ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 23, פרוטוקול מספר 73, 2020-09-23 17:19

רם שפע: אחר צוהריים טובים.

רם שפע: תודה לצוות המסור שנשאר בישיבות לא שגרתיות באופן יחסי.

רם שפע: חברי הכנסת, אנחנו כאן מעוד סיבות ובהקשר הזה אני לא מודה לכם.

אורלי פרומן: ידענו ימים רעים מאלה.

עופר כסיף: ועוד נדע ימים עוד יותר גרועים.

רם שפע: אורלי, ביקשת להתייחס.

אורלי פרומן: כן.

אורלי פרומן: שני דברים.

אורלי פרומן: אני רוצה שנקיים בהקדם דיון על נושא של החינוך המיוחד.

אורלי פרומן: החינוך המיוחד, כמו שאתם יודעים, המסגרות עובדות כיום עם הפרובלמטיקה והבעייתיות של ימים אלו.

אורלי פרומן: מצד אחד ראיתם השבוע בטבלה, נדמה לי בערוץ 12, שמי שמככב בראש סולם המפוטרים ואלה שהוצאו לחל"ת, אלה עובדי הוראה והדרכה.

אורלי פרומן: אלה לא באמת מורים שפוטרו אלא אלה כל אלה שגייסו אותם מה-13,000, ועכשיו הוציאו אותם, כנראה את רובם, לחל"ת.

אורלי פרומן: אני שואלת למה לא לקחת מהם ולסייע למסגרות החינוך המיוחד כאשר מאוד מאוד קשה שם מעבר לזה, אני חושבת שצריך לקיים דיון על תקופת סגר כאשר חינוך מיוחד עובד, מה קורה שם, איך הוא עובד שם והאם אנחנו יכולים לחזק.

אורלי פרומן: דבר שני.

אורלי פרומן: דוקטור שרון אלרעי שלחה לנו את הנתונים.

אורלי פרומן: קיבלתי את הנתונים.

אורלי פרומן: ביקשנו ממנה נתונים על פי שכבות גיל.

אורלי פרומן: קיבלנו נתונים על פי גילים – 0, 1, 2 עד 17.

אורלי פרומן: מאוסף המספרים הזה אף אחד לא יכול היה יכול להבין.

אורלי פרומן: אני עשיתי עבודה ומיינתי את זה לאחוזים כדי שנבין האם 700 זה הרבה, האם זה מעט, האם זה יחסי ומה זה.

אורלי פרומן: בודדתי את חודש ספטמבר, מעט השבועות שלמדו, אל מול חודש מארס עד ספטמבר כפי שדוקטור אלרעי נתנה בטבלה.

אורלי פרומן: אם רוצים לראות את אחוז המאומתים מגיל שנה-שנתיים, איך זה עולה ועולה עד 0.39 אחוזים, 0.37 אחוזים, 0.40 אחוזים, 0.53 אחוזים, 0.64 אחוזים.

אורלי פרומן: רק בכיתה ח' זה מגיע ל-0.93 אחוזים וזה כאילו עובר את אחוז המבוגרים המאומתים.

רם שפע: באופן יחסי.

אורלי פרומן: באופן יחסי.

אורלי פרומן: עד כיתה ח', גם ב-ח' אנחנו מתחת לאחוז.

אורלי פרומן: קודם כל שנקדם פרופורציה.

אורלי פרומן: בוודאי כשאומרים 700, זה באמת מספר גדול אבל 700 יחסית לכמה?

אורלי פרומן: 700 יחסית ל-180,000 תלמידים באותה שכבת גיל?

אורלי פרומן: בואו ניקח את הדברים בפרופורציה ונבין.

אורלי פרומן: ואגב, גם היא אמרה את זה, היא אמרה שהיא תהיה הראשונה להמליץ להתחיל עד גיל 10 וזה בדיוק מאומת כאן אלא שבנתונים שלה אי אפשר היה להבין את זה.

אורלי פרומן: אני הוספתי גם את כלל המבוגרים ואת התלמידים מתוך המבוגרים ואת כלל מדינת ישראל כדי שנראה את הפרופורציות ונדע היכן אנחנו עומדים.

אורלי פרומן: עכשיו תבינו את השיח שלי שהתקיים קודם מולה ותבינו שאנחנו עובדים רק על פי נתונים, אנחנו דורשים את הנתונים אבל הנתונים צריכים גם לשקף יחסיות ולא רק מספר מוחלט שהוא באמת לא אומר כלום.

צופית גולן: אלה חולים בגילים האלה.

צופית גולן: לא כתוב כמה מתוך זה במוסדות חינוך.

אורלי פרומן: נכון.

רם שפע: זה עוד יותר מסבך.

צופית גולן: לא.

צופית גולן: זה עוד פחות.

אורלי פרומן: אני התייחסתי לכל שכבת הגיל ולמספרים המוחלטים שהיא נתנה.

צופית גולן: אני יודעת, אבל אני אומרת שזה עוד פחות כי הם פחות נדבקים בתוך מוסדות החינוך.

צופית גולן: הרוב נדבקים בבית.

צופית גולן: זה גם משהו שחייבים לשים אותו בעוד סוגריים.

אורלי פרומן: באותה הזדמנות הייתי שמחה אם משרד החינוך היה מעדכן את הנתונים של גילי לידה, שנתיים ושלוש.

אורלי פרומן: אפילו במרכז המידע והמחקר לא יכולנו למצוא עד גיל שלוש את המספרים האמיתיים של מחזור.

רם שפע: של כמה יש במחזור.

אורלי פרומן: אני ידעתי כמה יש בתלת מחזור, זה כן היה כתוב, ולכן כתובות למטה ההערות שאומרות מהיכן לקחו הנתונים, על סמך מה התבססנו, היכן עשינו הערכה.

אורלי פרומן: זאת התמונה.

רם שפע: אני אמליץ למשרד הבריאות לאמץ את שירותיך.

אורלי פרומן: מתמטיקה ומדעי המחשב.

רם שפע: אני חייב לומר שכל פעם כאשר משרד הבריאות הציג כאן נתונים במספרים מוחלטים, היה ברור לכולנו שהשאלה הגדולה באמת היא היחסיות מול השכבה שלהם.

רם שפע: ברור שאנחנו רואים כאן – כמו שאומר גם פרופסור גמזו בעצמו – שהמספרים, ואת אומרת אפילו עד כיתה ח' אבל השורה התחתונה היא שאנחנו מבינים שבגילים הנמוכים נדבקים ומדביקים פחות.

רם שפע: אמרנו את זה לאורך כל הדרך ואנחנו אומרים את זה גם עכשיו כי אנחנו מסתמכים על הנתונים של משרד הבריאות ולא כי מישהו כאן ממציא.

רם שפע: תכף נדבר על מתי לדעתנו צריך לחתור לפתיחת המערכת.

רם שפע: כולנו רואים מה קורה בממשלה בשעות האחרונות וערים לסיטואציה.

עופר כסיף: קורה משהו או לא קורה?

רם שפע: אי אפשר לומר שהממשלה לא מתכנסת וכי קבינט הקורונה לא דן.

רם שפע: אתה מסכים אתי?

קריאה: הוא דן בהפגנות.

קריאה: הוא לא דן בשום דבר מהותי.

רם שפע: אני רוצה להזכיר לכל חברי הכנסת שהתכנסנו כאן בראש ובראשונה כדי לעבור על התקנות מכיוון שלא עשינו זאת קודם.

רם שפע: דנו קודם בדיון העקרוני המהותי על הדור הצעיר ועל כל המשמעויות של הסגר והעובדה שכולנו צריכים במקביל לעבודתנו להשאיר את הילדים שלנו בבית ועל הדרמה שזה מייצר לכולנו.

רם שפע: אני לא אחזור על כל מה שהיה כאן בשעות הבוקר אבל בעצם לא הספקנו לקרוא את התקנות וזה הדבר שאני רוצה שנתמקד בו.

רם שפע: בסך הכול אין המון דברים חדשים.

רם שפע: אנחנו צריכים לעבור על הנוסח עם השינויים בתקנות הקודמות.

רם שפע: נעבור על הדברים ונבין אם יש בעינינו דברים קריטיים או לא.

רם שפע: לאחר מכן אני רוצה להסביר את המועד, וגם הבנתי שמשרד המשפטים רוצה להסביר, בו הממשלה ביקשה מאתנו להאריך עד אליו את התקנות ואז נבין מה אפשר ואי אפשר לעשות ביחס לזה.

רם שפע: נבקש מאסתי להקריא את השינויים ולהסביר מה עשיתם.

אסתי ורהפטיג: אני רוצה קודם לומר לגבי השיח שהיה כאן לגבי הנתונים.

אסתי ורהפטיג: שרון הייתה בקבינט ועכשיו היא יצאה אבל אני מבינה שאנחנו רוצים להמשיך והשאלה אם רוצים לתת לה להגיב.

רם שפע: אם היא תרצה להגיב, כמובן נאפשר לה.

אסתי ורהפטיג: עשינו שני דברים.

אסתי ורהפטיג: דבר אחד, הארכת התוקף עד המועד המקורי שהיה בתקנות.

אסתי ורהפטיג: כלומר, עד ה-8 באוקטובר.

אסתי ורהפטיג: דבר שני, הוראות שהיו עד עכשיו דרך תקנה 26(ב) שחלו לגבי מסגרות ילדי עובדים חיוניים עד גיל 12, עד עכשיו התקנות הפנו להוראות מנכ"ל משרד העבודה והרווחה, הוראות מינהל של משרד הבריאות, הכנסנו אותן בתקנות עצמן אחרי שנתבקשנו לעשות זאת.

אסתי ורהפטיג: הכנסנו הוראות שהיו עד עכשיו בנהלים כך שיופיעו בתקנות.

אסתי ורהפטיג: כבר לא תהיה הפניה לנהלים.

 << דובר >> מירב ישראלי: אולי תאמרי את שלושת הדברים.

אסתי ורהפטיג: דבר אחד הוא תיקון של תקנה 7 שעוסקת באיסור כניסה למוסד חינוך של מי שהוא לא איש צוות או מטופל או תלמיד.

אסתי ורהפטיג: בסוף יש התייחסות לאדם שנכנס למקום לטיפול בפעוטות בגיל לידה עד שלוש.

אסתי ורהפטיג: זה מאפשר לאחראי על פעוט להיכנס ככל שהדבר נדרש לשם התפתחותו ושלומו של הפעוט והצגת אישור רפואי מאשר זאת ובלבד שלא יימצא יותר מאחראי אחד על פעוט בכל זמן.

אסתי ורהפטיג: זאת הוראה שהייתה בנהלים של משרד העבודה ונכנסה לכאן.

אסתי ורהפטיג: תיקון תקנה 14 שעוסקת בחובה לשמור מרחק עד כמה שאפשר.

אסתי ורהפטיג: תיקנו את זה כך שלא יחול על מקומות שמטפלים מגיל לידה עד שלוש, שם זה לא רלוונטי כי הטיפול הוא במגע.

רם שפע: בהנחה שיש הרבה מוסדות כאלה שפועלים אבל זו כבר בעיה אחרת שתכף נדון בה.

אורלי פרומן: יש הרבה מוסדות פיראטיים.

אסתי ורהפטיג: הדבר הנוסף הוא תקנה 26 שהייתה בה הפניה לאותן הוראות מנהל וכאן הכנסנו את ההוראות עצמן.

אסתי ורהפטיג: זה אומר שפעילויות מגיל שלוש ועד 12 יתקיימו בקבוצות של עשרה מפלסים כולל אנשי צוות.

אסתי ורהפטיג: תקנת משנה (ב) מדברת על מסגרות של ילדים

רם שפע: זה בעצם הורחב משישה לעשרה.

אסתי ורהפטיג: לא.

אסתי ורהפטיג: מגיל שלוש עד 12, גם לפני כן היו עשרה אלא שזה היה קבוע בנוהל והכנסנו את זה לתקנות.

אורלי פרומן: עשרה, כולל אנשי צוות.

אסתי ורהפטיג: כולל אנשי צוות אבל זה מגיל שלוש.

אנדרי קוז'ינוב: כאן יש לי שאלה ספציפית לגבי התקנה.

רם שפע: תן לה להשלים ואז תשאל.

אסתי ורהפטיג: הסעיף הבא עוסק במסגרות של לידה עד שלוש ושם באמת היה קבוע שמונה עם איזשהו מנגנון שמאפשר למנכ"לים של המשרדים לאשר מספר אחר.

אסתי ורהפטיג: עשינו את אותו מנגנון שהיה בסגר הקודם אבל ראינו שאין טעם לכתוב את זה כך כי בפועל המנכ"לים אישרו שמונה לכל היותר וזה היה סתם מנגנון מסורבל שהצריך אנשים לפנות.

אסתי ורהפטיג: כתבנו כאן בתקנות שמונה במקום שישה כפי שהיה קבוע אז במנגנון אישור.

אסתי ורהפטיג: זה גם אחרי שנאמר שלפעמים עם שישה ילדים אין כלכליות.

אסתי ורהפטיג: זה נובע גם מזה.

אסתי ורהפטיג: את פסקות (3) ו-(4), הן אלה שהפנו לנהלים, מחקנו.

אסתי ורהפטיג: כתבנו הוראות לגבי איך תתבצע הפעילות, כך שבעצם הקבוצות שאנחנו מדברים עליהן, של שמונה ילדים או עשרה ילדים בילדים הגדולים יותר, יהיו באופן שכל קבוצה היא לגמרי נפרדת מקבוצה אחרת וכן אפשר לשכן כמה קבוצות באותו מבנה כל עוד אפשר לתת להם חללים שהם לגמרי נפרדים, השהייה בחצר לא תהיה משותפת וכולי.

אסתי ורהפטיג: אנחנו גם מכירים שהרבה קבוצות עכשיו נכנסות לבידוד אחת מהשנייה, וזה בא כדי למנוע את המצבים האלה ותהיה באמת הפרדה מוחלטת.

אסתי ורהפטיג: הבהרנו שאין מניעה שבאותו מבנה יהיו כמה קבוצות, כל עוד נשמרת ההפרדה.

אסתי ורהפטיג: דבר נוסף הוא שהפעילות צריכה להיות בקבוצות קבועות עם אנשי צוות קבועים ובלי תחלופה של אנשי הצוות בין הקבוצות.

אסתי ורהפטיג: שוב, גם זה משהו שאני מניחה שכולכם מכירים שעכשיו אנשי צוות עוברים בין קבוצה לקבוצה ולפעמים מכניסים קבוצות לבידוד.

אסתי ורהפטיג: הכנסנו גם את זה וגם מניעת פעילות מפעילים חיצוניים.

אסתי ורהפטיג: אלה השינויים.

אנדרי קוז'ינוב: דיברנו לפני כן, סוג של שיחת מסדרון, על תקנה 26.

אנדרי קוז'ינוב: אנחנו מדברים על הקבוצות האלה בגילי אפס עד 12 והמגבלה היא עד עשרה אנשים, אבל במקום אחר בתקנות, כאשר מדובר על מסגרות לילדים בסיכון או לנוער בסיכון, מדובר שם על 18 אנשים בכיתה ואנחנו מדברים על נוער סיכון שזה מגיל 14 ומעלה והם משמעותית יותר מדביקים.

אנדרי קוז'ינוב: יש כאן חוסר הלימה במספרים.

אנדרי קוז'ינוב: כאשר מדובר בקבוצה שמשמעותית יש לה פוטנציאל הדבקה, להידבק ולהדביק, ושם אנחנו בקפסולה של 18 וכאן לא רק שאנחנו מערבים גילי שלוש ו-12, שזה גם לא הגיוני בעיניי, אלא שאנחנו גם מקטינים את הכמות.

אנדרי קוז'ינוב: כלומר, אני לא רואה מצב שהשמרטפייה תדע להסתדר, אותה גננת או מורה ידעו להסתדר גם עם ילד בן שלוש וגם עם ילד בן עשר.

אנדרי קוז'ינוב: זאת אומרת, זאת לא מסגרת שמתכנסת.

אנדרי קוז'ינוב: או שאתם צריכים איכשהו להפריד את זה או לדבר עם המפעילים.

רם שפע: צריך לפני כן גם להבין מה ההיגיון.

רם שפע: גם לי הרציונל כאן לא ברור.

אסתי ורהפטיג: לגבי מסגרות לנוער בסיכון ונוער נושר, החלנו את אותן הוראות שהיו עד עכשיו בקפסולות.

אסתי ורהפטיג: אני מבינה שזאת היערכות מערכת החינוך.

אסתי ורהפטיג: משרד החינוך כאן.

רם שפע: אכן השאלה היא לא אליך.

אורלי פרומן: למה הם לא יכולים לעלות ל-18.

רם שפע: אלה לא ההחלטות של אסתי כמה אנשים לומדים בכל קפסולה אבל יש כאן נציגים רבים ממשרד החינוך ואני רוצה שהם יענו.

רם שפע: אני רואה שרק רחלי כאן.

מימי פלצי: גם מימי כאן.

אנדרי קוז'ינוב: אני רוצה הבהרה לגבי העובדים החיוניים.

אנדרי קוז'ינוב: האם המסגרות מלידה עד שלוש יוכלו להיפתח לצורך העניין עבור העובדים החיוניים, מי מפעיל אותן ומי פותח אותן.

אנדרי קוז'ינוב: האם בית חולים פותח אותן או מפעל פותח אותן או שיש מסגרת פרטים שיכולה להפעיל את המסגרת עבור עובדים חיוניים.

אנדרי קוז'ינוב: את זה לא הבנתי.

רם שפע: אני רוצה לבקש להרחיב על זה.

רם שפע: קחי דקה ותסבירי איך מתנהל כל האירוע של המסגרות לעובדים החיוניים.

רם שפע: ככל שאני מבין, ואנחנו קצת בדקנו את זה, בגדול זה אירוע לא מנוהל כמעט הייתי אומר לא מתקיים, לאלפי הורים שהם אלה שהכי צריכים את זה.

רם שפע: הם העובדים החיוניים, אותה מתמחה, אותו רופא, הרבה אנשים אחרים שהם עובדים חיוניים.

רם שפע: הטענה היא לא אליך אבל נראה לי שמשהו במנגנון הזה פשוט לא מוכיח את עצמו.

רם שפע: אנחנו כבר כמה ימים טובים בתוך זה ויכול להיות שצריך לעשות שינוי באופן שבו זה מנוהל.

רם שפע: תסבירי איך זה עובד.

אנדרי קוז'ינוב: גם עצם העובדה שהמסגרות האלה עד 2:30 בצוהריים.

אנדרי קוז'ינוב: זה בלתי אפשרי.

רם שפע: נכון.

רם שפע: זה עוד אלמנט.

אסתי ורהפטיג: מבחינת התקנות, מבחינתנו, התקנות מאפשרות להפעיל את אותן מסגרות בלתי פורמליות.

אסתי ורהפטיג: הן לא מגבילות אפשרות.

אורלי פרומן: מה זה בלתי פורמלי?

רם שפע: וגם זה מה זה מאפשרות.

אורלי פרומן: אתם הכנסתם כאן מושג שהוא לא קשור.

אנדרי קוז'ינוב: בלתי פורמלי זה גם חוג.

אורלי פרומן: בבוקר צריך להתקיים גן לילדי הרופאים באיזשהו בית חולים.

אורלי פרומן: זאת מסגרת בלתי פורמלית?

אסתי ורהפטיג: זה לא גן עירוני.

אסתי ורהפטיג: הגן הרגיל עם הגננת הרגילה, זה לא מה שמתקיים.

אסתי ורהפטיג: לכן אני אומרת בלתי פורמלי.

אסתי ורהפטיג: זאת לא מערכת החינוך הרגילה שעכשיו מי שיכולים לבוא אליה, אלה רק ילדי עובדים חיוניים.

אורלי פרומן: אתם משתמשים במושג שהוא מכור ולכן הכנסתם את השר להשכלה גבוהה ומשלימה, בגלל הבלתי פורמלי כאשר מדובר בילדים של החינוך הפורמלי.

אסתי ורהפטיג: מדובר במעין קייטנות במסגרות שהן לא מסגרות פורמליות.

אסתי ורהפטיג: כאשר מדברים על מוסדות של אפס עד שלוש, אלה יכולות להיות גם מסגרות פרטיות, משפחתונים פרטיים ומטפלת פרטית וגם מוסדות מפוקחים.

אסתי ורהפטיג: כלומר, גם כאלה שמשרד העבודה מפקח עליהם, כאלה שיש להם סמל.

צופית גולן: מסגרות פרטיות יכולות לעבוד?

אסתי ורהפטיג: מסגרות פרטיות יכולות לעבוד עבור ילדי עובדים חיוניים.

אורלי פרומן: אני מניחה שיש לנו ב-זום את קרן, אותה שמעתי קודם ברדיו.

אורלי פרומן: היא יושבת ראש הגנים הפרטיים.

רם שפע: כן.

רם שפע: היא מנפנפת לנו.

רם שפע: תכף נאפשר לה להתייחס.

אורלי פרומן: אם אני מבינה את הטענה נכון, זה לא עוזר שמחריגים אותם כי אין להם מודל כלכלי שמאפשר את זה.

אסתי ורהפטיג: לזה התייחסתי קודם כשאמרתי שעד עכשיו גם היה כתוב בתקנות שאפשר להפעיל עד שישה ילדים בגילים האלה ואנחנו העברנו את זה לשמונה ילדים כי בסבב הקודם היו צריכים כל פעם לתת אישור פרטני לשמונה ילדים כי אנשים טענו שבאמת אין אפשרות כלכלית להפעיל עם שישה ילדים.

אסתי ורהפטיג: השמונה ילדים אמור לתת מענה.

אורלי פרומן: בסדר, זה מענה לדבר הזה אבל השמונה האלה הם ילדים של עובדים חיוניים?

אסתי ורהפטיג: ילדים של עובדים חיוניים.

אסתי ורהפטיג: הם צריכים להציג בפני מנהלת המשפחתון הצהרה או אישור מהמעסיק שלהם שהם עובדים חיוניים לפי הגדרתם בתקנות.

אסתי ורהפטיג: אני מדגישה שעובד חיוני בהגדרה שלו בתקנות זה גם מי שבן הזוג שלו הוא גם עובד חיוני ולא יכול לעבוד מהבית או שבן הזוג בבידוד.

רם שפע: אני מנסה להבין למה מאפשרים את זה ולא מחייבים את זה.

רם שפע: אולי היום הממשלה תחליט שמחמירים את הסגר אבל מאפשרים לעובדים חיוניים לעבוד.

רם שפע: אנחנו דורשים מהם לעבוד, הם צריכים להתקיים ועדיין אומרים שאפשר לתת לכם גן אבל לא חייבים.

אורלי פרומן: אתה רוצה לרתק את הגנים הפרטיים ולחייב אותם לעבוד?

רם שפע: לא, רופא בבית חולים, אני רוצה שהמדינה תהיה מחויבת לספק לו גן.

וליד טאהא: ומה ההגדרה של הגן?

וליד טאהא: שהוא פרטי?

אסתי ורהפטיג: אפשר גם קצת להרחיב.

אסתי ורהפטיג: אני יודעת שיש כל מיני מתווים יחד עם רשויות מקומיות, למשל בתי חולים.

רם שפע: נכון, אני יודע, אני מכיר את זה, אבל זה הכול וולנטרי.

רם שפע: אני מכיר את תנועות הנוער שמביאים את הבוגרים שלהם.

יוראי להב-הרצנו: אני רוצה לשאול שאלה לגבי התקנות עצמן.

רם שפע: בנושא הזה?

יוראי להב-הרצנו: כן, על זה ספציפית.

יוראי להב-הרצנו: סעיף 28 מתייחס לפעילויות חינוך בלתי פורמלי.

יוראי להב-הרצנו: זה סעיף שחל על הסעיף של 26?

אסתי ורהפטיג: לא.

אסתי ורהפטיג: סעיף 28 חל על התנדבות.

יוראי להב-הרצנו: אני רוצה להוסיף לדברים של חברת הכנסת פרומן.

אסתי ורהפטיג: זה מתייחס לסעיפים ספציפיים.

יוראי להב-הרצנו: אני מבין אבל ברגע שאת לוקחת את המונח בלתי פורמלי, פעמיים במהלך אותו מסמך משפטי, יש בלגן.

אסתי ורהפטיג: זה לפי ההגדרות שבחוק.

אסתי ורהפטיג: בחוק זה מוגדר כך ולכן גם אנחנו צריכים להיצמד לאותו נוסח.

אסתי ורהפטיג: בחוק המסגרת, החוק מכוחו התקנות האלה הותקנו, כך זה מוגדר בסעיף 10ג לכן היינו צריכים להיצמד לאותה הגדרה.

יוראי להב-הרצנו: אבל מדובר בשתי פעילויות שונות בתכלית.

אסתי ורהפטיג: סעיף 10ג(8) בו עוסקת תקנה 28, מדובר בפעילות התנדבות מטעם רשות מקומית.

אסתי ורהפטיג: אולי שרית תוכל להרחיב.

אסתי ורהפטיג: יש להם נוהל שקבע המשרד להשכלה גבוהה ומשלימה בהקשר של פעולות התנדבות וכל מיני דברים שנועדו לסייע לאנשים במצוקה בתקופת הסגר.

אסתי ורהפטיג: אז זה אומר איזה כללים יחולו על אותה פעילות התנדבותית.

יוראי להב-הרצנו: אני מבין את סעיף 28.

יוראי להב-הרצנו: אני רק מוסיף להערה של חברת הכנסת פרומן שעצם ההגדרה של אותם שירותים לילדים של עובדים חיוניים כחינוך בלתי פורמלי עושה בלגן גם לאנשי החינוך שמעורים בהבדלן בין חינוך פורמלי שנמצא בתוך כותלי בית ספר, שעל זה אנחנו מדברים, ובין מה שקורה מחוץ לכותלי בית הספר, שזה חינוך בלתי פורמלי.

אנדרי קוז'ינוב: חוג הוא חינוך בלתי פורמלי.

אורלי פרומן: יש משהו שמתייחס לגבי המבנה הפיזי?

אסתי ורהפטיג: מבחינתנו זה מתייחס לדרישות של מה צריך לעשות כדי שהקבוצות יהיו נפרדות לגמרי.

אסתי ורהפטיג: אם רשות מקומית רוצה להפעיל מטעמה גן כזה לילדי עובדים חיוניים – ואני יודעת שיש עכשיו הרבה רשויות שעושות את זה – מבחינתנו, מבחינת התקנות, אין מניעה שהיא תשתמש במבנים שהיא משתמשת בהם לגנים הרגילים.

אסתי ורהפטיג: אולי משרד החינוך ירצה להגיב.

אורלי פרומן: כן.

אורלי פרומן: יכול להיות שהם יודעים כי אין כאן שום דבר באשר למבנה פיזי בו אמורה להתקיים כל הפעילות הזאת אמורה להתקיים.

אנדרי קוז'ינוב: הכול נופל על השלטון המקומי.

יוראי להב-הרצנו: הפעילות הזאת היא באחריות הרשות המקומית שמפעילה?

אורלי פרומן: אם היא רוצה להביא גננת, היא עובדת משרד החינוך.

אנדרי קוז'ינוב: אבל הסייעות הן עובדות של הרשות המקומית.

יוראי להב-הרצנו: למה זה וולנטרי?

אסתי ורהפטיג: אני לא יודעת אם זה אפשרי לומר עכשיו למערכת החינוך כן לפעול גם לילדי עובדים חיוניים במקביל.

אסתי ורהפטיג: אני לא יודעת.

אסתי ורהפטיג: אפשר לשאול את משרד החינוך.

אורלי פרומן: אבל התקנות מדברות על זה.

אסתי ורהפטיג: התקנות מאפשרות את זה.

צופית גולן: התקנות לא מחייבות פתרון.

צופית גולן: הן מאפשרות פתרון.

אורלי פרומן: מה זה מאפשרות?

אורלי פרומן: אם אנחנו רוצים שהאחיות תהיינה פניות לעבוד, אני צריכה לדאוג לילדים שלהן.

יוראי להב-הרצנו: מה שיקרה, זה שוב הרחבת הפערים.

יוראי להב-הרצנו: עיריית כפר סבא, הרצליה ותל אביב יעשו את זה ועיריית אלעד לא תעשה את זה.

יוראי להב-הרצנו: זאת בעיה.

רם שפע: יש לנו את אינה זלצמן?

רם שפע: הנה, אני רואה אותה ב-זום.

אינה זלצמן: נכנסתי רק עכשיו.

אינה זלצמן: אתם מדברים על ילדי עובדים?

רם שפע: הוועדה בתחושה די קשה שכל הסיפור של המסגרות לעובדים החיוניים פשוט בתת תפקוד.

רם שפע: אני אשמח מאוד לשמוע שאני טועה או אנחנו טועים אבל תשפכי לנו אור על איך זה מתנהל.

רם שפע: האם הרשויות מפעילות את זה, מי מפעיל את זה, בכמה ערים זה קורה.

אינה זלצמן: אני יודעת שלגבי החינוך המיוחד, העובדים של החינוך המיוחד, ורחלי כאן אתנו והיא תוכל להרחיב יותר, כבר הכנסנו את הנושא של העובדים שעכשיו צריכים לעבוד.

אינה זלצמן: אולי רחלי תסביר יותר טוב ולאחר מכן אני אתייחס.

רם שפע: לא.

רם שפע: רגע.

רם שפע: עובדי החינוך המיוחד, זה משמעותי וחשוב לנו מאוד אבל זה חלק מאוד מסוים מתוך העובדים החיוניים.

אינה זלצמן: בל עובדי החינוך המיוחד, יש לנו כבר את הנוהל הקיים.

אורלי פרומן: מה קורה עם הילדים הרגילים של עובדים חיוניים?

רם שפע: כן.

רם שפע: ילד של רופא.

אורלי פרומן: גני ילדים, גילי שלוש, ארבע, חמש.

אורלי פרומן: הגנים שתחת אחריותכם.

אורלי פרומן: מה קורה עם המסגרות האלה?

אורלי פרומן: אפילו ילדים בכיתה א'-ב, צריך ליצור איזושהי מסגרת כדי שלא יישארו לבד בבית.

אינה זלצמן: אני לא רוצה לומר סתם.

אינה זלצמן: אני בודקת ואני אחזור אליכם או שלירן יענה.

יוראי להב-הרצנו: היום פורסם שנשקלת האופציה להוציא צווי 8 לרופאים.

יוראי להב-הרצנו: במידה והיא תמומש, צריך למצוא פתרון לילדים שלהם.

אורלי פרומן: חובה.

רם שפע: גם בלי צו 8.

אורלי פרומן: רוב המתמחים הם זוגות צעירים.

יוראי להב-הרצנו: משרד החינוך, כל התפיסה – ואורלי יכולה להרחיב על זה כי היא מאבני היסוד של המערכת הזאת – מבוססת על העובדה שהחינוך הוא משאב שצריך להינתן לכולם ולא רק לאלו שגרים בישובים מבוססים.

יוראי להב-הרצנו: לכן התפיסה של לתת את הפתרון החינוכי לילדים, רק לאלו שגרים בעיריות איתנות, היא זרה לישראל, היא זרה לנו, היא זרה לוועדה הזאת ולכן אני לא מצליח להבין.

אינה זלצמן: מה שאני מבינה זה שזה כבר לא חונה במשרד החינוך.

אינה זלצמן: אולי לירן מהלשכה המשפטית יכול לשפוך על זה יותר אור כדי שנקבל את המידע.

לירן שפיגל: אני יכול להתייחס.

רם שפע: נמצאת אתנו שרית שפיגלמן מהמשרד להשכלה גבוהה ומשלימה?

קריאה: ומשאבי המים.

רם שפע: משאבי המים, אני לא מציין את זה כאן מכיוון שזה לא רלוונטי.

רם שפע: בסך הכול אני אדם רציני שלא מתעסק בעניינים ציניים.

אנדרי קוז'ינוב: רם, הצעה לסדר שתפתור את הכול.

אנדרי קוז'ינוב: אנחנו מגדירים את כל הגנים ואת כל הדברים האלה כמקום להפגנה בקילומטר מהבית.

אנדרי קוז'ינוב: אז הכול ייפתר.

רם שפע: אני לא רואה ב-זום את שרית שפיגלמן.

רם שפע: לירן, לך יש התייחסות לזה?

לירן שפיגל: אני יכול להתייחס.

לירן שפיגל: כן.

לירן שפיגל: שלום רב.

לירן שפיגל: כל הנושא של החינוך הבלתי פורמלי חונה היום במשרד להשכלה גבוהה ומשלימה.

לירן שפיגל: גם הנושא של המסגרות לחינוך בלתי פורמלי לילדי עובדים חיוניים, חונה שם.

לירן שפיגל: אני כן יכול לומר שהמשרד שלנו מסייע ככל שניתן.

לירן שפיגל: אנחנו סייענו בגיבוש של הנוער, אמורה להיות מינהלת משותפת עם השלטון המקומי וכולי.

לירן שפיגל: אני לא יודע לתת נתונים כדי לשפוך אור על מספר המסגרות.

רם שפע: יש לך את הנוהל?

לירן שפיגל: אני יכול לנסות לאתר אותו ואני אשלח לכם.

רם שפע: בסדר.

רם שפע: נשמח מאוד.

אורלי פרומן: לא הבנתי מה החינוך הבלתי פורמלי קשור לכאן.

אורלי פרומן: תנועות הנוער מחר יעסיקו את הילדים בני שלוש, ארבע וחמש?

אורלי פרומן: לא מבינה.

אסתי ורהפטיג: חינוך פורמלי זה לא רק תנועות נוער.

אסתי ורהפטיג: זה למשל גם קייטנות.

אסתי ורהפטיג: כל המסגרות שהן לא מערכת החינוך הרגילה.

אסתי ורהפטיג: זה לא אומר שתנועות הנוער יפעילו את זה.

אורלי פרומן: אין קייטנות לילדים בני שלוש, ארבע וחמש שמינהל חברה ונוער אחראי על זה.

אורלי פרומן: אין.

צופית גולן: אלה ילדים קטנים.

רם שפע: זאת המציאות.

רם שפע: זה מה שקורה.

רם שפע: אני ישבתי עם תנועות הנוער.

רם שפע: אסתי לא אשמה.

רם שפע: היא באה לכאן והיא היחידה שמייצגת את משרדי הממשלה פיזית כאן.

רם שפע: היא מייצגת את המחלקה המשפטית.

צופית גולן: היא לא אשמה אבל אנחנו לא יכולים להגיד להורים לעבוד כך.

אסתי ורהפטיג: אולי המשרד להשכלה גבוהה ומשלימה יוכל להתייחס.

יוראי להב-הרצנו: אבל מה הקשר?

אורלי פרומן: אין קשר.

אורלי פרומן: מה הקשר לילדי גני ילדים וחינוך בתי פורמלי?

אורלי פרומן: אין קשר.

אורלי פרומן: גם לא לכיתות א'-ב'.

יוראי להב-הרצנו: עושים כאן צחוק.

אורלי פרומן: שמו כאן משהו שלא בצורה מקצועית.

אנדרי קוז'ינוב: מרחיבים את הסגר, עדיין לא יהיה פתרון לילדי עובדים חיוניים.

אורלי פרומן: בואו נהיה פרקטיים.

אורלי פרומן: יש עובדים חיוניים שהוגדרו על ידי המדינה ויש להם ילדים בגילי שנה, שנתיים, שלוש, ארבע עד בוא נגיד עשר שצריך למצוא להם מסגרות.

אורלי פרומן: לקטנים צריך ליצור מסגרת גן ולגדולים יותר מסגרת סמי בית ספר.

אורלי פרומן: בכל מקרה, לא כאן ולא כאן הבלתי פורמלי, גם לא בהגדרה של קייטנות, כי ילדים בגילים האלה לא נכללים בתוך ההגדרה של קייטנות.

אורלי פרומן: אין גן קייטנה אלא יש גן שהצהרון שלו מפעיל אותו, אבל זה לא הקטע של הקייטנה.

אורלי פרומן: כך זה גם לגבי הניצנים וכולי.

אורלי פרומן: כאן מדובר על גן ילדים.

אורלי פרומן: חבר'ה, לא קייטנה.

אורלי פרומן: הילדים האלה צריכים להיות מוגנים, זו צריכה להיות מסגרת חינוכית בה מלמדים אותם, משחקים אתם, עושים אתם מה שעושים בגן רגיל אלא שבהיקף יותר קטן של ילדים.

אורלי פרומן: לכן צריכה להיות שם גננת ולא בייביסיטרים ולא רק סייעות.

אורלי פרומן: זה צריך להיות מסודר.

אורלי פרומן: איך ההורים שלהם ישבו שם בבית החולים?

אורלי פרומן: תראו מה נדרש מהרופאים, מהאחיות ומהצוותים הרפואיים כשבראש שלהם זה מה קורה עם הילדון שלהם שנמצא באיזו מסגרת בלתי פורמלית.

אורלי פרומן: חבר'ה, לא להשתגע.

אורלי פרומן: זה צריך להיות גן ילדים מסודר, במבנה שאושר וקבוע, בקפסולה קבועה, גננת קבועה וסייעת קבועה.

אורלי פרומן: אותו דבר לגבי כיתות א', ב' ו-ג'.

אורלי פרומן: זה מיני כיתה בהתאם להיקף הילדים שמותר עם מורה שהיא מוסמכת.

אורלי פרומן: הם לא צריכים בייביסיטר אלא הם צריכים תהליך למידה כי החברים שלהם לומדים ב-זום.

אורלי פרומן: אל תערבבו.

יוראי להב-הרצנו: אבל למה זה לא מתקיים?

אורלי פרומן: אני לא יודעת.

אורלי פרומן: אני הייתי צריכה להבהיר כדי שנבין כולנו על מה אנחנו מדברים כאשר אנחנו מדברים על ילדי העובדים החיוניים.

יוראי להב-הרצנו: רם, למה מה שאורלי תיארה לא מתקיים?

רם שפע: אני מנסה להעלות את השלטון המקומי להסביר.

רם שפע: תכף יעלו מהשלטון המקומי וגם מהמשרד להשכלה גבוהה ומשלימה.

רם שפע: יש עוד משהו שהוא לא העובדים החיוניים שיש למישהו משהו לומר עליו?

צופית גולן: כן.

צופית גולן: התיכונים הטכנולוגיים, למרות שהם אמורים לעבוד לפי התקנות האלה, בפועל זה לא מה שקורה.

רם שפע: מה קורה?

צופית גולן: בפועל הם נשלחו ללמוד מהבית בהרבה מאוד מקרים למרות שאנחנו יודעים, וזה דובר כאן בוועדה והדגשנו את החשיבות של הילדים האלה שהם צריכים להגיע לבית הספר גם כי אין להם אמצעי קצה וגם כי אין להם מסוגלות ללמוד מהבית.

צופית גולן: לא לכולם, לחלקם.

צופית גולן: בפועל היכן שהוא זה נופל בין הכיסאות.

צופית גולן: אין להם מסוגלות והיא לא השתנתה פתאום מאז הדיון שהיה לנו לפני שבועיים, שלושה, ארבעה.

אורלי פרומן: אני מזכירה את המשלבות והמשלבים שצריכים להיות מוגדרים כעובדים חיוניים כדי שהם יוכלו לבוא לבתי הילדים ולסייע להם.

רם שפע: נכון, אבל ככל שאני זוכר – מירב, תקני אותי אם אני טועה – דיברנו על כך שזה יוכנס.

אורלי פרומן: הם לא מוגדרים כעובדים חיוניים.

 << דובר >> מירב ישראלי: הערנו על זה.

 << דובר >> מירב ישראלי: לגבי הילדים המשולבים, הוועדה ביקשה שהנושא של המסגרות בהן הם לומדים והאפשרות של סיוע בבית וההסעות, יהיו בתקנות.

 << דובר >> מירב ישראלי: זה מה שביקשה הוועדה.

רם שפע: נמצאת אתנו שרית?

שרית שפיגלמן: כן.

שרית שפיגלמן: אני כאן.

רם שפע: אני מבין שהצטרפת עכשיו.

רם שפע: אנחנו כבר כמה דקות מנסים להבין מה בפועל קורה עם כל המסגרות של ילדי העובדים החיוניים.

רם שפע: יש איזו תחושה שזה אירוע לא מאוד מנוהל.

רם שפע: תכף גם נשמע את השלטון המקומי שאני מקווה שיציג מציאות קצת יותר טובה, אבל נשמח להבין ממך מה תחת סמכותכם ומה קורה בפועל.

שרית שפיגלמן: אני היועצת המשפטית של משרד ההשכלה הגבוהה והמשלימה ובמקביל יצרתי קשר עם מנהל מינהל חברה ונוער במשרד שלנו, חגי גרוס, שהוא בעצם אמון על התחום הזה של המתנדבים שאמורים לקחת חלק בהפעלה והנה, אני רואה שהוא הצטרף.

רם שפע: כן.

רם שפע: חגי כאן.

רם שפע: גם אני רואה.

רם שפע: חגי, אתה שומע אותי?

חגי גרוס: כן.

שרית שפיגלמן: אולי הוא יוכל להסביר לכם על המסגרות וככל שנדרשים הסברים, אני אשלים.

חגי גרוס: אני אתכם.

רם שפע: שמעת מה שאלתי את שרית?

חגי גרוס: לא.

חגי גרוס: אני נכנסתי רק עכשיו.

חגי גרוס: קיבלתי את ההודעה להיכנס עכשיו.

רם שפע: תודה רבה לשניכם על ההיענות המהירה.

רם שפע: אנחנו כבר כמה דקות מנסים להבין מה קורה עם המסגרות לאותם ילדים וילדות של העובדים החיוניים במשק, מתוך תחושה, אנחנו כרגע בתחושה – הלוואי ותזים אותה – שזה לא אירוע מנוהל ובפועל לא קורה מספיק.

רם שפע: איפה זה עומד?

חגי גרוס: אני לא יודע למה זאת התחושה.

חגי גרוס: קודם כל, אני מקווה שאתם יודעים שיש חלוקה ברורה בין משרד ההשכלה הגבוהה לבין משרד החינוך.

חגי גרוס: החלוקה היא שמשרד החינוך אחראי על השמרטפיות לילדי עובדי החינוך המיוחד ומשרד ההשכלה הגבוהה אחראי על השמרטפיות של ילדי העובדים החיוניים של משרד הבריאות.

אורלי פרומן: שמרטפיות.

רם שפע: רק הילדים של העובדים החיוניים של משרד הבריאות?

חגי גרוס: נכון לעכשיו אנחנו נותנים מענה למשרד הבריאות.

רם שפע: מה עם כל מי שהוא עובד חיוני שהוא לא משרד הבריאות ולא מורה או מורה לחינוך מיוחד?

חגי גרוס: כאן צריכה להתקבל החלטה וככל שהמשרד יסכים – שוב, זו החלטה של שר ומנכ"ל – אנחנו ניכנס מתחת לאלונקה גם שם.

חגי גרוס: כרגע אנחנו נותנים מענה למשרד הבריאות.

חגי גרוס: משרד הבריאות השיג תקציב ייעודי לטובת הנושא הזה ושם אנחנו כרגע נותנים מענה.

אורלי פרומן: זו החלטה של שר או מנכ"ל, איזה?

רם שפע: האם השר אלקין הוא זה שהחליט למי אתם נותנים את השירות הזה?

חגי גרוס: לא.

חגי גרוס: לא אמרתי שהשר אלקין החליט.

חגי גרוס: על ידי פיקוד העורף כרגע ורח"ל, שם אנחנו יושבים, הוגדרה לנו המשימה לתת את המענה.

אורלי פרומן: כשהוא אומר עובדי חנ"ם, הוא מתכוון גם לסייעות בבתים?

רם שפע: זה דווקא לא תחתיו, אז בואו לא נערבב.

רם שפע: הוא משרד להשכלה גבוהה ומשלימה והוא נותן מענה לפי ההוראות שהוא קיבל.

חגי גרוס: מה שנתבקשנו לעשות.

חגי גרוס: נכון.

רם שפע: בסדר.

רם שפע: לילדי משרד הבריאות.

רם שפע: אתה יודע לומר כמה ילדים יש?

רם שפע: האם הם מקבלים מענה, כן או לא?

חגי גרוס: אני יכול לומר שרק הבוקר אושר התקציב לנושא הזה.

חגי גרוס: אם אני זוכר מספרים נכונים, אנחנו מדברים כרגע על כ-3,000 ילדים בפריסה ארצית של בתי החולים ברחבי הארץ.

אורלי פרומן: באיזה גילים?

חגי גרוס: אין לי מול עיניי את הנתונים.

חגי גרוס: העלו אותי מעכשיו לעכשיו.

חגי גרוס: אני אומר שכל הזמן נפתחות מסגרות.

חגי גרוס: כל הזמן אנחנו מקבלים בקשות ופניות.

חגי גרוס: יש לנו חמ"ל ובחמ"ל הזה יושבים אנשי המשרד וניתנים מענים על ידי השין-שינים וגופי החברה האזרחית מעל גיל 18 אתם אנחנו פועלים.

חגי גרוס: ככל שנידרש ויהיו לנו את המתנדבים, נפתח כמה שיותר.

יוראי להב-הרצנו: למה בחרתם במודוס אופרנדי הזה?

יוראי להב-הרצנו: למה זה לא מבוסס על מודל כמו שהציגה חברת הכנסת פרומן שזה לא על ידי שין-שינים אלא במסגרת מפוקחת של משרד החינוך, במתקן מאושר של משרד החינוך, על ידי סייעת קבועה וגננת קבועה?

יוראי להב-הרצנו: למה זה מבוסס על מתנדבים שלא מוכשרים לטובת העניין הזה?

חגי גרוס: אני אדייק.

חגי גרוס: קודם כל, נכתב נוהל להפעלת השמרטפיות האלה או המרכזים החינוכיים.

חגי גרוס: נכתב נוהל על ידי פיקוד העורף, רח"ל, השלטון המקומי, משרד החינוך ומשרד ההשכלה הגבוהה.

חגי גרוס: על פי הנוהל הזה – וכאן אני מדייק ואם טעיתי, אני מתנצל – על כל שמרטפייה יש עובד בשכר, לצורך זה יש תקציב, והעובד הזה בשכר, תנאי הסף הוא שהוא יהיה עם תעודת הוראה ועם ניסיון חינוכי ולצדו יש מתנדבים.

חגי גרוס: עכשיו דייקתי ואני מתנצל על חוסר הדיון קודם.

צופית גולן: הוא שוב אומר שזה תלוי רק במספר המתנדבים שיהיו להם.

רם שפע: נכון.

חגי גרוס: בוודאי.

חגי גרוס: אנחנו רוצים שלילדים יהיה מענה ואי אפשר להשאיר ילדים ללא מתנדבים שיטפלו בהם.

רם שפע: לפי מה שאני מזהה, הבעיה היא הרבה יותר רוחבית מהאחריות של חגי.

רם שפע: אני מניח שאם הוא היה יכול – גם במספר המתנדבים וגם באחריות – היה לוקח אחריות על כולם.

חגי גרוס: ברור.

רם שפע: נראה לי שהבעיה כאן היא הרבה יותר עמוקה מכפי שאנחנו מבינים אבל תכף נשמע את מיכל מנקס מהשלטון המקומי.

יוראי להב-הרצנו: אפשר לשאול שאלה?

יוראי להב-הרצנו: אני רוצה להבין האם הסייעות המשלבות כחלק מהחינוך המיוחד, גם הן מוגדרות כעובדות חיוניות?

חגי גרוס: אני לא יכול לענות על זה.

רם שפע: משרד החינוך יוכל לומר לך.

רם שפע: הוא נותן מענה לעובדים החיוניים של משרד הבריאות ומשרד החינוך נותן מענה לאותם ילדי החינוך המיוחד.

יוראי להב-הרצנו: הוא דיבר על החינוך המיוחד.

רם שפע: הוא אמר שהחינוך המיוחד הוא תחת משרד החינוך.

רם שפע: תכף נעבור למשרד החינוך ואז נשמע.

רם שפע: חגי, כרגע, ככל שאתה יודע, האם כל אותם ילדים של עובדי משרד הבריאות מקבלים מענה, ואם לא, אז מתי זה יקרה?

חגי גרוס: שוב, אנחנו מקבלים פניות במשך כל היום.

חגי גרוס: הפניות שאנחנו מקבלים עד השעה 2:00, אנחנו עובדים כל הזמן גם בשעות האלה, כדי שלמוחרת בבוקר יהיה להן מענה.

חגי גרוס: אני מעריך של-90 אחוזים מהפניות שאנחנו מקבלים ביום, יהיה מענה ביום למוחרת.

חגי גרוס: כרגע כמעט ואין חורים.

רם שפע: תודה.

רם שפע: אנחנו נקבל מענה ממיכל מנקס שנמצאת אתנו.

רם שפע: אני חושב שהיא הגורם הכי רלוונטי כאן.

רם שפע: חגי, תודה.

רם שפע: יכול להיות שנצטרך אותך בהמשך.

רם שפע: לפני שאתה נוטש את עץ הזית, תישאר אתנו.

רם שפע: תודה למיכל מנקס.

רם שפע: גם את עלית בהתרעה קצרה ואני מקווה שתדעי לשפוך הכי הרבה אור על הדיון המבולבל שמתקיים כאן.

מיכל מנקס: גם אני מקווה.

מיכל מנקס: תודה על ההזדמנות.

מיכל מנקס: אני רוצה במילה לחבר את הדיון הבוקר, לפני שאני נותנת את התשובות.

מיכל מנקס: אני כבר אתאר לכם איך השלטון המקומי, הרשויות המקומיות, נכנסות בנעלי המדינה ומנהלות מערכת חינוך חלופית.

מיכל מנקס: ההערות והדברים האלה נאמרו בבוקר על ידי חברי הוועדה ועל ידך ואני רוצה לתקף אותם.

מיכל מנקס: מקומם של ילדי הגן - בגנים, מקומם של הילדים בחינוך היסודי בכיתות הנמוכות – בבתי הספר וזה היה פותר את כל הבעיות שקיימות עכשיו.

מיכל מנקס: בנשימה חדה אני עוברת לתאר את מה שאנחנו עושים.

מיכל מנקס: אנחנו יחד עם משרד הבריאות מקיימים בעצם את הצווים הקיימים.

מיכל מנקס: המדינה הגדירה את משרד הבריאות כמפעל חיוני והיות כך, צריכים ומורשים להפעיל שמרטפיות לילדי העובדים של המערכת.

מיכל מנקס: מי שקובע מי הם הילדים, זה משרד הבריאות.

מיכל מנקס: אנחנו לא יודעים לקבוע ולא יודעים להחליט.

מיכל מנקס: אני כן יודעת שמדובר לא רק בבתי החולים אלא גם בקהילה, בקופות החולים, בנותני שירותי בריאות במסגרות גריאטריות וכולי שהם לא רק רופאים.

מיכל מנקס: אני יודעת שניתן מענה גם לעובדים סוציאליים ומטפלים אבל זה לפתחו של משרד הבריאות.

מיכל מנקס: משרד הבריאות ממיין את בקשות ההורים ומאשר אותן.

מיכל מנקס: הוא פונה לרשות המקומית בשטחה יש לפתוח שמרטפייה ואנחנו נפעל לפי נוהל שנחתם ברגעים אלה אבל הוא לא מעכב את העשייה כי אנחנו יחד עם המשרד להשכלה גבוהה ומשרד החינוך רצים קדימה.

מיכל מנקס: הרשויות המקומיות פותחות את המתקנים, מאפשרות את הפעילות ומה שחגי תיאר, זו הפעילות שמתקיימת בהתאם להסכם שנחתם בין המדינה לגוף המפעיל.

מיכל מנקס: אנחנו מפעילים גם שמרטפיות או מרכזי יום, אם אפשר לומר, לילדי מערכת החינוך המיוחד ואנחנו מדברים על כל אנשי הצוות, אם זו סייעת, אם זו סייעת רפואית שמגיעה, אם זו מטפלת בטיפולים, או אם זו המורה.

מיכל מנקס: כל מי שמגיע למסגרות החינוך המיוחד ובוודאי צריך את השירות הזה משום שיש לו ילדים, אנחנו פותחים שמרטפיות, מרכזי יום כאלה, וההבדל ביניהן הוא שעות הפעילות והמיקום שלהן.

מיכל מנקס: אנחנו משתדלים שזה יהיה בתוך מוסדות החינוך המיוחד אבל הן ייפתחו ככל הנדרש.

מיכל מנקס: אני יודעת שהרבה יותר קל לנו לעשות את זה וזה תלוי הרבה פחות בעוד משרדים.

מיכל מנקס: יש שיתוף פעולה מדהים עם משרד החינוך ואנחנו פתחנו כבר למעלה מ-200 מסגרות כאלה ויש צורך וביקוש לעוד.

מיכל מנקס: מבחינת השלטון המקומי לא יהיה עיכוב בפתיחת מסגרות ככל שיידרש.

מיכל מנקס: זה לא קל, זה לא פשוט, אבל אנחנו עושים את זה יום ולילה.

מיכל מנקס: אני בקשר עם הרשויות המקומיות, עם כל הדרגים, מראש הרשות, מנכ"ל הרשות ועוד אנשים, ואנחנו שומעים אמירות קשות משום שעל פניו אנחנו נעמדנו לסייע בידי המדינה להפעיל את ההנחיות שלה ואנחנו לא דואגים לאנשינו.

מיכל מנקס: שואלים אותי ראשי הרשויות והמנכ"לים מה עם העובדים הסוציאליים שהם עובדים שלהם והמדינה לא מאפשרת לפתוח במצבים כאלה.

מיכל מנקס: הם דרושים ונדרשים לא פחות.

מיכל מנקס: כאן אני מתחברת לשאלתכם, מה קורה עם כל יתר העובדים החיוניים במשק.

מיכל מנקס: לא יכול להיות שאנחנו נאפשר קיום של מסגרות כאלה ולא נאפשר לפתוח לאותם ילדים בדיוק את מוסדות החינוך במקרים כאלה ואחרים.

מיכל מנקס: אני לא מדברת כרגע על תקופת החגים, ברור שזה לא הזמן, אבל אנחנו חייבים לחשוב על היום שלאחר מכן והיום שלאחר מכן קרוב יותר מאשר הוא רחוק.

מיכל מנקס: לצערי אנחנו לא שם.

מיכל מנקס: השלטון המקומי בלב פתח ובנפש חפצה ישרת את העובדים החיוניים שהוגדרו עד כה על ידי המדינה והוא לא יכול לשמש תחליף למדינה ולהיות הבייביסיטר הלאומי במקום מערכת מחנכת, מסודרת ומפוקחת לכל ילדי ישראל.

אורלי פרומן: תודה רבה.

אורלי פרומן: יש לי שאלה.

אורלי פרומן: השמרטפיות עליהן דיברת, לאיזה גילים הן מיועדות?

מיכל מנקס: מדובר בגילים שלוש עד 12.

מיכל מנקס: כך לבקשת משרד הבריאות.

רם שפע: יש לי ילד בן שלוש, מה זה אומר?

רם שפע: מגיע ילד בן שלוש והוא נפגש עם ילדה בת תשע והם ביחד כל היום?

מיכל מנקס: לא.

מיכל מנקס: מחלקים אותם לקבוצות גיל.

מיכל מנקס: אנחנו מדברים במקסימום על קבוצות של שמונה ילדים בסך הכול.

מיכל מנקס: המפעיל בשטח וגם לפני כן מקבץ אותם ליחידות גיל מתאימות ואתה צודק, ילד בן שלוש – אגב, אחד התנאים הוא שהוא יהיה גמול משום שאין את האפשרות בטח לא במצב עכשיו לטפל בו.

צופית גולן: ילד בגן תת"ח לא חייב להיות גמול בשלב הזה.

מיכל מנקס: ברור.

צופית גולן: זאת אומרת שעכשיו אימא שלו שצריכה ללכת לעבוד או אבא שלו, שהם אחים או רופאים כמו שראינו בבוקר, לא יכולים ללכת לעבודה.

רם שפע: אני חייב לומר אמירה מהותית.

רם שפע: מיכל, קודם כל תודה שעלית ובעיניי, צריך להגיד את זה, זה לא מובן מאליו.

רם שפע: השלטון המקומי לוקח כאן אחריות על משהו שבעיניי אנחנו, נבחרי הציבור, היינו ועדיין צריכים לדאוג שהמדינה תיקח את האחריות.

אינה זלצמן: גם משרד החינוך.

רם שפע: ברור.

רם שפע: כולנו ביחד.

אינה זלצמן: אני אומרת שהעבודה היא משותפת.

רם שפע: לא הצלחתי להבין מה את אומרת.

רם שפע: מיד נחזור אליך.

רם שפע: יוראי רצה לשאול שאלה.

אורלי פרומן: רגע.

אורלי פרומן: הייתי באמצע דבריי.

אורלי פרומן: אמרנו גילי שלוש עד 12.

אורלי פרומן: קודם כל, יש לי בעיה עם המילה שמרטפייה כי הילדים האחרים בינתיים לומדים לפי המתווה שאתם רק בבוקר סיפרתם עליו, גם על המתווה הרגשי וגם על המתווה הלימודי.

אורלי פרומן: האם יש תוכנית לימודים לשמרטפייה הזאת שאני מציעה שתשנו לה את השם?

אורלי פרומן: הא יש קשר ל-זום של התלמיד בכיתה?

אורלי פרומן: הכיתה שלו בינתיים לומדת ומתקדמת.

אורלי פרומן: האם יש קשר לתוכנית הלימודים הזאת?

מיכל מנקס: לא אנחנו נתנו את השם.

מיכל מנקס: זה שגם שמתורגם מאנגלית.

מיכל מנקס: בעצם מדובר בבייביסיטר.

מיכל מנקס: אני לא יודעת למה.

אינה זלצמן: אנחנו קוראים לזה מרכזי יום חינוכיים.

אינה זלצמן: אנחנו לא קוראים לזה שמרטפייה.

מיכל מנקס: את לא משרד הבריאות ולא את ולא אני קבענו את השם.

מיכל מנקס: אני שמה את זה בצד.

מיכל מנקס: המסגרת או תוכנית הלימודים נבנית על ידי צוות של משרד החינוך ומינהל חברה ונוער שלו, וגם המשרד להשכלה גבוהה תורם את חלקו.

מיכל מנקס: זאת אומרת, יש תכנים מוסדרים ומותאמים לגיל.

מיכל מנקס: אפילו את הציוד לפעילות, הציוד המתכלה, המשרדים מעבירים.

מיכל מנקס: זאת אומרת, באמת יש כאן השתדלות לא להיות בייביסיטר.

מיכל מנקס: יש גם בקשה שהחדר שבו תהיה הפעילות יהיה מאובזר ויאפשר למידה מרחוק לתלמיד שנמצא שם וירצה להשתתף בפעילות של הלמידה מרחוק.

מיכל מנקס: בהחלט כן.

אורלי פרומן: כמה שמרטפיות כאלה נפתחו עד עכשיו ברחבי הארץ?

מיכל מנקס: נכון להיום בבוקר אני יודעת שבמשרד החינוך עדכנו אותי על מעל 200 אבל זה בטוח כבר השתנה.

מיכל מנקס: משרד הבריאות דיבר אתי על בתי החולים המרכזיים.

מיכל מנקס: עכשיו דיברתי עם עיריית רעננה שפותחת סמוך לבין לוינשטיין.

מיכל מנקס: כל הזמן המספר הולך ועולה.

מיכל מנקס: עיריית סביון פתחה יוזמה מקומית שלה ואנחנו חיברנו אותה למשרד הבריאות.

מיכל מנקס: זאת אומרת, יש רשויות שאפילו לא יכולות לחכות כי בסוף אלה התושבים שלנו.

מיכל מנקס: נכון שאנחנו בונים נוהל כדי שהכול יהיה מסודר ואנחנו לא יכולים שהרשות המקומית תעשה את המיונים שלה ולכן הכול עובר דרך משרד הבריאות שמאשר את האנשים ולוקח מן הסתם את זמן שלו אבל זה קורה.

יוראי להב-הרצנו: אני רוצה לומר הסתייגות ואז שאלה.

יוראי להב-הרצנו: ההסתייגות שלי היא לאו דווקא אליך אלא היא יותר לאינה ממשרד החינוך.

יוראי להב-הרצנו: אני מתקשה לתאר במילים את ההסתייגות שלי מהשם שבעיניי מעיד על המהות.

יוראי להב-הרצנו: המסגרות האלה הן תחליף למערכת החינוך ומערכת החינוך הישראלית, לפי הבנתי, היא לא בייביסיטינג לילדים עד שהם מגיעים לגיל 18 ואז מתגייסים לצה"ל או הולכים לשירות לאומי.

יוראי להב-הרצנו: אלה מסגרות חינוך ולכן אני לא מצליח להבין למה בחרתם במודוס אופרנדי שבעיניי הוא קצת עקום, שזה סוג של מקום שמופעל על ידי מתנדבים במתקנים שאני לא יודע עד כמה הם מאושרים על ידי משרד החינוך.

יוראי להב-הרצנו: בעיניי השם מעיד על התוכן ואני מצטרף לשאלה של נציגת ארגון ההורים לגבי החובה או התמרוץ של אותם ילדים שבאים לבייביסיטינג להצטרף לשיעורי ה-זום של המסגרות החינוכיות שהם אמורים לעשות מהבית.

יוראי להב-הרצנו: מאחר ודיברת על המועצה המקומית בסביון, רציתי לשאול מה קורה בישובים בהם הרשות אינה איתנה מספיק כדי לפתוח את המסגרות האלה?

יוראי להב-הרצנו: מה חלוקת אחריות בעבודה בינך לבין משרד החינוך או המשרד להשכלה גבוהה בהפעלה ובהקמה של אותן מסגרות?

מיכל מנקס: אני שמחה על השאלה משום שהרשות הראשונה שקיבלנו עדכון שפתחה שמרטפייה לילדי מערכת הבריאות הייתה ירוחם.

מיכל מנקס: זה באמת מרגש לראות.

מיכל מנקס: אין כאן הבדל בין החוסן של הרשות, החוסן הכלכלי של הרשות, למענים שהיא נותנת.

מיכל מנקס: שיתוף הפעולה הוא עם כל המשרדים ואנחנו בקשר רציף עם משרד החינוך, יש לנו חמ"ל משותף לסיפור השמרטפיות ואנחנו מדברים עד כדי דיוק כאשר יש בעיה בניקיון של מקום איקס או איזשהו סיפור כזה.

מיכל מנקס: מדברים באמת מקטן ועד גדול.

מיכל מנקס: אנחנו בחמ"ל אחוד שמחובר 24/7 עם משרד החינוך, עם המשרד להשכלה גבוהה ומשרד הבריאות יחד עם רח"ל ואנחנו עובדים בשיתוף פעולה מדהים ככל שנדרש.

יוראי להב-הרצנו: אבל הסיפור הזה הוא וולנטרי.

מיכל מנקס: בוודאי.

יוראי להב-הרצנו: למה?

מיכל מנקס: גם העובד החיוני הוא וולנטרי.

מיכל מנקס: גם הרשות המקומית היא וולנטרית.

מיכל מנקס: למה?

מיכל מנקס: משום שהמדינה ל הכריזה על מצב חירום.

מיכל מנקס: בוא נלך אחורה.

מיכל מנקס: המילה שמרטפייה נגזרת מתקנות שעת חירום והיא מופיעה בהנחיות להקמה של מכלולי חירום ברשות המקומית.

מיכל מנקס: בזמן שהמדינה מכריזה על מצב חירום, פותחת הרשות מכלולים.

מיכל מנקס: האחריות של מכלול חינוך במצב חירום ברשות המקומית היא לפתוח שמרטפיות לילדי עובדים חיוניים.

מיכל מנקס: כך לשון החוק.

מיכל מנקס: מכאן כל המשרדים משתמשים בנוהל הזה כי הם לא יכולים לשנות את זה מתוקף העובדה שזה נמצא שם.

מיכל מנקס: היות ואנחנו לא במצב חירום, אנחנו לא יכולים לכפות שום דבר ואני שמחה באותה נשימה לומר שאין כאן רשות שאומרת לא בבית ספרי.

מיכל מנקס: אני חוזרת ואומרת שאותם אזרחים הם אזרחים עובדים שהיום הם בקו הראשון והם התושבים לנו.

יוראי להב-הרצנו: הרשויות המקומיות מגלות מנהיגות מעוררת השראה.

יוראי להב-הרצנו: השאלה שלי מופנית כלפי המדינה שאני לא מצליח להבין למה היא מתפרקת מאחריות ולא הופכת את השירות החיוני הזה לעניין מנדטורי בכל מקום בו הוא נדרש.

צופית גולן: יש לי עוד שאלה, אפרופו זה שזה מיועד גם לילדים בגילי יסודי.

צופית גולן: אם בכלל יש שם מספיק אמצעים כדי לחבר אותם ל-זום, האם יש מי שיוכל לתפעל את זה במקביל?

צופית גולן: אנחנו כבר יודעים שאנחנו מקבלים כל היום הודעות מהשטח על כך שה-זומים האלה משום מה חובה.

צופית גולן: הם הפכו להיות חובה.

צופית גולן: אני מזכירה שלא לכולם יש מחשבים ולא לכולם יש את האופציה אבל משום מה הם חובה.

צופית גולן: אם הם חובה, איך אנחנו נותנים לילדים האלה – ומיכל, זה באמת לא מופנה כלפיך אלא זו שאלה למשרד החינוך - מענה בזמן שההורים שלהם הולכים לעבוד.

אינה זלצמן: אני אשמח להתייחס ואחר כך גם מימי כאן והיא תוכל להתייחס.

אינה זלצמן: קודם כל, אנחנו לא אלו שהחלטנו על המושג שמרטפיות.

אינה זלצמן: אנחנו קוראים למרכזים האלו, מרכזי יום חינוכיים דווקא מתוך התפיסה שאנחנו נותנים חינוך ולא בייביסיטר.

אינה זלצמן: נכון להיום אנחנו עומדים על 275 מרכזי יום חינוכיים שנפתחו.

אינה זלצמן: זה נכון להיום בבוקר.

אינה זלצמן: אני מניחה שיכול להיות שייפתחו עוד היום.

אינה זלצמן: פתחנו ב-81 רשויות.

אינה זלצמן: קרוב ל-2,000 תלמידים נמצאים במערך הזה ונעשית שם באמת עבודת קודש.

אינה זלצמן: אני אשמח אם מימי, שהיא ממש יודעת מה קורה בכל מרכז יום חינוכי, תתאר לכם מה קורה בו כי אני חושבת שיש כאן איזשהו עליהום – על העשייה שנעשית במקומות האלו - שהוא לא נכון.

יוראי להב-הרצנו: לאיזה גילים פועלים המסגרות האלה?

אנדרי קוז'ינוב: שלוש עד 12.

אנדרי קוז'ינוב: אם אפשר לסבר את האוזן, נכון לאתמול בערב הוגשו כ-5,000 בקשות לפתוח מסגרות לעובדים חיוניים.

אנדרי קוז'ינוב: 5,000 בקשות לפתוח גנים כאשר בכל גן עכשיו אנחנו מדברים על שישה-שמונה ילדים.

אנדרי קוז'ינוב: בסך הכול מדובר על דרישה ל-30,000 ילדים.

אנדרי קוז'ינוב: אין לי חס וחלילה טענה לשלטון המקומי, הם באמת עושים עבודת קודש ומתגייסים לנושא, אבל זה רק מצביע גם על הצורך וגם על הצורך לתת פתרון רוחבי.

מימי פלצי: אני מאגף חינוך מיוחד במשרד החינוך וביחד עם מינהל חברה ונוער יש שיתוף פעולה עם השלטון המקומי - מיכל תיארה את זה במדויק – על אופן ההקמה.

מימי פלצי: אני חייבת לומר שאינה דיברה על אווירת עליהם אבל אנחנו היינו עד לרגע זה באווירה – לא רוצה לומר חדווה אבל תחושה – שנעשה משהו שנותן מענה לצורך אמיתי וחשוב לי לומר גם את זה.

אורלי פרומן: אתם טועים לגבי העליהום.

אורלי פרומן: אנחנו שאלנו שאלות ולא ידעתם לתת את התשובות.

רם שפע: אני חייב לומר משהו.

רם שפע: אנחנו העלינו נושא שהיה נראה לנו בפער וכולנו, כמעט הייתי אומר בחרדת קודש ניסינו להבין היכן הטעות.

רם שפע: בינתיים ביקשנו ממיכל מנקס לעלות והיא עלתה.

רם שפע: ביקשנו מנציגי משרד להשכלה גבוהה ומשלימה לעלות, הם עלו.

רם שפע: לאט לאט אנחנו מגלים – אני חייב לומר – שהמצב אולי קצת יותר טוב ממה שחשבנו לפני חצי שעה, וזה מצוין וזה משמח.

רם שפע: עליהום בטוח לא היה כאן.

רם שפע: אנחנו שמחים שהמצב טוב יותר ממה שחשבנו.

רם שפע: גם אמרתי לכל מי שעלה והדגשתי שאני מקווה שיזים את התחושה שלנו שיש בלגן.

רם שפע: אם כן, מעולה, הכול בסדר ככל שנשמע שהמצב באמת טוב.

מימי פלצי: אני אנסה לשפוך עוד קצת אור גם על תהליך ההקמה.

מימי פלצי: על מנת לבחון את הצורך, הוקם במשרד החינוך טופס מקוון שכל אחד מעובדי ההוראה יכול לבקש לרשום את ילדו או בישוב בו הוא מתגורר או בישוב בו הוא עובד, במוסד החינוכי, ככל שיתאפשר.

מימי פלצי: נכון להיום בבוקר היו כ-4,000 בקשות וכל בקשה מקבלת התייחסות ונבדקת בהלימה ובאופרציה של הרשמה.

מימי פלצי: יש פער כאשר הפער הוא לא רק בשל בקשות מרובות אלא יש בקשות שבאמת עובד ההוראה מביע רצון אבל באופרציה שהוא מקבל את ההתייחסות ואת המענה, הוא בסוף בוחר אחרת.

מימי פלצי: אנחנו עדיין קשובים.

מימי פלצי: ההרשמה עדיין פתוחה והקשר עם הרשויות לפתיחת כל מרכז חינוכי כזה, כולל זה שהיום היה פער באסף הרופא בבית ספר אסיף, נפתח מחר בבוקר עם הרשות באר יעקב.

מימי פלצי: נבדק כל מקרה לגופו כדי לסגור את כל הקצוות על מנת שהעובדים באמת יוכלו להיות פנויים לעשייה החינוכית עליה הם אמונים כשהם יודעים שהילדים שלהם נמצאים במקום עם סדר יום ועם מענים מותאמים ואני חייבת לומר שגם חווייתיים.

מימי פלצי: אם עלה כאן היבט רגשי, המענים הם בהחלט גם חווייתיים וגם בהיבט רגשי.

מימי פלצי: אני יכולה לומר בהתייחס לרשויות חזקות או חלשות.

מימי פלצי: אני מול הטופס של מנהל מינהל חברה ונוער בקשר אתנו וככל שיידרש אנחנו יכולים להעביר אותו.

מימי פלצי: הוא כל הזמן מתעדכן לנגד עיניי בסדר רציף.

מימי פלצי: ירוחם, בני שמעון, ערד, אשדוד, שפיר, באר שבע, אשקלון, אום אל פאחם, כפר קרא, בקעה על גרביה.

מימי פלצי: לא אלאה אתכם אבל אפשר לראות קשת רחבה של ישובים שהקימו בהם מרכזי יום חינוכיים.

מימי פלצי: להגיד שהגענו למיטב, לאופטימלי, לכיסוי מלא?

מימי פלצי: לא.

מימי פלצי: אנחנו שלושה ימים בתוך הדבר הזה, מאפס ל-2,000 ילדים.

מימי פלצי: אני חושבת שבתוך תהליך – ובאמת, הלוואי והיה ניתן להפעיל מתג וזה היה קורה – אני מניחה שבימים הקרובים, לפנינו עוד מחר, אנחנו נערכים לבחון את הצורך גם בסוכות מכיוון שהחינוך המיוחד בחלקו פועל גם בסוכות.

מימי פלצי: כל רשות מקומית, כל מרכז יומי - היום הייתי בקשר עם כל האחראים מבחינת משרד החינוך – כל רשות שמופעל בה מרכז יומי, תבחן את הצורך ובהתאם לכך תיתן מענה לילדי עובדים שיעבדו גם בחופשת הסוכות.

מימי פלצי: אני חייבת לציין שגם במרכזי היום שלנו אנחנו לא בודקים – זו הנחיה שניתנה, לא יודעת להגיד באופן פורמלי או באופן בלתי פורמלי לגבי הילד כי את המפעיל זה לא מעניין – אם הוא של משרד הבריאות או של משרד החינוך.

מימי פלצי: בסוף אני חושבת שיש כאן שילוב ידיים ושיתוף פעולה בתוך המציאות אליה נקלענו.

מימי פלצי: כרגע גם נערכים להגביר יותר ויותר את בחירת המקומות.

מימי פלצי: לשאלתה של חברת הכנסת אורלי פרומן אני אומר שמבחינתנו כל מרכזי היום נפתחים במוסדות חינוך וככל שניתן גם במוסדות החינוך המיוחד בסמוך ואז זה מאפשר לעתים, אם יש עובדים בתוך בית הספר לחינוך מיוחד, לבחון את היכולת שלהם לעמוד בקשר ולתמוך בעשייה של מרכזי היום.

מימי פלצי: אם כן, יש שיתופי פעולה ויש לנו עוד עשייה.

מימי פלצי: אנחנו לא במצב מושלם אבל בהחלט הדבר בהתפתחות ועינינו בהתפתחות חיובית.

מימי פלצי: נשמח להצעות לשיפור ככל שיינתנו.

אנדרי קוז'ינוב: שאלת הבהרה.

אנדרי קוז'ינוב: האם המרכזים בחינוך המיוחד שאת מדברת עליהם כוללים גם את ילדי הסייעות ולא רק של הגננות?

צופית גולן: והמטפלות המטפלים הפרה-רפואיים.

מימי פלצי: בהחלט.

אנדרי קוז'ינוב: גם כמובן סגל רפואי.

מימי פלצי: בהחלט.

מימי פלצי: לא רק ילדי הסייעות אלא אמרנו את כל ילדי עובדי מוסדות החינוך שפועלים לטובת המענה לתלמידים עם הצרכים המיוחדים.

מימי פלצי: יש שם מזכירות, יש אבות בית, יש נותני שירותים למיניהם בתוך בתי הספר.

מימי פלצי: בהחלט עובדי רשות/הבעלות.

אנדרי קוז'ינוב: אני מדבר גם על הגנים ולא רק על בתי הספר.

אנדרי קוז'ינוב: על הגנים המיוחדים.

מימי פלצי: בהחלט.

אנדרי קוז'ינוב: טוב לשמוע.

אנדרי קוז'ינוב: מצוין.

אנדרי קוז'ינוב: ברשותך, עוד שאלה.

אנדרי קוז'ינוב: כרגע הפתרון ניתן עד שעה 3:00 אחר הצוהריים כאשר למעשה בגנים המיוחדים העבודה היא עד 2:30.

אנדרי קוז'ינוב: ברור לי למה זה קורה כי יש את שעת תחלופת הצוות ובכל שעה חייבת להיות שם גננת ומספר מסוים של סייעות.

אנדרי קוז'ינוב: מכיוון שהשעתיים האלה בעצם מחייבות את הצוות לדחוף את כל הטיפולים לשעות הבוקר, האם יש אפשרות למצוא פתרון כדי שזה יחזיר את זה לשעה 5:00?

אנדרי קוז'ינוב: למעשה יחזיר את השעתיים האלה.

מימי פלצי: אני חושבת שכדאי שרחלי תתייחס למשך יום הלימודים בגני החינוך המיוחד.

מימי פלצי: אני רק אומר ששעת הסיום של מרכז היום החינוכי נקבעה בפער.

מימי פלצי: משך יום הלימודים כרגע הוא עד 2:30 לכל המאוחר.

מימי פלצי: נתנו את חצי השעה שמאפשרת הגעה ואיסוף.

מימי פלצי: אבל בהתייחס להארכת יום הלימודים מעבר לשעה 2:30, אני מציעה שרחלי תתייחס לזה.

איתן גינזבורג: למה זו השעה שנקבעה?

איתן גינזבורג: מי קבע את השעה הזאת?

מימי פלצי: של מרכזי היום או של סוף יום הלימודים?

אנדרי קוז'ינוב: של סוף יום הלימודים.

מיכל מנקס: אני אומר.

מיכל מנקס: סליחה שאני מתערבת.

מיכל מנקס: החינוך המיוחד מסיים את הלימודים בשעה 2:30.

מיכל מנקס: הצוות שעובד מסיים את עבודתו בשעה הזו ולכן לא חשבנו שצריך להאריך את השירות הזה יותר מהזמן.

מיכל מנקס: ילדים בסופו של יום לא מקבלים שם הזנה וחשוב שיגיעו הביתה ויהיו במסגרות עם הוריהם שסיימו לעבוד בשעה הזאת.

אנדרי קוז'ינוב: שעה 2:30 בצוהריים, בהינתן שאלה גם חלק מהעובדים החיוניים ונניח שהמשק עדיין עובד, אני יודע שהגננת למעשה נשארת בגנים המיוחדים עד שעה 4:45.

אנדרי קוז'ינוב: כלומר, נמצאת שם אשת חינוך יחד עם הסייעות.

אנדרי קוז'ינוב: לא משאירים רק סייעות משעה 2:30 עד 4:45.

מיכל מנקס: אבל עכשיו היא לא נמצאת עד 5:00.

מיכל מנקס: היא חוזרת הביתה.

רחל אברמזון: אם יורשה לי לענות.

רחל אברמזון: אני רוצה ברשותכם להתייחס לנקודה הזאת מנקודת מבט שאנחנו לא מתנהלים בשגרה רגילה.

רחל אברמזון: אומרים המשק עובד, ההורים עובדים, הכול חיוני.

אנדרי קוז'ינוב: שוב, הכול בהנחה.

רחל אברמזון: עדיין גם הצוותים, צוותי החינוך המיוחד, גם להם יש ילדים בבית.

רחל אברמזון: רק עכשיו דיברנו על כך שהילדים נמצאים במרכזי יום חינוכיים.

רחל אברמזון: אני לא כל כך מוצאת מקום שהילדים האלה צריכים להישאר עד 4:45 כשההורים שלהם נמצאים בצורה רציפה במקום שזאת לא הסביבה הטבעית שלהם.

רחל אברמזון: זה מן הצד האחד.

רחל אברמזון: מן הצד האחר, זה גם לשמור על האיזונים.

רחל אברמזון: צוותי החינוך המיוחד – וכאן תרשו לי להביע הערכה ענקית.

רחל אברמזון: אני גם שמעתי את ההערכה שאתם הבעתם בבוקר וזה מחמם את הלב ומרגש, אבל זאת באמת ההזדמנות לומר להם תודה ענקית - לא נשכח שהצוותים האלה עבדו עד ה-15 באוגוסט, אחר כך נערכו לפתוח שנת לימודים רגילה, אחר כך הם ממשיכים לעבוד, רובם, גם בחופשת סוכות וכאן היה המקום לומר רגע, אם אנחנו עוצרים, אז בואו לפחות גם במקום הזה נפעיל איזושהי גמישות ורגישות כלפי הצוותים וגם כלפי הילדים.

רחל אברמזון: ברוב היום הם נמצאים במסגרות החינוך, הם מקבלים את המעטפת הלימודית והרגשית והטיפולית שהם אמורים לקבל ובחלק האחר, בשעתיים האחרונות, בדיוק במקום שבו אמרה מיכל שהמשמרת השנייה מתחלפת, מצאנו לנכון שזה פרק זמן שאפשר יהיה להגיד שמכאן ואילך, בשעתיים האחרונות, גם צוותי החינוך יחזרו והם ימשיכו גם לתת את המענה מהבית כי בחלק מן הזמן הם גם עובדים בלמידה מרחוק.

רחל אברמזון: זה היה לנסות לחפש את האיזון העדין, גם לשמור על הצוותים, גם לשמור על סדר יום ועל רצף טיפולי וחינוכי לילדים ובאמת לאפשר המשך מערכת רציפה שנותנת את המענה.

אנדרי קוז'ינוב: התיאור שלך, אני מבין אותו.

אנדרי קוז'ינוב: אני מתנצל על הבורות אם אני שואל את זה במובן הזה אבל במה זה שונה משנה רגילה?

אנדרי קוז'ינוב: מבחינת העבודה הרגילה.

אנדרי קוז'ינוב: אני מבין שיש מגבלה גם לילדים של העובדות, זה ברור לי, אבל כאן זה דבר גורר דבר.

אנדרי קוז'ינוב: מכיוון שאין מסגרת נורמלית.

אנדרי קוז'ינוב: השמרטפייה עובדת עד שעה 3:00, אז ברור שיש כאן מגבלה.

אנדרי קוז'ינוב: אני לוקח את זה לכיוון אחר.

אנדרי קוז'ינוב: בסוף כולם צריכים להתיישר לפי 3:00-2:30, אבל – וזו טענה שהיא לאו דווקא אליך, זאת לא טענה אלא שאלה שאולי היא לא אליך – מבחינת ההורה שהילד שלו נמצא במסגרת מיוחדת, הוא צריך להפסיק - בהנחה שהוא עובד – את יום העבודה בשעה 2:30 בצוהריים וזה כבר גורר השלכות אחרות.

אנדרי קוז'ינוב: ברגע שאומרים ששגרת הטיפולים נמשכת בשעות הבוקר, שוב, זה הכול יחסית והכול משתנה בהתאם למסגרת.

אנדרי קוז'ינוב: לפי מה שאני מכיר, הגננת הייתה נשארת לפחות עד שעה 4:45 ולא הייתה משאירה את ילדי החינוך המיוחד לצוות סייעות.

אנדרי קוז'ינוב: אני מבין את הקושי של המורות ושל הגננות, אני מבין את הקושי כי גם להן יש ילדים.

אנדרי קוז'ינוב: לכן לא ברור לי למה אי אפשר גם להן לתת את הפתרון הזה עד שעה 5:00, יום עבודה שלם, כי בסוף זה משליך על רצף העבודה של הרבה מאוד אנשים וגם של ההורים.

רחל אברמזון: אני רוצה להסביר שגם נכון לרגע זה אנחנו עדיין מדברים לא על שנה רגילה מפני שגם בתוך מסגרות החינוך המיוחד יש לפעמים מורים, צוותים, שנמצאים בבידוד וצריך לחפש ממלאי מקום.

רחל אברמזון: זה לא כל כך פשוט כי אנחנו מחפשים צוותים מיומנים ומקצועיים.

רחל אברמזון: זה לא שיש עכשיו עוד אנשים שיכולים לבוא מחר בבוקר ולמלא את מקומה של כל מורה או צוות שנכנס לבידוד.

עופר כסיף: יש 13,000 מורים מוכנים.

רחל אברמזון: זאת ממש לא כמו שנה רגילה ואני מבקשת שכך גם נסתכל על זה.

רחל אברמזון: אנחנו נערכים למצב שהוא מצב לא שגרתי, של מציאות קצת אחרת, אבל מציאות שמאפשרת איזשהו רצף.

רחל אברמזון: אם אנחנו על הסבב הקודם, בסבב הקודם בהתחלה הם באו ממש לכמה שעות בודדות והפעם אמרנו: לא, אנחנו רוצים לשמור על איזשהו רצף שייתן לפחות את סדר יום הלימודים עד שעה 2:30.

אנדרי קוז'ינוב: אני מצדיע לכם על ההחלטה הזאת.

אנדרי קוז'ינוב: אני לחלוטין מצדיע על ההחלטה לפחות לפתוח את זה כי בפעם הקודמת זה השיג את הילדים האלה לאחור וזה היה פשוט נורא.

רחל אברמזון: לכן אנחנו ברגישות המתבקשת.

רחל אברמזון: עד לפני הסגר, אני רוצה להסב את תשומת לבנו, מערכת החינוך המיוחד עבדה עד השעה 4:45, עבדה באופן מלא ועם כל הקשיים והמורכבות, מוסדות החינוך תפקדו על פי המערכת הרגילה.

רחל אברמזון: בתקופת הסגר, בשלב הזה החלטנו שאם יש סגר ויש תנאים אחרים, אנחנו מבקשים להפעיל אותה באופן גמיש.

צופית גולן: מה עם הילדים האלה שיש להם סל מוסדי?

צופית גולן: הם לא אמורים גם לקבל אותו בתוך בית הספר?

רחל אברמזון: הם מקבלים.

צופית גולן: לא באופן מסודר.

רחל אברמזון: עבור הילדים האלה באופן עקרוני, גיבשנו את מתלווה המענה לתלמידים מהסל המוסדי.

רחל אברמזון: הם יכולים לקבל גם ממורת השילוב, כמובן בהתאם לתוכנית האישית של כל תלמיד.

רחל אברמזון: הם יכולים לקבל גם ממורת השילוב באופן מקוון את הלמידה.

רחל אברמזון: לפעמים גם התרמה לשיעור שמתכוננים אליו לקראת המפגש הכיתתי.

רחל אברמזון: במקרים מאוד מסוימים, בהם הצוות חושב או נראה שתלמיד מסוים יכול להיתרם מכניסה או הגעה אל המוקד החינוכי, הם יכולים להגיע אבל לא באופן גורף.

רחל אברמזון: אנחנו בהחלט נתנו מענה גם לתלמידים מהסל המוסדי, הם מקבלים את התוכנית האישית שלהם בלמידה מקוונת שמגובשת על ידי מחנכת הכיתה והצוות שמטפל בהם בשגרה, שבדרך כלל זאת מורת השילוב.

צופית גולן: אפשר לומר שהתלמידים שמגיע להם סל מוסד, אם יש צורך, יכולים להגיע למוקד הרשותי?

רחל אברמזון: אם יש צורך, הם יכולים.

רחל אברמזון: אם יש צורך וצוות בית הספר מוצא לנכון שזה טוב עבור התלמיד להגיע למפגש פנים אל פנים, אז בוודאי שמגיעים.

רם שפע: איך מוגדר הצורך?

רחל אברמזון: הצורך הוא צוות מקצועי.

רחל אברמזון: בבית הספר יש צוות.

רחל אברמזון: מנהלת בית הספר, המורים בבית הספר, המחנכת של התלמיד, הצוות שמלווה אותו, מורת השילוב.

רחל אברמזון: יש מעטפת רחבה של אנשי מקצוע שבהחלט יודעים לגבש לכל ילד את התוכנית האישית שלו.

רם שפע: עד עכשיו זה לא היה ברור?

רם שפע: אני מנסה להבין את השיח בינך לבין צופית.

רם שפע: מה היה עד עכשיו?

צופית גולן: שזה רק מקוון.

רחל אברמזון: בפעם הקודמת דובר על כך שלא מספיק נתנו את הדעת על התלמידים בשילוב, בעיקר על התלמידים מהסל המוסדי.

רחל אברמזון: הפעם, כשאנחנו הגענו למתווה, דייקנו גם את המענים עבורם.

צופית גולן: בפעם הקודמת גם אלה שלא סל מוסדי נשארו מאחור ואנחנו יודעים את זה.

צופית גולן: אני מברכת על הפתרון ואת יודעת, יש לנו הרב שעות זום ביחד על זה, ואני באמת מאוד מברכת על הפתרונות שהציגו ואני באמת שמחה שעכשיו כהורים אנחנו יכולים לפנות לבית הספר ולבקש ולראות אם הצורך של הילד, באמת אפשר לתת לו אותו בתוך המוקד הבית ספרי ולא לחכות לעשות אותו ב-זום כי טיפולים ב-זום, זה לא עובד.

צופית גולן: תודה רחל.

רם שפע: רחלי, תודה רבה.

רחל אברמזון: תודה לכם.

רם שפע: באופן כללי אני מוכרח לומר שבחצי שעה, 40 דקות אלה, אני אומר את זה בכנות, הרגשתי – וזה בזכות חברי הוועדה – את המשמעות של הפיקוח שלנו ממצב שאף אחד, כאן לפחות, גם חלק מגורמי המקצוע לא ידע לומר לעומק איך זה מתנהל.

רם שפע: באמת עבודה יפה ונראה שהשילוב הבין-משרדי טוב ולא שגרתי יחד עם הגורמים של החברה האזרחית שגם בחלקם מפעילים.

רם שפע: אני מודה, אני מקווה שאני לא טועה, שהמצב בשטח הרבה יותר טוב ממה שחשבתי ובאמת בהתארגנות די מהירה.

רם שפע: אני רוצה לפרגן ולומר שברור לי שאתם עובדים בזמן מאוד מאוד קצר וברור שעוד יש חורים אבל בסך הכול נראה שכל האירוע של ההתארגנות לתת מענה לעובדים החיוניים, לילדים ולילדות שלהם, מתנהל.

צופית גולן: הבנתי שהרשויות נותנות חינוך מיוחד.

רם שפע: נכון.

רם שפע: אסתי, יש עובדים חיוניים שהם לא בריאות ולא חינוך מיוחד.

רם שפע: אני מניח כך.

רם שפע: איפה הם מקבלים מענה?

עופר כסיף: אני רוצה להוסיף לשאלה.

עופר כסיף: כשיש מצב חירום, יש רשימה מסודרת של מי נחשב לעובד חיוני.

עופר כסיף: יש רשימה כזאת גם במקרה הזה?

עופר כסיף: הרשימה זהה?

אסתי ורהפטיג: הגדרת עובד חיוני בתקנות האלה מפנה לחוק עבודה בשעת חירום ולהגדרה של מפעל קיומי שם.

אסתי ורהפטיג: מפעל למתן שירותים חיוניים.

אסתי ורהפטיג: זאת בעצם אותה הגדרה.

אסתי ורהפטיג: בדיונים הקודמים היה – ויכול להיות שהוא נמצא גם עכשיו – אדם בשם רביב מלאכי ממשרד העבודה שהוא אחראי על הרשימה והוא יכול לפרט.

אסתי ורהפטיג: זאת לא רשימה שיש אישורים ששר העבודה כל פעם נותן למפעל.

אסתי ורהפטיג: אין רשימה כזאת וזה כנראה מטעמי סיווג.

רם שפע: איזה סיווג?

רם שפע: אני לא מצליח להבין את הסיווג הזה.

איתן גינזבורג: אני רוצה לדבר על זה.

עופר כסיף: במצב חירום, לפי מה שכתוב, הגופים שזכאים לשמרטפיות בשעת חירום, אלה משרדי הממשלה, רשויות מקומיות, בתי חולים כללים, פסיכיאטריים, גריאטריים, קופות חולים ואחיות בריאות, רשתות מזון ומרכולים, בנקים.

עופר כסיף: זאת הרשימה של מה שנחשב לעובדים חיוניים לפי תקנות החירום.

עופר כסיף: זה מה שהיא אמרה.

איתן גינזבורג: לא.

איתן גינזבורג: זאת לא רשימה.

אסתי ורהפטיג: הפניתי להגדרה.

אסתי ורהפטיג: בחוק השר אמור לתת אישור למפעל.

עופר כסיף: לא הפנית לשם.

עופר כסיף: לא הבנתי אותך.

אסתי ורהפטיג: הפניתי לחוק שעות עבודה.

אסתי ורהפטיג: החוק הזה מאפשר לשר העבודה לתת אישור למפעל שהוא אכן מפעל למתן שירותים קיומיים.

אסתי ורהפטיג: אני מבינה מרביב שיש כ-2,500 כאלה שהוגדרו כמפעלים קיומיים.

אסתי ורהפטיג: אפשר לראות אם הוא ב-זום.

רביב מלאכי: אני אתכם ואני יכול להתייחס.

איתן גינזבורג: אני אשמח מאוד אם תוכל לעלות ב-זום כי אתה אדם מאוד מאוד חשוב כאן.

איתן גינזבורג: לפני זה אני רוצה להתייחס – אני לא רוצה להיות משבית החגיגה – ולומר שאני לא כל כך שבע רצון מהמצב הקיים.

איתן גינזבורג: אני מאוד מאוד מוקיר את הפעילות המשמעותית שמשרד החינוך והרשויות המקומיות עשו בכל הנוגע ל-2,000 הילדים שמקבלים מסגרות בלתי פורמליות.

איתן גינזבורג: אבל הסגר הזה לא בא בהפתעה.

איתן גינזבורג: הסגר הזה היה ידוע מספיק זמן לפני החגים ואף אחד לא הופתע מזה שהוטל סגר.

קריאה: גם בערים אדומות הוא היה אמור להיות און ואוף.

קריאה: אז בכלל הוא היה אמור להיות מתוכנן.

איתן גינזבורג: אני רוצה לדבר בלי הפרעה.

רם שפע: וידאתי שנוכל להישאר כאן בזמן ההצבעה.

איתן גינזבורג: הסגר הזה לא בא בהפתעה.

איתן גינזבורג: אני מבין שעכשיו משרד החינוך והרשויות המקומיות נערכים מהר מהר ויש להם 4,000 דרישות והם פותחים כל יום, אבל אפשר היה להעריך את זה לפני.

איתן גינזבורג: כל הרשויות המקומיות שמוכרות כמפעלים חיוניים וקיומיים יכלו להתארגן ביחס לאותן מסגרות לפני כן.

איתן גינזבורג: גם משרד החינוך היה צריך להיערך לכך לפני כן כדי שביום הראשון של הסגר כבר יהיו לאותם עובדים חיוניים מסגרות לילדים.

איתן גינזבורג: לראיה, אנחנו רק יומיים בדבר הזה וגם לא כולם מקבלים מענה.

איתן גינזבורג: 2,000 ילדים בכל הארץ, זה לא המענה וזה לא הצורך האמיתי.

איתן גינזבורג: יש צורך הרבה יותר רחב.

איתן גינזבורג: רציתי לשאול את רביב מלאכי.

איתן גינזבורג: אני מבין שאתה מאגף חירום במשרד הרווחה, נכון?

רביב מלאכי: כן.

איתן גינזבורג: אנחנו מנסים כל פעם להגיע לרשימה של מי הם אותם מפעלים חיוניים וקיומיים.

איתן גינזבורג: אני מבין שאתם מסרבים לפרסם אותה מכיוון שבאמת על פי החוק הם מיועדים לתקופה של מצב חירום ביטחוני וככאלה אתה לא רוצה לפרסם, בטח לא מפעלים ביטחוניים.

איתן גינזבורג: אבל זה לא מצב החירום בו אנחנו מצויים כיום.

איתן גינזבורג: אני אומר לך יותר מזה.

איתן גינזבורג: אני גם לא רוצה לדעת מי הם אתם מפעלים ביטחוניים.

איתן גינזבורג: מתוך הרשימה של 2,500, אותם מפעלים חיוניים וקיומיים, בוא נגיד שיש 1,000 ביטחוניים, אבל יש עוד 1,500 מפעלים שהם לא ביטחוניים ואנחנו רוצים לדעת מי הם אותם גופים שמוכרזים כמפעלים חיוניים וקיומיים.

איתן גינזבורג: אני מבין שכל משרדי הממשלה הם כאלו, שכל הרשויות המקומיות הן כאלו, שכל מערכת בתי המשפט היא כזאת, אבל אני לא יודע מי עוד כי אתם לא מפרסמים כי יש לכם נוהג או החלטה שאתם לא מפרסמים ואנחנו לא יכולים להבין.

איתן גינזבורג: אנחנו לא רוצים לדעת מתוך סקרנות אלא אנחנו רוצים להבין מה סדר הגודל של העובדים החיוניים כדי לבין בערך מה סדר גודל של הילדים.

איתן גינזבורג: נכון ששני ההורים צריכים לעבוד במקום חיוני וכולי, וזה מצמצם את הרשימה, אבל אנחנו רוצים להבין באיזה סדר גודל אנחנו מדברים.

איתן גינזבורג: אם מדובר בכל השירות הציבורי, מדובר במאות אלפי עובדים וזאת דרמה.

איתן גינזבורג: להסביר לי ש-2,000 ילדים מקבלים מענה מתוך 400,000 עובדים, בוא נגיד שלא כל שני ההורים עובדים בשירות הציבורי אבל יש הרבה כאלה שכן.

איתן גינזבורג: כך אנחנו לא יכולים לעבוד ואי אפשר לפקח בצורה נכונה.

איתן גינזבורג: אי אפשר להבין מה אנחנו עושים כאן.

איתן גינזבורג: אי אפשר להתקין תקנות בצורה נורמלית.

איתן גינזבורג: איך אני יכול לאשר את התקנות האלה כשאני לא יודע במה מדובר?

איתן גינזבורג: לכן, רביב, נשמח לדעת ולקבל – שהוועדה תקבל – את אותה רשימה של מפעלים חיוניים שמוגדרים על ידכם כמפעלים חיוניים וקיומיים ללא הרשימה הביטחונית שהיא לא מעניינת אותנו.

איתן גינזבורג: תנו לנו רק מספר המפעלים הביטחוניים החיוניים.

רביב מלאכי: אני חושב שמנית את עיקר המפעלים למתן שירותים קיומיים בהיבט של הרשימות, אם נסתכל על זה ברמה של ענפים.

רביב מלאכי: אנחנו פירטנו ברמה של ענפים על מנת שנדע במה מדובר.

רביב מלאכי: אנחנו נבחן מחדש את הנושא הזה של הרשימה.

רביב מלאכי: אני אתייעץ גם עם הלשכה המשפטית שלנו כדי לראות מה ניתן לפרסם ומה ניתן להעביר.

רביב מלאכי: אני לא יודע לתרגם את זה לילדים ואת זה חשוב לומר.

רביב מלאכי: חשוב לי עוד משהו אחד להדגיש.

רביב מלאכי: המפעלים האלה הם מפעלים למתן שירות.

עופר כסיף: תגיד כמה עובדים בגדול.

עופר כסיף: לפחות נתחיל בזה, באיזשהו מידע.

עופר כסיף: השאלה הייתה במקום.

רביב מלאכי: זה מה שבאתי לומר.

רביב מלאכי: הנתונים שלנו יש הם נתונים של מפעלים למתן שירותים קיומיים לצורך תרחיש של מלחמה או רעידת אדמה.

רביב מלאכי: התקן שם הוא תקן לאותם עובדים חיוניים מתוך אותו מפעל.

רביב מלאכי: זה לא דומה למה שעכשיו מבקשים.

רביב מלאכי: היום כולם מבקשים לעבוד.

רביב מלאכי: אני לא יכול להגיד לך שהתקן שקיים אצלי והאיוש של אותו מפעל חיוני הוא בדיוק מצבת כוח האדם שנדרשת גם היום.

רביב מלאכי: לשם כך אמרנו שהנושא הזה שם וההיבט כאן של הפתרון לילדים של עובדים חיוניים, הוא לא בפתרון מתוך אותה רשימת מפעלים למתן שירותים קיומיים כי היא לא מספיקה.

רביב מלאכי: חשוב עוד משהו לומר.

רביב מלאכי: אנחנו לא יודעים מה הדירקטיבה עד עכשיו, במי אנחנו באמת רוצים לתמוך.

רביב מלאכי: האם אנחנו רוצים לתמוך רק את מערכת החינוך, האם רק את מערכת הבריאות, או באמת רוצים לפתוח את זה גם לשירותים קיומיים, שם יש עוד כמה מאות רבות של מפעלים למתן שירותים קיומיים למערכת הביטחון.

רביב מלאכי: אלה דברים אחרים לגמרי.

איתן גינזבורג: אבל זאת לא השאלה כרגע.

איתן גינזבורג: הכול נעשה תוך כדי תנועה וכולם פתאום מופתעים שיש סגר למרות שאף אחד לא מופתע.

איתן גינזבורג: אנחנו חמישה חודשים בתוך המגפה הזאת והסיפור הזה של עובדים חיוניים ידוע מקדמת דנא, עוד כשהיינו בתקנות לשעת חירום.

איתן גינזבורג: אז שום דבר לא השתנה.

רביב מלאכי: נכון אבל גם שם אם תשים לב, גם בסגר הקודם בנינו ענפים חיוניים כדי שהמשק ימשיך לעבוד.

רביב מלאכי: זה לא התבסס על הרשימה של אותם מפעלים למתן שירותים קיומיים.

רביב מלאכי: הרשימה הזאת מצומצמת.

רביב מלאכי: הרשימה הזאת גם לא מלאה.

איתן גינזבורג: מבקשים עכשיו מחברי הכנסת לאשר תקנות ביחס לרשימת עובדים חיוניים כאשר לחברי הכנסת אין שום מושג מה המשמעות של הדבר הזה.

רם שפע: כמה אנשים, איזה מפעלים, היכן הם.

איתן גינזבורג: איזה רשויות, איזה מפעלים, איזה רשויות שלטוניות, מה כן, מה לא.

איתן גינזבורג: אנחנו לא יודעים כלום כי את עוד לא גיבשתם.

איתן גינזבורג: אתה מבין את המצב בו אנחנו נמצאים?

איתן גינזבורג: אני אומר לך שיש לך בתוך הרשימה הזאת, גם הרשימה הקיימת במצב של מצב חירום ביטחוני שנגיד ברשות מקומית במצב חירום ביטחוני, אתה חווה ש-30 אחוזים באים לעבודה ואני יודע שעכשיו קבעת ביחס לרשויות מקומיות, בתקופת הקורונה, 100 אחוזים.

איתן גינזבורג: אותך לא מעניין 30 אחוזים עכשיו.

איתן גינזבורג: אתה לא קבעת מגבלה.

איתן גינזבורג: אני אומר לך שאנחנו צריכים לקבל נתונים על הדברים האלה ואי אפשר לקבל החלטה על תקנות שהיום אנחנו צריכים לקבל אותן כשאנחנו לא יודעים נתונים.

איתן גינזבורג: עכשיו אנחנו באים לפקח על מסגרות, על אותם ילדים שאין להם מקום שהייה כשההורים שלהם צריכים להיות באותם מפעלים שאתה אישרת.

איתן גינזבורג: אגב, אין לי טענה אליך.

איתן גינזבורג: טוב שאתה מאשר.

איתן גינזבורג: הדבר האחרון שאני רוצה להגיד לך, ואתה בטח מכיר את זה, שיש היום שוק שחור מטורף, לא שוק שחור אלא שוק של יצירת אישורים פיקטיביים לעובדים חיוניים.

רם שפע: רגע.

רם שפע: אני מתערב.

רם שפע: אני מאוד מתחבר לדברים שאומר איתן אבל מחייבים אותנו – למרות שאני מודה שאני לא מצליח להבין את זה – לעצור את הישיבה כי יש מליאה.

רם שפע: ניסינו דרך היושב ראש אבל הוא לא מוכן.

רם שפע: אני מניח שמדובר בכמה דקות.

רם שפע: אנחנו צריכים לעצור את הישיבה וכמובן נמשיך אותה, גם כדי לסגור את תאריך התקנות.

רם שפע: נעשה הפסקה של רבע שעה ונחזור.

רם שפע: אני מתנצל.

רם שפע: זה ממש לא בשליטתי.

רם שפע: אני מחדש את הישיבה.

רם שפע: תודה למי שנשאר כאן, לחברי הכנסת, לצוות, לאסתי, לצופית.

אורלי פרומן: צופית כאן כבר מהבוקר.

רם שפע: יישר כוח גם לכל מי שב-זום.

רם שפע: שלום לכם.

רם שפע: מעריכים את זה מאוד.

רם שפע: יצאנו קודם עת היינו באמצע השיח של איתן גינזבורג עם רביב מלאכי בנושא הרשימה של משרד העבודה והרווחה בכל מה שקשור לעובדים החיוניים.

רם שפע: אני מאוד מזדהה עם מה שאיתן אמר במובן הזה שזאת סיטואציה לא תקינה שאנחנו, וככל שאני מבין, גם שר העבודה העכשווי, לא מכירים את זה.

רם שפע: זאת אומרת, הסיטואציה הזאת הייתה לפני כניסתו לתפקיד.

רם שפע: זאת סיטואציה מאוד מוזרה שאף אחד לא יודע להגיד כמה עובדים חיוניים יש, כמה ילדים אמורים להיות במסגרות ואז ברור שאפילו שאנחנו מקבלים את המספרים שקודם החמאנו להם – שהשלטון המקומי יחד עם משרדי הממשלה נותן מענה – אנחנו בעצם לא יודעים לומר אם זה טוב, אם זאת עשירית, אם זה חצי, אם זה רבע, אולי זה רק שני אחוזים.

רם שפע: ככל שאני מבין יש מאות אלפי ילדים שההורים שלהם מוגדרים כחיוניים.

רם שפע: אני מסתכל על הכנסת, על משרדי הממשלה, על השלטון המקומי – זה לא נגמר והרשימה הזאת היא אדירה.

רם שפע: אם המדינה נכנסת עכשיו לסגר, ובואו נראה מה יקרה מחר, ועדיין מגדירה את זה שעובדים חיוניים יוכלו לעבוד ולא מספקת להם מענה כי היא אפילו לא יודעת לומר מי אלה, אז אנחנו בבעיה.

רם שפע: לכן אני מבקש, וזה לפרוטוקול – אני לא יודע אם רביב עדיין אתנו אבל אסתי רושמת את זה - לקבל את הרשימה הזאת כדי שנבין מספרית.

רם שפע: כמובן אם יש משהו חסוי של גורמי הביטחון, זה חסוי אבל ככל שאני מבין זאת לא הסיבה.

רם שפע: אם תהיה לנו רשימה, נבין כמה אנשים יש ברשימה הזאת וכמה ילדים יש להם שצריכים לקבל מענה מהמדינה.

רם שפע: זאת האחריות שלנו, בעיניי האחריות הכי בסיסית.

רם שפע: אגב, זה גם יעזור לשלטון המקומי ולכולם להבין מי הם אותם אנשים שראויים לקבל מהם את השירות הזה.

וליד טאהא: יש עוד בעיה.

וליד טאהא: הרי השמרטפיות מתנהלות על ידי מערכי החירום ברשויות.

רם שפע: נכון.

וליד טאהא: יש רשויות גדולות שיודעות להתנהל ויש להם מערכי חירום והן מתפקדות כמו שצריך אבל מי יודע אם כל הרשויות במדינה, כולל הרשויות הקטנות, מאורגנות טוב בקטע של מערכי חירום ומי יודע מה יהיה עם העובדים החיוניים שלהן.

וליד טאהא: כאן יש נקודה שלא לגמרי ברורה.

וליד טאהא: להיכן ילכו הילדים של העובדים החיוניים ברשויות שלא התארגנו מערכי חירום כמו שצריך?

וליד טאהא: אין להן את השמרטפיות שצריך להפעיל ואת כל המערך הזה.

מיכל מנקס: אני יודעת לומר לכם שכל רשות מקומית מתרגלת ועוברת בקרות של פיקוד העורף על ניהול או התנהלות בחירום.

מיכל מנקס: משרד החינוך מנחה את הרשויות המקומיות לעשות את כל ההכנות הללו וכמו שאמרתי, כל רשות אמורה לדעת להפעיל מנגנוני חירום.

וליד טאהא: לא, לא כל רשות יודעת.

רם שפע: תן לה לסיים.

רם שפע: ברור שהיא מבינה שהסיטואציה מורכבת.

מיכל מנקס: נכון.

מיכל מנקס: אני חוזרת ואומרת שבכל רשות יש תיק חירום ויש צוות מל"ח וכל אחד מהמכלולים יודע מה התפקיד שלו.

מיכל מנקס: אני רוצה לקוות – חלילה, לו היינו במצב חירום ביטחוני – לא הייתי רוצה לחשוב שיש רשויות שלא ערוכות לכך, בטח בהיבט הזה.

מיכל מנקס: אני לא מדברת על היבטים אחרים.

מיכל מנקס: לדעת לעשות את זה ואת כוח האדם, יש לרשויות המקומיות.

מיכל מנקס: אנחנו צריכים לשאול כמה דברים שקשורים עכשיו הם רחוקים מסיטואציה ביטחונית.

מיכל מנקס: במצב ביטחוני אני יודעת ויכולה לגייס מתנדבים, כולל בני נוער, ואין לי שום בעיה לבוא ולומר להם שהם מפעילים שמרטפייה או פעילות כזו או אחרת במקום הזה והזה והנה החדר האטום או המיגון שאתם צריכים ובקרות המקרה, אתם הולכים לשם.

מיכל מנקס: היום אנחנו לא יכולים לתת לעובדים הללו.

מיכל מנקס: קודם כל, לא יכולים לגייס.

מיכל מנקס: אני גם לא יכולה לגייס נוער מתנדב גם בשל העובדה שהם יכולים חלילה להדביק את הילדים.

מיכל מנקס: אנחנו יודעים שבגילים הללו הם מתרועעים אחד עם השני, הם בקבוצות מעורבות, לא סתם הם לא נמצאים כרגע בבתי הספר.

מיכל מנקס: אני בוודאי לא אגייס אותם או אאפשר להם להתנדב עם הילדים הקטנים שחלילה ידביקו אותם כי לא לשם פיללנו.

מיכל מנקס: אני כן חוזרת ואומרת שהרשויות המקומיות לא יוכלו, בהינתן העובדה שכבר היום הן עובדות ב-50 אחוזים של כוח האדם, ובוודאי שהנחיות המדינה לאור המצב יורידו את אחוזי העובדים שיוכלו להיות במבנים, אנחנו לא נוכל להפוך למערכת חלופית למסגרות שקיימות או שיכולות להתקיים ויפתרו את הבעיה לכל העובדים החיוניים במשק.

מיכל מנקס: אני חוזרת על דבריי ואני יודעת שהדברים האלה נופלים על אוזניים קשובות כאן בוועדה.

מיכל מנקס: גני הילדים צריכים להיות בגני הילדים, ילדי כיתות א'-ב' צריכים להיות בבתי הספר ואם צריך לחלק אותם לקפסולות כאלה ואחרות, גם זה רלוונטי.

מיכל מנקס: בואו נעמיד את הדברים על דיוקם, אנחנו – אנחנו זאת מדינת ישראל – תוציא מיליארדי שקלים כדי לתת מענים שהם לא המענים המיטביים, שהם לא מה שפיללנו לו.

מיכל מנקס: נאמר כאן על ידי חברי הוועדה.

מיכל מנקס: אנחנו לא יכולים להעמיד מערכת חינוך חלופית על כל המשתמע מכך.

מיכל מנקס: אנחנו יכולים לעשות הכי טוב שאפשר ואנחנו עושים את זה, אבל לא לבד אלא עם המשרדים שעוזרים לנו, אבל זה לא במקום מה שקיים.

מיכל מנקס: צריך להחליט אם כולם חיוניים, ובאמת יש רבים מהעובדים שהם חיוניים, גם במגזר הפרטי.

מיכל מנקס: שמעתי הבוקר את חברי הוועדה מסבירים על ילדיהם הפרטיים ועל הצרכים הפרטיים שלהם ואני מזדהה.

מיכל מנקס: בוודאי.

מיכל מנקס: אנחנו מדברים כאן על מאות אלפי ילדים ואם כך, בואו נחשוב איך אנחנו מתכננים את זה נכון, איך אנחנו לא בזבזים משאבים, לא משאבי כוח אדם שחלילה ילכו ויידבקו כי אז מה נעשה?

מיכל מנקס: ולא משאבים של תקציב המדינה החסר.

אורלי פרומן: את לגמרי צודקת.

אורלי פרומן: כל הכבוד.

אורלי פרומן: בואו נדבר גם על הגיל הרך, אם יש מישהו שיכול להתייחס לגיל לידה עד שלוש כי לא קיבלנו תמונה.

רם שפע: מי ממשרד החינוך יכול להתייחס לזה?

צופית גולן: אני חייבת לומר שמה שאמרה מיכל, זה מדאיג מאוד.

רם שפע: נכון.

צופית גולן: הייתי קודם יותר רגועה ועכשיו אני יותר מודאגת.

צופית גולן: היא אומרת, ובצדק, שהם לא יכולים לתת מענה כזה רחב ואנחנו מדברים על הורים שהם חיוניים וחייבים לצאת לעבוד כי עוד שנייה המדינה גם שמה להם צו 8, לרופאים ואלוהים יודע למי עוד.

רם שפע: היא לא הרופאים אלא כל שאר העובדים.

צופית גולן: בסדר, אבל אני לא יודעת לגבי מי יוחלט שהוא חייב ללכת לעבוד.

צופית גולן: יכולים להחליט שגם בסופרמרקטים חייבים לעבוד ומל"ח חייבים לעבוד.

רם שפע: נכון.

רם שפע: יש כאן בעיה מאוד רחבה.

רם שפע: לכן חלק ממה שאני רוצה זה שנקבל את הרשימה ונוכל להתחיל לפחות לפקח על מי אמור לקבל את השירות הזה.

רם שפע: יש מישהו ממשרד העבודה והרווחה שיכול להתייחס לגבי גיל לידה עד שלוש?

רם שפע: קרן כאן.

רם שפע: היא לא ממשרד העבודה והרווחה, אבל היא יושבת ראש הגנים הפרטיים.

חגי פורגס: אני מאגף מעונות יום.

חגי פורגס: אני לרשותכם.

רם שפע: השאלה אליך היא מה הפתרונות המוצעים לגילי לידה עד שלוש והוא לא שלוש עד 12, אז מקבלים מענה.

חגי פורגס: כל מסגרת בישראל, בין אם היא מסגרת מוכרת על ידי האגף, עם סמל, ובין אם היא מסגרת פרטית, יכולה לפעול כל עוד יש שם לא יותר משישה ילדים וששת הילדים האלה הם ילדים לעובדים חיוניים כפי שהם מוגדרים בתקנות.

רם שפע: המספר עלה לשמונה.

חגי פורגס: אני יודע שיש תיקון שאמור לעלות לדיון ושם באמת מדובר בשמונה ילדים.

רם שפע: כן.

רם שפע: זה הדיון הזה.

חגי פורגס: אנחנו כמובן מברכים על ההעלאה לשמונה ילדים.

רם שפע: מה קורה בפועל?

רם שפע: האם בפועל זה באמת קורה?

רם שפע: כולם פותחים?

חגי פורגס: ברשותך, אני רוצה לומר משהו אחד שהייתי צריך לפתוח אתו.

חגי פורגס: מבחינת אגף מעונות יום והמשרד, אנחנו רואים נתונים, לפחות הנתונים שנאספים אצלנו, של שיעורי הדבקה מאוד מאוד נמוכים.

חגי פורגס: דיברו על זה בבוקר.

חגי פורגס: מבחינתנו זה כלי שהוא תומך תעסוקה ותומך במשק.

חגי פורגס: אנחנו חושבים שהמסגרות לגילי לידה עד שלוש צריכות להישאר פתוחות.

חגי פורגס: היו על זה דיונים ובסוף הוחלט על ידי גורמי המקצוע ומשרד הבריאות כפי שהמצב הנוכחי.

חגי פורגס: לכן אני אומר שכברירת מחדל, כל הגדלה, כל תוספת וכל פתיחה היא מבורכת ואנחנו כמובן רוצים אותה אבל בסוף יש כאן את המגבלות של הבריאות.

חגי פורגס: לשאלתך, האם זה נותן מענה.

חגי פורגס: מה זאת אומרת נותן מענה?

חגי פורגס: אנחנו מאפשרים את הפתיחה לכל מי שרוצה במגבלות של מספר הילדים כפי שכתוב בתקנות.

חגי פורגס: אנחנו לא יכולים לאכוף ולחייב ולהכריח מסגרת לפעול.

חגי פורגס: כמו שכולם יודעים גיל חינוך חובה על הגילים האלה.

חגי פורגס: אני לא בטוח לפי המצב המשפטי אם חוק חינוך חובה בכלל בתוקף בתקופת הסגר אבל גם אם הוא היה בתוקף, הוא לא חל על גילי לידה עד שלוש.

אורלי פרומן: הוא תמיד בתוקף.

רם שפע: הוא בתוקף.

חגי פורגס: זה לא משנה כי שגילי לידה עד שלוש לא תחת החוק הזה ולכן אי אפשר לחייב ולאכוף על המסגרות לפתוח אותן.

אורלי פרומן: המעון דווקא היה רוצה לפתוח.

חגי פורגס: אם המעון רוצה לפתוח, הוא מוזמן לעשות זאת.

חגי פורגס: הוא יכול.

רם שפע: אם המעון רוצה לפתוח ויש בו עד שמונה ילדים שמוגדרים כילדים של עובדים חיוניים, מותר לו.

רם שפע: זה מה שהוא אומר.

רם שפע: אסתי, הוא צודק?

אסתי ורהפטיג: שאם מעון רוצה, הוא יכול לפתוח?

רם שפע: כן, מעון יכול לפתוח אם יש לו עד שמונה ילדים של עובדים שמוגדרים כחיוניים?

אסתי ורהפטיג: כן.

אנדרי קוז'ינוב: איך זה מתבצע?

אנדרי קוז'ינוב: בסופו של דבר אותה גננת בעלת משפחתון, מבקשת הצהרה מההורים שהם עובדים חיוניים.

אנדרי קוז'ינוב: זהו.

אנדרי קוז'ינוב: האחריות לבדוק אם העובדים החיוניים מצהירים אמת על כך שהם עובדים חיוניים, היא על בעלת הגן.

אסתי ורהפטיג: היא לא צריכה לבדוק שהם אומרים אמת.

חגי פורגס: האחריות לפי החוק ולפי התקנות, האחראי, כפי שמוגדר שם, חייב להראות למפעיל המעון, למפעיל המסגרת, אישור או הצהרה.

אורלי פרומן: היום את הטפסים האלה אפשר להשיג בקלות.

רם שפע: הצהרה אישית?

רם שפע: כלומר, אני יכול להצהיר על עצמי שאני עובד חיוני?

חגי פורגס: כן.

חגי פורגס: מה שכתוב בתקנות.

חגי פורגס: זה לא משהו שהאגף קובע.

אסתי ורהפטיג: אתם באמת צודקים שזה פתח לאנשים שיכולים לעשות מניפולציות.

רם שפע: זאת ממש עבירה פלילית.

 << דובר >> מירב ישראלי: אולי כדאי להוסיף טופס.

אסתי ורהפטיג: זה רעיון.

אסתי ורהפטיג: בכל מקרה אני אומר שהסיפור הזה של הצהרה נולד מזה שהבנו שיש אנשים שקשה להם להשיג למרות שהם עובדים חיוניים ולפעמים הם מתקשים להשיג אישור רשמי מהמעסיק.

אסתי ורהפטיג: זה עוד היה בסגר הראשון.

רם שפע: על פניו נשמע מוזר.

רם שפע: מה זאת אומרת מתקשים להשיג אישור?

אסתי ורהפטיג: בעיקרון, זה מה שהבנו מרביב, כל מעסיק במפעל קיומי אמור לדעת שהוא כזה והוא מיידע את העובדים שלו וצריך לתת להם אישורים בהתאם.

 << דובר >> מירב ישראלי: הוא נותן לכל עובדיו או שבתוך המפעל כאלה שמוגדרים כעובדים חיוניים?

 << דובר >> מירב ישראלי: את זה אני יודעת מהמצב שאני מכירה, שגם במפעל שהוא חיוני, לא כל העובדים מוגדרים כחיוניים במפעל.

רם שפע: זאת אומרת שלא כל מי שבכנסת מוגדר כעובד חיוני.

דבורה ספיר אליעזר: סגנית בכירה ליועצת המשפטית של משרד העבודה.

דבורה ספיר אליעזר: כעיקרון צריך לזכור שלפי התקנות בנוסחן היום, להגדרה של עובדים חיוניים יש שני פנים.

דבורה ספיר אליעזר: יש את הפן שבאמת מדובר בעובדים שמועסקים במפעל למתן שירותים קיומיים ומפעל למתן שירותים קיומיים אמור לדעת שהוא מפעל למתן שירותים קיומיים.

דבורה ספיר אליעזר: אבל יש את הפן השני שלא המשרד כמתפעל את השירותים הקיומיים ולא המעסיק של אותו עובד יודע שבעצם מדובר בעובד שבידיו הטיפול הבלעדי בילד או שגם בן זוגו הוא עובד חיוני.

דבורה ספיר אליעזר: צריך לקחת בחשבון שזה צריך להיות מבוסס הצהרה של אותו עובד, לא רק שהוא מועסק במפעל למתן שירותים קיומיים אלא שבנוסף לכך הוא המטפל הבלעדי בילד כי בן זוגו למשל בבידוד או בן הזוג הוא בעל נכות או מחלה ולא מסוגל לטפל בילד או כי גם בן זוגו הוא עובד במפעל כזה.

קרן אטיאס: אנחנו נשמח להשלים את החוליה הזאת.

רם שפע: רגע, רק שנבין את ההקשרים.

רם שפע: ככל שאני מבין, לפי מה שתיארת עכשיו, זה אומר אי אפשר בלי ההצהרה.

דבורה ספיר אליעזר: למיטב הבנתי לא מכיוון שגם המעסיק עצמו, שהוא יודע שהוא מפעל למתן שירותים קיומיים, הוא לא יודע מה מצבו של בן הזוג.

דבורה ספיר אליעזר: אלה לא דברים שאמורים להיות ברשותו של אותו מעסיק ולכן הוא לא יכול לאשר בשם העובד שהוא אכן עונה על ההגדרה של עובד חיוני כפי שמוגדר בתקנות עצמן.

דבורה ספיר אליעזר: לכן זה אמור להיות מבוסס הצהרה.

דבורה ספיר אליעזר: חוק שירות עבודה בשעת חירום לא מגדיר הגדרה של עובד חיוני אלא הוא מגדיר מה זה מפעל למתן שירותים קיומיים ומה זה מפעל חיוני.

דבורה ספיר אליעזר: זה נכון שבוחנים תקן כוח אדם כדי לבנות את כוח האדם אותו ניתן יהיה לגייס במצב מלחמתי, במצב שיש אירוע חירום אזרחי.

דבורה ספיר אליעזר: זה נכון להיום אבל אין שם הגדרת עובד חיוני.

רם שפע: תודה רבה על הנוכחות.

 << דובר >> מירב ישראלי: לא הבנתי האם לפי התקנות האלה בסופו של דבר עובד חיוני זה כלל מי שעובד במפעל שמוגדר כחיוני ולא משנה אם הוא קיבל מהמעביד שלו אישור שהוא חיוני.

 << דובר >> מירב ישראלי: זאת אומרת, ברגע שהוא עובד במפעל, הוא מוגדר כעובד חיוני?

 << דובר >> מירב ישראלי: זאת המשמעות?

 << דובר >> מירב ישראלי: לא משנה איזה עובד הוא?

דבורה ספיר אליעזר: אולי אסתי יכולה לתקן אותי, אבל אני מבינה שזאת ההגדרה של התקנות היום.

דבורה ספיר אליעזר: שהוא מועסק במפעל למתן שירותים קיומיים לפי הגדרתם בחוק שירות עבודה בשעת חירום ובנוסף מתקיים לגביו התנאי או שהוא מטפל בלעדי או שבן זוגו גם עובד חיוני.

רם שפע: תכף נבדוק אם רביב כאן ואולי הוא ידע לשפוך אור על הנקודה הזאת כי זה חוק די משמעותי ויכול לדבר באלפי אנשים.

רם שפע: אני רוצה לשמוע את הצד השני.

רם שפע: קרן, את אתנו?

קרן אטיאס: כן, אני כאן מחכה בסבלנות מהבוקר.

רם שפע: אנחנו מאוד מעריכים את זה.

קרן אטיאס: אני אשמח להשלים.

רם שפע: אני מקווה שבהפסקות שלנו גם את יצאת להפסקה.

קרן אטיאס: כן.

קרן אטיאס: יש לי חמישה ילדים בבית.

קרן אטיאס: אני אעשה קצת סדר.

קרן אטיאס: ראשית, אני רוצה לציין עובדה קטנה.

קרן אטיאס: היום זה שבוע שהילדים נמצאים בסגר בבית וראינו שנתוני התחלואה עולים כאשר למעשה הוצאנו את הילדים מהמשוואה.

קרן אטיאס: זה לשים משהו קטן ליד האוזן.

קרן אטיאס: אני רוצה לומר משהו על המגזר הפרטי.

קרן אטיאס: חבר הכנסת קוז'ינוב נתן נתונים.

קרן אטיאס: אנחנו אספנו מקבוצה ומהגנים הפרטיים את סך הפניות שנעשו מהמסגרות לפתוח את עצמן כמסגרות לעובדים חיוניים.

קרן אטיאס: יש לנו מעל 5,000 מסגרות שהגישו בקשה ושהן נותנות שירות לכ-30,000 מבקשים מסגרות לעובדים חיוניים כאשר מהפיקוח בשטח – ואני יכולה להגיד לכם שהיום הגיעו פקחים למסגרות כאלה שהיו פתוחות וביקשו לראות הצהרות.

קרן אטיאס: זאת אומרת שמחד הם קיבלו מהגננת או ממפעילת המסגרת אישור על מפעל חיוני שאחד ההורים הביא, שהוא לא עם שם העובד כי המפעל עצמו מקבל אישור על היותו מפעל קיומי, כמו שמרה דבי, ומצד שני היו הורים שאם הם לא נמנים על כוחות הביטחון, או משטרה או בית חולים שיש להם כרטיס עובד, הם נתנו הצהרה שהם שייכים לאותו מפעל חיוני והמפקחים קיבלו את ההצהרות האלה.

קרן אטיאס: אין ספק שצריך לעשות סדר בכל מה שקשור לעובדים חיוניים.

קרן אטיאס: אני רוצה לומר משהו לכל הנוגעים בדבר ואני לא יודעת אם נציגי האוצר נוכחים כאן.

קרן אטיאס: המגזר הפרטי שהוא לא תחת משרד החינוך והוא עם חצי רגל במשרד העבודה, כי אנחנו רק עוברים הליכים ראשוניים של חוק הפיקוח, בעצם נכנס הכי הרבה מתחת לאלונקה.

קרן אטיאס: אנחנו אלה שנותנים את המענה כמסגרות חיוניות לקטינים האלה שהם חסרי ישע ולא יכולים להישאר ללא השגחה מתמדת של מבוגר כי הם קטנים, הם פחות מגיל שלוש והם צריכים את ההשגחה שלנו.

קרן אטיאס: אנחנו שם ולצערי – אני אומרת מילה גסה – אפשר להגיד ערבות הדדית, סולידריות חברתית, אבל סליחה, חבר'ה – כסף.

קרן אטיאס: הגננות האלה פותחות את הגנים בתקינה מאוד נמוכה, הן לא מוציאות את העובדות לחל"ת כדי שיגיעו לגן, הן מפסידות את המענק שהמדינה תיתן על עובדים והן מביאות אותן לתוך המערכת עבור חמישה ילדים כדי לעזור בנטל, כדי לעזור לעובדים החיוניים להגיע למקום עבודתם.

קרן אטיאס: אנחנו מבקשים להסדיר את הדבר הזה.

קרן אטיאס: כאשר מדובר בחמישה ילדים, זה לא כלכלי, כאשר מדובר בשישה ילדים, זה לא כלכלי ולכן אני מבקשת שההרחבה לשמונה ילדים תתקיים ולשים את זה בצריך עיון מיד עת נחזור אחרי חג הסוכות.

קרן אטיאס: אני ממש מבקשת להחריג את הגיל הרך מהסגר הכללי הזה כי בכל לבי אני מאמינה לא ייצר סטריליזציה לא ייצר כאוס.

קרן אטיאס: ככל שעובדי המשק החיוניים – רופאים, אחיות, כוחות הביטחון – ישבו בבית עם הילדים שלהם, כך ההנגשה של שירות טוב לחולים תרד.

קרן אטיאס: אין להם חלופה.

קרן אטיאס: אנחנו צריכים לתת להם את המענה ואנחנו כאן ונכנסים מתחת לאלונקה.

קרן אטיאס: המונח הזה די משומש אבל אין מה לעשות, זאת המציאות של הגנים הפרטיים.

קרן אטיאס: אני רוצה לומר משהו לעניין תוספות.

קרן אטיאס: יש לי בבית, מבין הילדים שלי, חיילות ויש לי קרביות ולא קרביות.

קרן אטיאס: מי שקרבית, מקבלת תוספת סיכון.

קרן אטיאס: גננות שתפתחנה את הגנים שלהן ותקבלנה את ילדי העובדים החיוניים ותסתכן ברף התחלואה הגבוה, אני חושבת שהמדינה צריכה לצ'פר בדבר הזה ולתת איזושהי תוספת סיכון, איזשהו מענק ייחודי למי שנקרא היום מפעל חיוני ואנחנו שירות חיוני.

קרן אטיאס: הרי במה עוסק הדיון?

קרן אטיאס: הדיון הזה עוסק בפתיחת מסגרות לילדים כדי שההורים שלהם יוכלו לתת שירות למדינה בשעת חירום.

קרן אטיאס: חבר'ה, אנחנו במלחמה.

קרן אטיאס: אם מישהו עוד לא קלט את זה, הנה, אני אומרת את זה בקול רם.

קרן אטיאס: אנחנו במלחמה אל מול הלא נודע.

קרן אטיאס: אנחנו כאן, הגנים הפרטיים כאן כדי לעזור להתקדם.

רם שפע: משפט לסיום.

קרן אטיאס: אנחנו עבדנו עד ה-21 באוגוסט באופן מלא כי החזרנו ימים של קורונה סבב ראשון ואנחנו עובדים בלי הפסקה ופותחים את הגנים ומחזיקים את העובדים שלנו.

קרן אטיאס: אני חושבת שזה אבסורד שהמדינה, אפילו בגילי שלוש ומעלה, מחפשת מתנדבים.

קרן אטיאס: ולהוריד מהנטל כאשר על השולחן מונחות עוד ועוד תוכניות שמאשרות תקציבים.

קרן אטיאס: מאשרים תקציבים.

קרן אטיאס: שישימו אותם במקום הייעודי להם.

קרן אטיאס: למה מתנדבים צריכים לטפל בילדים?

רם שפע: יש לך עוד משהו לומר כי אנחנו מסיימים?

קרן אטיאס: כן.

קרן אטיאס: אני רוצה לומר דבר אחד.

קרן אטיאס: נמצא אתנו כאן גם חנן דגן וגם הוא מייצג את הגנים הפרטיים.

קרן אטיאס: הייתי שמחה אם הוא יוכל לומר מילה.

רם שפע: אני מתנצל בפני חנן דגן אבל אנחנו ממש מסיימים את הישיבה ואני עוד חייב להסביר את ההיבט של התאריכים, תוקף התקנות, וזה מאוד מאוד משמעותי.

רם שפע: קרן, תודה.

רם שפע: אני בטוח שהוא מרגיש שייצגת אותו נאמנה.

אורלי פרומן: קיבלתי עכשיו הודעה שההורים של החינוך המיוחד בחיפה קיבלו הודעה שבהמשך להודעת המדינה – לא יודעת איזו הודעה – על הידוק הסגר ועל כך ש"ביום שישי התחבורה הציבורית לא תפעל, דבר שימנע מהצוותים החינוכיים להגיע למסגרות החינוכיות בשישי הקרוב, קיבלנו החלטה יחד עם משרד החינוך כי כל מוסדות החינוך המיוחד, כולל גני ילדים וחינוך מיוחד והמוקדים לחינוך מיוחד, כולם ילמדו מרחוק בבתים".

רם שפע: אני מניח שזה לא רשמי.

רם שפע: כך נראה בלגן.

צופית גולן: הערה קטנה לגבי השמרטפיות או איך שנקרא להם.

רם שפע: כך קוראים להן בחוק.

צופית גולן: זה על בסיס מקום פנוי.

צופית גולן: אתה לוקח את הילד שלך בבוקר ואתה לא סגור אם יש מקום.

צופית גולן: יש מעיטן סחר חליפין של כן יהיה לי מקום או לא יהיה לי מקום.

רם שפע: אני תכף אתייחס לזה.

רחל אברמזון: אם יורשה לי, אני רוצה להתייחס להודעה שקיבלה חברת הכנסת פרומן.

רחל אברמזון: ברמה העקרונית המערכת אמורה לעבוד.

רחל אברמזון: יש רשויות שהציפו בעיה מאוד מאוד קשה.

רחל אברמזון: פעם אחת מצמצמים את התחבורה וכנראה כבר הודיעו על זה.

רם שפע: לא הודיעו.

רחל אברמזון: מצמצמים את התחבורה באופן מאוד מאוד משמעותי ויהיו הרבה מאוד אנשים, צוותים, שלא יוכלו להגיע כי הם משתמשים בתחבורה הציבורית.

יוראי להב-הרצנו: אבל אין שום הודעה כזאת.

יוראי להב-הרצנו: על בסיס מה את אומרת את זה?

רם שפע: רחלי, עדיין אין הודעה כזאת.

צופית גולן: אולי היא יודעת משהו שאנחנו לא יודעים.

רם שפע: אין החלטה כזאת.

רחל אברמזון: אני לא מדברת על מה הוחלט.

רם שפע: את עובדת מדינה במשרד החינוך.

רם שפע: מה הכוונה?

רם שפע: אם לא הוחלט, אז אי אפשר להגיד את זה.

רחל אברמזון: החינוך המיוחד לא קיבל הודעה שמפסיקים לעבוד.

רחל אברמזון: על העניין הזה של צמצום התחבורה לא דיברו היום אלא התחילו לדבר על זה כבר לפני יומיים, וכן, ברשויות מסוימות כבר הודיע על כך שהתחבורה הציבורית תצומצם ועובדי ההוראה לא יוכלו להגיע למקומות העבודה שלהם.

יוראי להב-הרצנו: את מכירה את התופעה הזאת ואת מתרצת אותה?

רחל אברמזון: אם אנחנו רוצים לדבר, זה לא באופן גורף.

רחל אברמזון: קודם כל, מדובר על יום שישי הקרוב בלבד.

רחל אברמזון: אני ביררתי אחרי שקיבלתי את אותה הודעה.

רחל אברמזון: מדובר רק על יום שישי הקרוב.

רחל אברמזון: זה חד פעמי.

רם שפע: אבל אין לזה שום הצדקה.

רם שפע: אני מצטער, אנחנו צריכים לסיים.

רם שפע: אני חושב שהתשובה הנכונה מבחינתך היא שקיבלת את ההודעה הזאת וזה לא נראה לך תקין ותבדקי את זה.

רם שפע: ככל שאת יודעת, עדיין אין הודעה כזאת ואני לא מכיר רשות שיכולה להחליט שהיא מפסיקה את התחבורה הציבורית.

רם שפע: המדינה לא החליטה על כך.

יוראי להב-הרצנו: זאת עבריינות.

רם שפע: לפני שאנחנו מסתערים, צריך להגיד שאם רשות חוששת שאולי משהו ייסגר והיא מתכוננת, בעיניי זה גם דבר אחראי אבל היא לא צריכה לעשות את זה אלא רק להתכונן לזה.

יוראי להב-הרצנו: השירותים האלה הם לא וולנטריים.

יוראי להב-הרצנו: הם מכוח חוק חינוך חובה.

רחל אברמזון: אני מבטיחה שאנחנו נבדוק את זה.

רם שפע: רחלי, זה פשוט לא סביר שאת תגני בוועדה.

רחל אברמזון: זה לא עניין של להגן.

רחל אברמזון: אני מביאה ואני מציגה גם את המקום הזה של מה שאומרים.

רחל אברמזון: אני מביאה את זה בפניכם.

רחל אברמזון: יכולתי גם לא להתייחס ולהגיד שלא ראינו ולא שמענו.

רם שפע: את יכולה להתייחס ולומר שאת תבדקי.

רחל אברמזון: אני אהיה בקשר עם מחוז חיפה ועם הרשות המקומית.

רחל אברמזון: אני רק רוצה שתדעו שיש עם זה איזשהו קושי בעייתי.

רחל אברמזון: זה הכול.

רם שפע: אנחנו מסכימים אתך שיש קושי ולכן אני מבקש שתעזרי לנו לדאוג שדברים כאלה לא יקרו.

רחל אברמזון: אנחנו ננסה לעשות הכול.

רחל אברמזון: אני בטוחה ואני יודעת שהרשויות עושות הכול כדי להפעיל את המסגרות.

רם שפע: זה נכון.

רם שפע: על הרשויות אי אפשר להתלונן.

רם שפע: אני אומר משהו נורמטיבי שנראה לי שכולנו מסכימים עליו פה אחד.

רם שפע: כל החקיקה, התקנות וההתנהלות סביב נושא השמרטפיות, צריכה לעבור רפורמה מקיפה.

רם שפע: המדינה לא מספיק מוכנה למצבי חירום כאלה ביכולת שלה לתת מענה לילדים של עובדים חיוניים.

רם שפע: לא יכול להיות שעלו כאן

רם שפע: נציגי הממשלה והם לא יודעים לומר כמה עובדים חיוניים אמורים לקבל שירות מהמדינה בעת חירום, בין אם זאת מלחמה מהסוג שאנחנו חווים היום ובין אם זאת מלחמה מסוג אחר.

רם שפע: זה פשוט מצב שאי אפשר לקבל אותו.

רם שפע: אני לא מאשים אף אחד עכשיו כי זה כנראה משהו שכבר הולך אתנו הרבה מאוד שנים וצריך לרענן אותו.

רם שפע: נקודה שנייה והיא במקביל למה שאמרתי עכשיו.

רם שפע: אנחנו מאוד מעריכים את העבודה של כל מי שנמצא אתנו ב-זום עכשיו.

רם שפע: ברור לי שאתם מנסים בזמן קצר לתפעל מערכת מאוד מאוד מורכבת.

רם שפע: אני אומר את זה גם לנציגי הממשלה וגם לשלטון המקומי, לחברה האזרחית שיצא לי לפגוש כאן היום חבר'ה מתנועות נוער שהם בהתנדבות מטורפת מנסים למצוא אנשים בכל הארץ כדי שיעזרו בשמרטפיות.

רם שפע: בהקשר הזה, הערכה רבה מכולנו.

רם שפע: כמובן שאין לנו כל טענות אליכם בהקשר הזה.

רם שפע: זה לגבי הנושא שהעסיק אותנו במרבית הדיון וטוב שהתכנסנו רק כדי להבין את ממדי התופעה הזאת.

רם שפע: באשר לתקנות.

רם שפע: אני לוקח לעצמי את ההסבר המשפטי ואם אני טועה, יש כאן לפחות שתי נציגות שיתקנו אותי.

רם שפע: אנחנו לא נצביע עכשיו והמשמעות שלא נצביע היא שהתקנות ייכנסו לתוקף תוך 24 שעות, שזה ממש עכשיו מכיוון שהם נשלחו אלינו אתמול.

קריאה: זה פורסם לפני כמה דקות.

רם שפע: כן.

רם שפע: פורסם לפני כמה דקות.

רם שפע: התקנות בעצם נכנסו לתוקף.

רם שפע: תוקף התקנות האלה הוא עד ה-8 באוקטובר, שזה בעצם ארבעה ימים מהתאריך שחוזרים מחופשת סוכות כאשר בעצם גני הילדים יכולים לפתוח, ובתקווה גם ייפתחו, ב-12 בחודש.

רם שפע: לכן אנחנו חושבים שמבחינתנו זה מועד טוב ונכון כדי שאנחנו - אני מאמין שכמו שדחפנו לכך בשבועות האחרונים – נמשיך לדחוף לכך שלפחות הגנים והכיתות הנמוכות יחזרו בשלב הזה.

צופית גולן: כל היסודי.

רם שפע: כמו שאני אומר, בתקווה שגנים וכיתות נמוכות יחזרו ללמוד.

רם שפע: טוב לנו שזה יהיה מספיק ימים לפני סוף החופש ובהקשר הזה, אם זה ב-8 באוקטובר, זה אומר שהממשלה צריכה כבר ב-7 באוקטובר לחדש את התקנות, לשנות אותן, בניגוד לפעם הזאת ובתקווה שלא יהיה סגר בתקופה הזאת.

רם שפע: אסתי, את זה אני מבקש שתרשמי לעצמך – להביא לנו את התקנות לפי הסעיפים בדיוק כמו שביקשנו בפעם הקודמת, בשונה מהפעם הזאת שהיינו בתוך תהליך של החמרת הנהלים ואני מקווה שבעוד שבועיים נהיה בתהליך הפוך.

רם שפע: לכן יהיה גם הגיון רב לעמוד בבקשה שלנו לתת החרגה גילית ולאפשר לנו לפקח ולהחזיר את הגילים שאנחנו נחשוב שנכון להחזיר באותה תקופה.

רם שפע: במקביל, אסתי, היו כמה דברים קטנים שכדאי להתחיל להתניע כמו טופס הצהרה עצמית ועוד כל מיני דברים שאפשר לתקן על הדרך בלי שינוי התקנות.

רם שפע: אם יש למישהו להוסיף משהו, בבקשה.

רם שפע: אם לא, אני נועל את הישיבה.

רם שפע: תודה רבה לכל מי שהיה אתנו.

רם שפע: תודה רבה לכל מי שב-זום.

רם שפע: באמת, הערכה גדולה.

רם שפע: לילה טוב.