא צריכה להישען על הנתונים האפידמיולוגיים – שבוודאי בגיל הרך ובכיתות הנמוכות אפשר לקיים לימודים, אוקיי, בקפסולות, במשמרות, בכל צורה שהיא, אבל לימודים שעיקרם הוא פרונטלי, ושבכל שאר המקומות ההחלטות יהיו נקודתיות, כמובן בשיתוף של השלטון המקומי.

עפר שלח: הדבר הזה נובע מאותן סיבות שאנחנו רואים בניהול המשבר בכלל.

עפר שלח: אבל אני מקווה שהדיון הזה תרם לפחות לרמת השיח שמתקיימת ברמת השטח, שכמו שאנחנו רואים בהרבה מאוד דברים, מנסה לסתום את החורים בסכר בעצמה בהיעדר מישהו שיבנה פה סכר כמו שצריך.

עפר שלח: תודה רבה.

עפר שלח: אני נועל את הדיון.