הוועדה המיוחדת להתמודדות עם סמים ואלכוהול, כנסת 23, פרוטוקול מספר 13, 2020-09-08 11:40

מיכל וונש: בוקר טוב.

מיכל וונש: אני פותחת את ישיבת הוועדה המיוחדת להתמודדות עם סמים ואלכוהול.

מיכל וונש: נמצאים כאן ההורים של טוהר זכרה לברכה, ויויאן ואבי, ואנחנו מאוד מודים להם על שהם כאן.

מיכל וונש: לפני שנתחיל את הדיון אני אומר שלא יכולתי להישאר אדישה אל מול הישנות של מקרה טרגי כל כך שקרה לעוד משפחה.

מיכל וונש: אנחנו מודים לכם על שבאתם להיות אתנו כאן כי הדיון הזה הוא כדי למקד את כל הגורמים שמשתתפים – והם כולם ב-זום – ולהבין מה קרה מאז המקרה הטרגי של טוהר, מתוך כוונה ללמוד ולהפיק לקחים כדי לעשות את כל מה שאנחנו יכולים למנוע הישנות המקרים האלה.

מיכל וונש: לא בא בחשבון שאנחנו ניתן לדברים לעבור ונמשיך בסדר היום שלנו כאשר פתאום אנחנו שומעים על עוד טרגדיה נוראית והתיאור הוא כמעט אותו תיאור, מקרה של כמה שעות ברכב כשממתינים לעזרה.

מיכל וונש: תודה שבאתם.

מיכל וונש: אנחנו נתחיל את הדיון עם סרטון קצר לטובת כל מי שנמצא אתנו ב-זום.

מיכל וונש: (הקרנת סרטון).

מיכל וונש: אנחנו בדרך כלל מתחילים בסרטון כדי למקד אותנו בנסיבות למרות שהיום אנחנו לא צריכים תזכורת.

מיכל וונש: אני אומר שאנחנו גם מתמקדים בנושא הזה בתקופה של משבר קורונה וכבר אמרתי בכמה הקשרים בוועדה הזאת שלצד המשבר הכלכלי והמשבר הבריאותי שהחברה הישראלית חווה, בני הנוער משקפים לנו גם משבר חברתי נפשי של החברה הישראלית.

מיכל וונש: אני אומר שבהקשר הזה של מסיבות הטבע, אנחנו צריכים לתת את הדעת גם על האתגרים אל מול משבר הקורונה בכל מה שקשור בכך.

מיכל וונש: זאת אומרת, ההגבלה של מספר האנשים שיכולים להיות במקום, הדרישות השונות שכל הגורמים שנמצאים אתנו ב-זום מודעים להם היטב כאשר הן הופכות את התקופה הזאת מבחינתנו למועדת יותר לפורענות ואת האחריות שלנו לגבוהה יותר.

מיכל וונש: זה לא שיש קורונה ולכן נדחה את הטיפול בכל שאר הדברים אלא יש קורונה וזאת סיטואציה שאנחנו נחיה אתה לתקופה שכרגע לא ניתנת לצפייה מראש.

מיכל וונש: אנחנו צריכים להעלות למודעות את כל ההשלכות של התקופה הזאת, לרבות מה קורה אצל בני הנוער אל מול או בצל אתגרי הקורונה, לרבות המגבלות הרבות כאשר המגבלות האלה גורמות לוואקום - אין דבר כזה ואקום – להיפתח ומסיבות הטבע הן בהחלט אחד מהוואקומים האלה.

מיכל וונש: אחרי מקרה טרגי נוסף של אריאל צפריר זכרו לברכה שהתמוטט ממש לפני מספר ימים ונפטר, אנחנו חייבים לתת על כך את הדעת.

מיכל וונש: אי אפשר לעבור לסדר היום.

מיכל וונש: אנחנו חייבים לדעת מה קרה מאז המוות הטרגי של טוהר דוד זכרה לברכה, והוריה נמצאים כאן אתנו.

מיכל וונש: אנחנו רוצים לדעת מכל הגורמים – אחרי שנשמע את הוריה של טוהר – מה נעשה מאז המקרה הטרגי וגם מה נעשה כיום להיערכות בנסיבות המשתנות מעבר לדברים שאנחנו כבר מחויבים להם לאור לקחי העבר ואני מקווה שנשמע מכם שאכן הופקו.

מיכל וונש: שוב תודה ויויאן ואבי על שאתם אתנו.

מיכל וונש: אם תוכלו לספר לנו במיקוד הזה של הדיון של הוועדה.

מיכל וונש: מאוד חשוב לנו גם לשמוע מכם, מהפרספקטיבה שלכם, את הלקחים שהופקו, מה הם הדברים החשובים ביותר שאתם יודעים שצריכים היו לקרות מאז המקרה שלכם וגם כל דבר אחר שתרצו לשתף את הוועדה.

ויויאן דוד: אני עם תואר שני בחינוך, מאבחנת דידקטית ומורה להוראה מתקנת.

ויויאן דוד: כל חיי אני עובדת בחינוך ילדים, משפיעה על החינוך כמה שרק אפשר.

ויויאן דוד: עזבתי את עבודתי ואני מקדישה את כל חיי מאז הטרגדיה להפצת הערכים שאני חושבת שיתרמו להפנמה, להבנה ולתודעה של עזרה לזולת, הבנת האחר, אמפתיה, חוסר אדישות וזה בעיקר מה שהרג את טוהר וכרגע אני רואה גם באותו אופן סיסטמתי גם את אריאל.

ויויאן דוד: אילו החברה הייתה שמה לב, נוקטת עמדה, יוצאת מהאדישות ושמה לב לאחר, אני מאמינה שהדברים היו נראים אחרת.

ויויאן דוד: אנחנו רואים שזה חוזר שוב.

ויויאן דוד: באותו רגע ששמעתי את זה, הרגשתי שאני כאילו עומדת לקרוע שוב את הבגדים שלי, זה חזר אלי שוב כאילו אני צריכה לשבת שוב שבעה.

ויויאן דוד: אני מוכנה לקחת יוזמה בכל מה שרק יגידו לי רק על מנת שדבר כזה לא יקרה.

ויויאן דוד: צריך להבין שדבר כזה קורה, זה לא רק שטוהר נעלמה מכאן ואיננה, והיא רק התחילה, היא הייתה צריכה להיות קצינה, ואותו הדבר גם אריאל, אלה ילדים מבית טוב, זה למעשה יכול לקרות לכל בית וזה מה שכואב.

ויויאן דוד: ילד הולך ולא חוזר.

ויויאן דוד: כלומר, צריך ללמד איזה שהם ערכים מסוימים או התמודדות מסוימת מה עושים במקרה שקורה מקרה כזה.

ויויאן דוד: אני הולכת להרצאות אבל במשבצת הקטנה שלי.

ויויאן דוד: אני חושבת שצריך לעשות עוד דברים כי עובדה שעדיין זה קורה במסיבה מוסדרת וגם במסיבות לא מוסדרות.

ויויאן דוד: המסיבות האלה למעשה לרוב נעשות במחתרת, הן קורות מתוך הנאה כאשר ילדים רוצים ליהנות, להתפרק, אלה נערים בעיקר, ילדים.

ויויאן דוד: המסיבות האלה, לפי מה שאנחנו הבנו, ורכשנו ידע במהלך התקופה הקצרה הזאת, משתתפים בהן ילדים אפילו מגיל 14 שנותנים להם כרטיסים.

ויויאן דוד: התקשר אימא אחת ואמרה שהילד שלה נמצא שם והיא הלכה לשם.

ויויאן דוד: אלה ילדים קטנים, ילדים מגיל 14 ועד חיילים שמשתתפים שם ולכן כאשר קורה מקרה כזה הם לא רוצים להיחשף ולא רוצים להתמודד כי הם יודעים שהם יכולים להיענש.

ויויאן דוד: הם לא רוצים לשים את הראש שלהם במקום הזה.

ויויאן דוד: עניין המסיבות לפי דעתי צריך לעבור הסדרה.

ויויאן דוד: צריך להיות במקומות האלה טפטפות מים, הצללה, מקום שיהיו הורים כמוני שרוצים לעזור אם קורה משהו, רכב שיכול לסייע ועוד גורמים שאתם בוודאי יודעים טוב ממני.

ויויאן דוד: המסיבות האלה נערכות במסווה ועוברות מפה לאוזן.

ויויאן דוד: זה קורה בפייסבוק על ידי יח"צנים אבל צריך להבין שאותם יחצ"נים שמייחצנים את זה מאוד מאוד יפה, בכיף ובפלייר מאוד מרהיב ומרשים וססגוני, צריך להבין שמאחורי אותם אנשים עומדים אנשים שהם עבריינים וגם סוחרי סמים והם אלה שיושבים מאחורי כל הדבר הזה.

ויויאן דוד: אותם ילדים לא יודעים את זה.

ויויאן דוד: הם מכירים רק את היחצ"ן או את מוכר הכרטיסים.

ויויאן דוד: נכנסים למסיבות האלה בכרטיס אחד ולא חוזרים ולא חוזרים כי לא רוצים להוציא את אותם נערים שמתמוטטים.

ויויאן דוד: אם נכנס מד"א לתמונה, נכנסת משטרה לתמונה, ואם נכנסת משטרה לתמונה, מפסיקים להם את המסיבה, ואם מפסיקים להם את המסיבה, נפסק להם התזרים.

ויויאן דוד: לכן הם לא מפנים.

ויויאן דוד: יש את כל העניין הזה של ההרתעה.

ויויאן דוד: עד היום ההרתעה של אנשים שעושים מסיבות טבע, זה רק רישיון עסק לא תקין.

ויויאן דוד: הם מואשמים רק בגלל שאין להם רישיון עסק.

ויויאן דוד: זה לא שמוכרים סברס בכביש, אלה ילדים שמתים שם.

ויויאן דוד: אני חושבת שצריך לעשות איזושהי הפרדה בין רישיון העסק לבין משהו קצת יותר חמור מבחינת ענישה ומבחינת אכיפה.

ויויאן דוד: שהסנקציה תהיה קצת יותר ריאלית כי אם היו מקבלים ענישה, אולי אריאל לא היה מת.

מיכל וונש: אנחנו נשמע מכל הגורמים שנמצאים אתנו תשובות לכל השאלות החשובות שאת מעלה.

מיכל וונש: אבי, רצית להוסיף משהו?

אברהם דוד: היא אמרה את רוב הדברים.

אברהם דוד: אני אחדד כמה נקודות.

אברהם דוד: אני עובד בתעשייה האווירית קרוב ל-20 שנים.

אברהם דוד: תואר שני במחשבים, תעשייה וניהול, בעבר הייתי קצין בחיל האוויר.

אברהם דוד: הנחלנו לטוהר ערכים מאוד גבוהים.

אברהם דוד: מה שאפיין את טוהר, זה כמו השם שלה, ערכים טהורים, ערכים של נתינה.

אברהם דוד: אני אתן לכם ממש על קצה המזלג.

אברהם דוד: אח שלה - היום הוא בן 19 - וביום הולדת שלו היא אמרה לו שמעבר לזה שאתה ילד מדהים וכולי, גם אם מישהו יפגע בך במכוון, יש לך לב טהור, אל תחזיר לו כי אתה פוגם בטוהר שלך.

אברהם דוד: היה חבר שלה בתיכון שהיה חסר ביטחון והיה לו קשה להתחיל עם בנות, והיא עשתה פרויקט ואמרה לו ששנתיים אני יושבת עליך ואני לא עוזבת אותך עד שלא תהיה לך חברה.

אברהם דוד: נתנה לכל אחד את הערך המוסף שלו.

אברהם דוד: המורה שלה, המחנך בכיתה י"ב, היא הייתה חניכה שלו, הוא לא הרגיש טוב והיא הלכה באופן קבוע לבית החולים לבקר אותו ובהספד הוא אמר לה שכמורה שלה בתיכון, היא לימדה אותו מה אלה ערכים ומה זה להיות בן אדם.

אברהם דוד: יש לנו עוד הרבה סיפורים וכל אחד מכיוון אחר.

ויויאן דוד: זה כואב שטוהר, עם כל אהבת החינם, זה עצוב.

אברהם דוד: כל הערכים שהיו לה, היא לא זכתה לקבל באותה מסיבה.

אברהם דוד: אני רוצה להתייחס לעוולה מאוד גדולה שנעשתה לנו.

אברהם דוד: באחד הדיונים בבית המשפט דוקטור מאיה פורמן מהנתיחה אמרה שהיא בדקה - עשתה לה נתיחה – ועשתה דגימות בכבד, בלבלב, בשערות ואמרה שאין סמים ואלכוהול.

אברהם דוד: למכת חום יש את אותם סימפטומים של לקיחת סמים.

אברהם דוד: מי סופג את כל העוולה בתקשורת?

אברהם דוד: אנחנו.

אברהם דוד: אנחנו יודעים את האמת ועם עובדות אי אפשר להתווכח.

אברהם דוד: מי סופג את כל הכאב ואת העיוות הזה?

אברהם דוד: אנחנו אבל אנחנו לא באנו מהמקום הזה.

אברהם דוד: זה הכאב הפרטי שלנו.

אברהם דוד: כששמענו על אריאל, זה החזיר אותנו אחורה.

ויויאן דוד: זה לא משנה.

ויויאן דוד: ילד שמת, זה לא משנה ממה הוא מת.

ויויאן דוד: ילדה שנאנסה באילת, זה לא משנה שהיא שתתה אלכוהול.

ויויאן דוד: לא צריכים לאנוס אותה שוב.

ויויאן דוד: זה לא משנה אם לוקחים סמים או לא לוקחים סמים.

מיכל וונש: אני מודה לכם על שאתם נותנים פנים למקרה.

מיכל וונש: הרבה פעמים אנחנו קוראים ואנחנו קוראים על טוהר ויכולים לקרוא את כל מה שמספרים עליה, אבל זה שאתם כאן מתייצבים ומציגים את עצמכם, אני חושבת שמה שאני אומרת בכל מקום מאז נכנסתי לראשות הוועדה הזאת, אלה הילדים של כולנו.

מיכל וונש: הרבה פעמים יש נטייה לחשוב שלי זה לא יקרה וכך זה הטבע האנושי.

אברהם דוד: משפחה נורמטיבית לחלוטין.

אברהם דוד: זה יכול לגעת בכל משפחה.

מיכל וונש: נכון.

מיכל וונש: אני חושבת שזה מאוד חשוב שמתוך המקום הזה אנחנו נעלה את זה למודעות.

מיכל וונש: לא מדובר בילדים של מישהו אחר אלא מדובר בילדים של כל אחד ואחת מאתנו.

מיכל וונש: אני רוצה לומר לכם עד כמה חשוב שאתם כאן ועד כמה ברור לי, מעצם זה שאתם כאן, קודם כל איך חינכתם את טוהר כיוון שהאחריות האישית והחברתית שאתם לוקחים מתוך הטרגדיה הזאת וכל מה שאנחנו צריכים ללמוד, אני מסתכלת עליכם ואני אומרת שבתוך הבית הזה אתם ההשראה שלנו.

מיכל וונש: יש מי שלוקח אחריות אישית בצורה הזאת ולוקח את האחריות האישית הזאת גם למקומות של לקחת אחריות חברתית כלפי הקולקטיב.

מיכל וונש: אני רוצה לדבר על משהו שבכלל ובמיוחד בתקופה הזאת בה אנחנו נמצאים, בתקופת הקורונה ובכלל, זה הנושא של הערבות ההדדית בו נגעת.

מיכל וונש: הנושא הזה של הערבות ההדדית היא הבסיס שעל בסיסה הוקמה מדינת ישראל, היא הבסיס שעל בסיבה היא חייבת להמשיך להתקיים כיוון שבסוף לא יגן עלינו כחברה שום דבר אחר – לא כיפת ברזל, לא קירות הגנה – אלא הערבות ההדדית.

מיכל וונש: אני חושבת שעל זה אנחנו גם נתמקד בדיון היום כדי להבין מכל הגורמים שנמצאים כאן היכן בתוך האתגרים – ואנחנו מבינים שיש כאן אתגר כי כל המטרה של המסיבות האלה היא להיות במקום נסתר, שלא ידעו עליהן, שלא רוחשי טוב ייכנסו בתווך ובעצם ינגישו אותן לילדים של כולנו – ולכן האחריות החברתית שלנו רק גדלה כתוצאה מהאתגרים הללו.

מיכל וונש: האחריות של יושבי בית זה בכנסת לפקח על כל מי שנמצאים אתנו ב-זום על מנת לוודא שגם הלקחים שהופקו ממסיבות טבע בעבר, הנושא של הערבות ההדדית הוא הקו המנחה כאן.

מיכל וונש: אנחנו אולי צריכים להיות מודעים לכך שאנחנו לא בהכרח יכולים למנוע אבל חייבים להעלות למודעות, גם של בני הנוער עצמם.

מיכל וונש: יש כאן איזשהו רצף מחינוך ועד מניעה וכמובן עד טיפול.

מיכל וונש: הגורמים שנמצאים כאן הם מכל הרצף הזה, כל אחד מתמקד בנושא שלו אבל אנחנו רוצים לדבר על הרצף הזה.

מיכל וונש: לפי מיטב הבנתנו בכל שנה יש כ-300,000 מבלים במסיבות טבע.

מיכל וונש: זאת אומרת, זאת לא איזושהי תופעה קטנה וזניחה.

מיכל וונש: כתוב לי במסמך שגיל המשתתפים הוא מ-16 עד 60 אבל אני אומר שתווך הגילים הזה – ואני חושבת שהוא מתחיל מוקדם יותר, ואני מניחה שזה מגיל 14 כפי שאמרתם – אנחנו רואים בסיורים של הוועדה ילדים בגילים יותר צעירים וככל שהגילים צעירים יותר, האחריות שלנו גדלה, האחריות של מי שנמצאים ב-זום גדלה, האחריות שלנו כהורים גדלה וגדלה האחריות שלנו כחברה כיוון שאין להם סיכוי.

מיכל וונש: כשאני רואה את מנעד הגילים האלה, עד גיל 60, אני אומרת שיש כאן איזשהו פתח לדברים שאנחנו יודעים שהם לא טובים כיוון שהילדים שלנו נמצאים במערכות חינוך בגילים שהם נכונים להם ובבתים במערכות שהן נכונות להם, אבל כאן יש מערב פרוע.

מיכל וונש: גילים שמנעד כל כך גדול נמצא בהם, אנחנו יודעים שהוא עוד יותר מועד לפורענות וזה מגדיל את האחריות שלנו.

מיכל וונש: אני מבינה שיש שימוש בסמים ובאלכוהול, ושוב, הוועדה הזאת מתמקדת בהתמכרויות ובין היתר לא במלחמה בזה ולא בהפסקת שימוש אלא בלקיחת אחריות ברגע שאנחנו יודעים שהתופעה קיימת.

מיכל וונש: אנחנו יודעים שזה קיים והשאלה היא מה אנחנו עושים עם זה.

מיכל וונש: לא לומר שנילחם בזה כדי שזה לא יקרה.

מיכל וונש: יכול להיות שנצליח למנוע בחלק מהמקרים, וכאן נכנס הנושא החינוכי, אבל יש לנו מחויבות להתמודד גם עם מצבים שאנחנו יודעים שממשיכים להתקיים גם בסטיסטיקות וגם במספר המשתתפים וגם אני מבינה שיש את האפשרות שהמסיבות האלה תהפוכנה לחוקיות.

מיכל וונש: אני אומר שבעידן הקורונה, בכלל בשנת 2020, נרשמו במערכת שמונה מסיבות טבע ברישיון.

מיכל וונש: זה לא מעיד על המספר של מסיבות הטבע שהתקיימו, בשום פנים ואופן לא, אלא הפוך.

מיכל וונש: אנחנו יודעים שבין השנים 2018 עד 2020 נרשמו 48 מסיבות ברישיון וזה רק אלה שאנחנו יודעים עליהן כי הן ברישיון.

מיכל וונש: אני מזכירה את זה לא כיוון שאנחנו לא יכולים לתת את הדעת גם על מה שקורה במסיבות ללא רישיון אלא כיוון שבטח שהאחריות היא מוגברת על מה שקורה ברישיון.

מיכל וונש: כפי שאמרנו, זה נושא שחוצה את כלל המגזרים במדינת ישראל ללא הבדלי דת, גזע, מין וגיל ולמרות שהנושא נדון בעבר ולכאורה אמורות להיות מסקנות שייושמו ממקרה טרגי למשנהו, עדיין יש פערים וכל הגורמים שנמצאים כאן ב-זום, אני מבקשת לתת את הדעת על מה קרה עד היום, מה הולך לקרות קדימה ומה הן הכוונות גם בתקופת הקורונה כאשר אנחנו יודעים שמספר הרישיונות רק הולכים ופוחתים ומי שפונה לקבל רישיון, מספרו ילך ויפחת עוד יותר כיוון שמספר המשתתפים במסיבות האלה כבר לא יכול להיות ולא יקבלו רישיון.

מיכל וונש: מה שהיה לנו כאפשרות לרישוי וכך למצוא את הדרך לפקח, האפשרות הזאת לא קיימת.

מיכל וונש: שוב תודה לויויאן ואבי.

מיכל וונש: אני מבקשת מרונן בשארי, ראש אגף מבצעים במד"א, להתמקד ולהתייחס לנושא גם מהניסיון שלכם וגם מהידיעה של מה שקורה היום בשטח, היום, עכשיו בעידן הקורונה, אבל גם מה קרה מבחינת

מיכל וונש: כם מאז הפקנו לקחים לפני שנתיים ועד היום.

רונן בשארי: מבחינתנו בסופו של דבר מד"א הוא גורם מגיב.

רונן בשארי: ככל שיש מסיבת טבע שעוברת רישוי ומגיעה למשטרת ישראל, יש את שיתוף הפעולה בין משטרת ישראל למד"א כאשר מד"א קובע על פי התקנות את סדרי האבטחה הרפואית הנדרשת.

רונן בשארי: זה בהתאם לכללים ונהלים מובנים וידועים שמאושרים על ידי משרד הבריאות.

רונן בשארי: זה שלב ראשון אותו אנחנו קובעים.

רונן בשארי: לא בהכרח המארגן מחויב שמד"א יאבטח את האירוע.

רונן בשארי: ככל שמד"א מאבטח את האירוע, אין בעיה ויש רצף בין הקביעה לבין הסד"כ הנדרש ובהתאם לסדרי האבטחה.

רונן בשארי: הבעיות מתחילות כאשר חברות פרטיות מאבטחות ואז קצין המשטרה או מפקד האירוע של משטרת ישראל חייב לוודא שמה שמד"א קבע, באמת יש לו יישום.

רונן בשארי: לחלק מהחברות הפרטיות לא בהכרח יש להן גיבוי של אמבולנסים ככל שיש נפגעים בהם אפשר לפנות משטח האירוע ואז יש שני מצבים.

רונן בשארי: פעם אחת שהם מפנים לחבירה לרכב מד"א, לרכב הצלה של מד"א, שכמובן הזמינות שלו היא על פי המצאי באותו רגע נתון.

רונן בשארי: הדבר הפחות טוב זה שמחכים עם הנפגעים במסיבה עצמה עד שרכב מד"א יגיע ויפנה את הנפגע.

מיכל וונש: מה צריך לקרות כדי שכן יהיו מחויבים שיהיה במקום דווקא מד"א ולא חברות פרטיות?

מיכל וונש: מי אפשר את הדבר הזה?

רונן בשארי: כאן צריך לפנות למשרד הבריאות.

רונן בשארי: נכון לרגע זה אין חובה לקחת את מד"א אלא אם כן יש שתי אופציות:

רונן בשארי: מפקד המשטרה מחייב את האמרגן או שהאמרגן מספיק אחראי ומבין את האחריות שלו לגבי האירוע ובסופו של דבר לוקח את הארגון הלאומי שזאת ההתמחות שלו וזאת ההתמקצעות שלו בנושא הזה.

מיכל וונש: אני רואה שהקו של רונן נפל.

מיכל וונש: הקשר ניתק.

מיכל וונש: הייתי רוצה לשמוע את משרד הבריאות אם הם על הקו.

מיכל וונש: את דוקטור פאולה רושקה.

מיכל וונש: השאלה המתבקשת היא מה קורה בתווך הזה.

ד"ר פאולה רושקה: אני צריכה לברר מי בתוך המשרד אחראי לדבר הזה וזאת לא אני.

ד"ר פאולה רושקה: אני אקח על עצמי לבדוק מי כן אחראי לזה.

ד"ר פאולה רושקה: יכול להיות שזאת מירי כהן שקשורה לקשר בין משרד הבריאות ומד"א.

ד"ר פאולה רושקה: אני אבדוק זאת.

מיכל וונש: אני מאוד מבקשת כיוון שאם אנחנו מזהים כאן איזשהו משהו שאני לא מבינה מי מאפשר לחברות פרטיות להיות במקום – אם אלה מסיבות ברישיון - ולמה אנחנו לא אוכפים את זה שמד"א חייב להיות שם.

מיכל וונש: האם יש נושאים נוספים שאת מזהה מתוך ההכרות שלך בנושא, גם מניסיון העבר וגם ממה שחייב לקרות כיום?

ד"ר פאולה רושקה: לפני שנה, יחד עם חיליק מגנוס, ארגנו יום עיון כדי להעלות את המודעות של אנשי צוות, אנשים שמטפלים בהיקף התופעה וגם בסיכונים שיש בתופעה של מסיבות טבע.

ד"ר פאולה רושקה: גם ועדת הכנסת בקדנציה הקודמת ביקשה להקים ועדה יחד עם הרשות למלחמה בסמים והמשטרה כדי לדון כיצד אנחנו יכולים לקדם את הנושא.

מיכל וונש: נכון.

מיכל וונש: את כבר מקדימה אותי כיוון שרציתי לשאול את כולכם מה קרה עם הוועדה הזאת.

ד"ר פאולה רושקה: הוועדה לא הוקמה וזה מאוד חבל.

ד"ר פאולה רושקה: אני בקשר גם עם על"ם, עם רועי מעל"ם, ואנחנו רצינו לקדם את הנושא הזה של מזעור נזק במובן הזה שכאשר יש מסיבות יש ערכות שמאפשרות לבדוק את החומרים כך שאנשים בעצמם יכולים לבדוק איזה חומר הם הולכים לקחת כדי שלפחות נדע מראש איזה סיכונים יש, האם החומר בעייתי ביותר וכולי.

ד"ר פאולה רושקה: הדבר הזה גם היה צריך להיות בדיון של הוועדה הזאת ומאחר שהיא לא הוקמה, לא קידמנו את הנושא.

ד"ר פאולה רושקה: היו הרבה מאוד התנגדויות לנושא הזה, כאילו אנחנו מעודדים לקיחת סמים וחומרים.

ד"ר פאולה רושקה: מצד שני אנחנו דואגים לכך שלא יקרו מקרים טרגיים כפי שקרו.

ד"ר פאולה רושקה: הנושא של מים זה נושא מאוד חשוב בכל המסיבות.

ד"ר פאולה רושקה: בכל המסיבות בחוץ לארץ יש חובה שיהיו במקום מים בשפע.

ד"ר פאולה רושקה: זה נושא שלא תמיד קורה כאן וזה מאוד מדאיג.

מיכל וונש: היכן הייתה אמורה לקום הוועדה הבין-משרדית שלא קמה?

ד"ר פאולה רושקה: דרך הרשות.

מיכל וונש: אני מבקשת כבר היום להוציא בבקשה מכתב כדי להבין איך לא קמה הוועדה הזאת.

מיכל וונש: אני אבקש מטלי להגיב בנושא הזה.

מיכל וונש: היא נמצאת אתנו על הקו.

מיכל וונש: אני רוצה להבין מדוע לא קמה הוועדה והאם יש כוונה להקים אותה ואני מקווה שאכן היא קיימת ומיידית.

ד"ר פאולה רושקה: אני חושבת שזה יהיה מאוד חשוב להעלות את המודעות של הצעירים שהולכים למסיבות, אולי דרך משהו במדיה, משהו שיהיה מאוד נגיש להם ואומר מה לעשות כאשר חבר שלהם לא מרגיש טוב במקום, למנוע שהוא יחכה ברכב עד שמישהו יגיע, ואולי צריך להוריד מהם את הפחד שהם ייענשו אם ידווחו על כך.

מיכל וונש: אני רוצה להוסיף על מה שאת אומרת.

מיכל וונש: שמעתי כאן מויויאן שהצורה שההזמנה למסיבה עוברת היא בפייסבוק ובכל מיני רשתות חברתיות שזה בסדר, אבל לצד ההזמנות הללו והרשתות החברתיות שמפרסמות את המסיבות, הן יכולות בקלות גם לפרסם בדיוק את המידע הזה האומר מה קורה כאשר.

מיכל וונש: אני מדברת על זה בהקשרים רבים כמו מהי האחריות שלנו כרגולטור לדרוש מהרשתות החברתיות, מהפלטפורמות הדיגיטליות שמאפשרות העברת מידע, ואנחנו בעד חופש הביטוי אבל יש גם מחויבות רגולטורית שיכולה להנגיש את המידע הקריטי - כמו שהיא מנגישה את ההזמנה למסיבה – שהמגיעים למסיבה גם יקבלו אותו.

מיכל וונש: על זה ניתן את הדעת בוועדה הזאת.

מיכל וונש: תודה על כך.

מיכל וונש: תודה פאולה.

מיכל וונש: אני מבקשת לשמוע את טלי יוגב, כיוון שהעלינו את הנושא של הוועדה, שתאמר לנו מה קרה לוועדה הבין-משרדית שלא קמה.

טלי יוגב: שלום לכולם.

טלי יוגב: אני מאוד שמחה על הכינוס.

טלי יוגב: אני כן יכולה להגיד מה שפאולה כבר אמרה, שהייתה התנגדות די גורפת לעניין של הקמת הוועדה , אם בגלל הנושא של הרגולציה, שלא היה ברור איך תהיה הרגולציה ואיזה גוף ממשלתי ייקח על עצמו את הרגולציה, כולל עניינים משפטיים ותוסיפו לכך את הכניסה לתוך מערכת בחירות חדשה וכל מה שנלווה לזה.

טלי יוגב: אני כן יכולה להגיד שאנחנו עכשיו כחלק מהמשרד לחיזוק וקידום קהילתי כבר אמרנו - וגם נפגשנו עם העמיתים שלנו במשרד הבריאות, גם עם המשטרה שהיא שותפה, גם עם עמותת על"ם – שאנחנו לוקחים על עצמנו לקדם את זה.

טלי יוגב: אני חייבת לומר שבחודש האחרון המזכירה שלנו מנסה, עוד לפני האירוע הטרגי האחרון, לקדם פגישה כזו ואני מאוד מקווה שבשבוע-שבועיים הקרובים היא תקרה.

מיכל וונש: הוועדה מבקשת לדעת בתוך שבוע שנקבעה פגישה ראשונה.

מיכל וונש: אני מבקשת מכל הגורמים הרלוונטיים שיפנו את זמנם כיוון שאנחנו במקרה חרום אחרי מקרה חרום ואין לנו את הפריבילגיה לא לקבוע את הפגישה הזאת.

מיכל וונש: תודה על הנכונות להקים את הוועדה שחייבת לקום.

מיכל וונש: לפי מה שאני מבינה אנחנו כבר ב-דיליי של כשנתיים.

טלי יוגב: בואי נגיד שזה קורה.

טלי יוגב: זה ממש עניין של ימים ואנחנו נדווח לוועדה.

מיכל וונש: אנחנו מבקשים את הדיווח הזה.

מיכל וונש: אני מבקשת בתוך שבוע לקבל מועד.

מיכל וונש: כמובן שלאחר קיום הדיון הראשון של הוועדה גם לדעת מה הם הצעדים האופרטיביים ומה כל אחד מהגורמים לקח על עצמו בעקבות קיום הוועדה הזאת.

מיכל וונש: תודה רבה.

מיכל וונש: תודה טלי.

מיכל וונש: אם יש דבר נוסף שאת רוצה להוסיף, בבקשה.

טלי יוגב: אני אשמח אם אחר כך תתנו לאורית שפירו את זכות הדיבור כדי שהיא תדבר על הנושא של מסיבות דווקא בתוך הערים שיש לזה איזשהו דמיון אבל גם שוני.

מיכל וונש: בסדר.

מיכל וונש: אם יש לזה גם דמיון וגם שוני, אני מציעה שגם הם יהיו חלק מהוועדה הבין-משרדית שתוקם כיוון שאני מניחה שאת רוב הדברים ניתן יהיה להחיל לכאן ולכאן.

מיכל וונש: זה במקום שנקים ועדה נפרדת למסיבות שבתוך הערים ולאלה שבטבע.

מיכל וונש: נמצא ב-זום המשרד לביטחון פנים, רב-פקד בועז ליבנה וטל בסון.

רפ"ק בועז ליבנה: אנחנו לא המשרד לביטחון פנים.

רפ"ק בועז ליבנה: אנחנו ממשטרת ישראל.

מיכל וונש: אני מאוד אשמח לשמוע מכם באופן ממוקד גם מה קרה מאז המסקנות שהיו או לא היו.

מיכל וונש: אני אפילו לא יודעת מה הן המסקנות כיוון שאני לא הצלחתי להשיג אותן.

מיכל וונש: אני יודעת שאנחנו לא יכולים לדבר על המקרה שקרה עכשיו ומבינה את זה, אבל אני חושבת שיש לנו את החובה ללמוד לכל הפחות את מה שהיה בעבר כדי למנוע את מקרי העתיד.

מיכל וונש: אני מאוד אשמח לשמוע בפרספקטיבה שלכם מה קרה עד כה, מה נדרש שיקרה עד כה וכמובן שכאשר הוועדה הבין-משרדית האת תקום - גם שם יהיה המקום לקדם את הנושאים בצורה פרקטית.

רפ"ק בועז ליבנה: אני וטל, שנינו ממדור רישוי, חטיבת האבטחה והרישוי שעוסקים בנושא של רישוי עסקים וגם רישוי של מסיבות, גם מסיבות של אירועים תחת כיפת השמים וגם מסיבות שהן מסיבות טבע.

מיכל וונש: רק לוודא.

מיכל וונש: אתם בעצם יכולים לומר לנו רק לגבי המסיבות שמקבלות את הרישיון.

רפ"ק בועז ליבנה: נכון.

רפ"ק בועז ליבנה: זה הנתון שקיבלת, ה-48 מסיבות שהיו מ-2018 עד 2020 ובשנת 2020 היו שמונה מסיבות באישור, עד שנכנסה תקופת הקורונה ומאז כנראה שלא היו אירועים המוניים.

מיכל וונש: היו ולא ידענו עליהם, כך אני הייתי טוענת.

רפ"ק בועז ליבנה: לא היו ברישיון.

רפ"ק בועז ליבנה: מבחינתנו, אנחנו בפריט A77 שזה פריט של אירועים תחת כיפת השמים, הוספנו דרישות נוספות.

רפ"ק בועז ליבנה: ברגע שמגיע מפיק ואנחנו יודעים שזו מסיבת טבע, אנחנו מוסיפים תנאים נוספים כדי שהמסיבה הזאת תהיה ללא תקלות ונוכל לשמור על שלום הציבור.

רפ"ק בועז ליבנה: בדרך כלל התנאים מעט יותר מחמירים.

רפ"ק בועז ליבנה: אנחנו יודעים שהמסיבות האלה הן מסיבות בעייתיות.

רפ"ק בועז ליבנה: בנוסף הוצאנו גם נוהל פנימי, נוהל משטרתי למחוזות, איך לפעול בנושא של אירועים תחת כיפת השמים ובמסיבות טבע, איזושהי מערכת פנימית שלנו שנקראת שירת הסירנה כאשר כל מסיבת טבע רשומה בפנים.

רפ"ק בועז ליבנה: יש לנו מידעים פנימיים דרך בקרי הרישוי שאם יש מפיק שנמצא באזור הצפון ולא אושרה לו מסיבה והוא רוצה להגיע לאזור הדרום, אנחנו מדברים אחד עם השני, מחוז אחד מדבר עם המחוז השני ומיידע אותו שיש איזשהו מפיק שרוצה לפתוח בדרום.

מיכל וונש: אתם יודעים לומר לי מה העונש למי שמקיים מסיבה כזאת, מפיק שמקיים מסיבה כזאת, ללא רישיון?

טל בסון: אנחנו מדברים רק על עבירה של ניהול עסק ללא רישיון.

מיכל וונש: זהו?

מיכל וונש: זה ניהול עסק ללא רישיון?

מיכל וונש: זה מה שזה נחשב?

טל בסון: רגע.

טל בסון: אני אמקד את זה לכמה דברים.

טל בסון: אני אתחיל ואומר היכן אנחנו נמצאים מאז ועד היום ואני אגיע לשלב של היכן אנחנו נמצאים מבחינת ענישה.

טל בסון: אני אתחיל מההתחלה.

טל בסון: מאז הוועדה האחרונה, אנחנו עשינו כברת דרך באשר להסדרת כל נושא הטיפול במסיבות טבע.

טל בסון: בנינו נוהל שנקרא נוהל מסיבות טבע שנותן מענה וממש תורה ושיטת עבודה מוסדרת ומפורטת איך אנחנו עובדים.

טל בסון: כאשר מדובר באירועים שנדרשים לרישיון על פי חוק, שאלה אירועים שהם מעל 500 אנשים, מה קורה במקרה כזה, או אם מה קורה כאשר מדובר באירועים שהם מתחת ל-500 אנשים, וגם מה שיטת הפעולה ודרך הפעולה כאשר אנחנו נתקלים במסיבות לא חוקיות.

טל בסון: כל המטרה היא כדי למקד את האכיפה וכדי להגיע לאכיפה מרבית וכאשר אנחנו מגיעים מן הסתם למסיבות לא חוקיות, לעשות איסוף ראיות מרבי כדי להגיע לענישה.

טל בסון: בהיבטים שלנו, כדי לאתר מסיבות מהסוג הזה, מה שמגיע לפתחנו בהיבט של בקשות רישיון, אנחנו מוסדרים ומרושתים.

טל בסון: על מנת לאתר אירועים שפועלים ללא רישיון – במיוחד עכשיו בתקופת הקורונה שכמו שאת רואה, מתחילת השנה רק שמונה מסיבות ברישיון נפתחו כי החל מחודש מארס אי אפשר היה חוקית לקיים מסיבות באופן הזה – אנחנו עושים פעילות מודיעינית.

טל בסון: אנחנו ניגשים למאגרי מודיעין, בין אם הם גלויים ובין אם הם סמויים ובדרך הזאת אנחנו מנסים להתחקות ולהגיע אחר מארגנים כאלו ואחרים ולמנוע מסיבות מהסוג הזה.

טל בסון: אני יכולה לומר לך שבמהלך השנתיים האחרונות אנחנו מנענו לא מעט מסיבות גדולות, המוניות, וגם מסיבות קטנות וזאת רק באמצעות מידע מודיעיני ובאמצעות המידע הזה אנחנו יודעים.

מיכל וונש: זאת אומרת, אתם עוקבים אחרי ההזמנות שהם מפיצים בכל מיני דרכים?

טל בסון: כן.

טל בסון: גם במידע הגלוי, גם במידע הסמוי.

טל בסון: להרבה מאוד מסיבות כאלה, יש מערך שלם מאחוריהם שמשלים אותן.

טל בסון: אנחנו מגיעים גם דרך הטלגרס, גם שם אנחנו מצליחים להגיע לשיח הזה ואנחנו ממקדים מודיעין גם אחרי מידע ספציפי שמגיע וגם באופן יזום, כאשר אנחנו רואים במדיה החיצונית, מעבר למדיה הסמויה, ומשם בעצם אנחנו מתחילים להתחקות אחר האנשים האלה.

מיכל וונש: זאת שיטת עבודה או זה רנדומלי?

מיכל וונש: יש תוכנית עבודה מוסדרת שאומרת כיצד עוקבים, אחרי מי עוקבים ואיך מגיעים למידע הזה או שזה רנדומלי?

טל בסון: לא.

טל בסון: אני אומרת שבאזורים לפי תחנות נמצאים בקרי הרישוי ואלו הם מומחי התוכן בתחום ובטריטוריה שלהם.

טל בסון: כאשר הם מאתרים פרסומים מהסוג הזה או כאשר אנחנו יודעים שיש מפיק שעומד לעשות אירוע כזה או אחר, במיוחד לפני חגים – לדוגמה, ראש השנה, לדוגמה בשבוע הבא – כבר עכשיו איתרנו במחוז דרום ברמת המודיעין מפיק שתכנן או מתכנן לקיים שתי מסיבות וכבר הגשנו צו למניעת פעולות כדי למנוע את האירועים האלה.

מיכל וונש: מה קורה למפיק כזה שעומד לקיים מסיבה ללא רישיון?

טל בסון: אם אנחנו מזהים את זה ברמה המודיעינית, אנחנו עושים אחת משתיים ולפעמים את שתיהן, זה תלוי בעוצמת המידע שיש לנו.

טל בסון: במידה שהמידע הוא מידע דל והוא לא מידע מודיעיני שאני יכולה לבסס עליו הליך משפטי, אנחנו דבר ראשון יוצרים אתו קשר מזמינים אותו לשיחת אזהרה בתחנה.

טל בסון: כאשר יש לנו מידע מודיעיני מוצק ואנחנו מצליחים להגיע למידע ממשי שמראה על סימנים שבאמת הולכת להתקיים מסיבה לא ברישיון, מסיבת טבע, אנחנו מגישים לבית המשפט צו לסעד מיידי במעמד צד אחד, זה נקרא צו למניעת פעולות.

טל בסון: בדרך כלל נקבע דיון תוך יום, יומיים, שלושה ושם אנחנו מציגים לבית המשפט את המידע המודיעיני ומבקשים מבית המשפט להוציא צו שמונע מהאדם הזה לקיים את המסיבה.

מיכל וונש: אם כן, המקסימום שאנחנו מצליחים לעשות זה למנוע את המסיבה.

מיכל וונש: אנחנו לא משיתים לא קנס ולא עונש.

מיכל וונש: אין שום אלמנט עונשי.

טל בסון: זה הסעד שהחוק מקנה לנו.

מיכל וונש: ברור.

מיכל וונש: אני רק מנסה לברר היכן זה עומד.

טל בסון: אם הוא עדיין לא קיים את האירוע אלא רק עומד לקיים אותו, הכלי שיש לי הוא להגיש צו למניעת פעולות.

מיכל וונש: אבל יש לנו כלים.

מיכל וונש: אם מישהו מנסה לשדל לדבר עבירה, יש לנו כלים נוספים עונשיים בהיבטים אחרים שאנחנו יודעים לתת להם עונש.

טל בסון: בחוק העונשין בכפוף לעבירות פליליות אחרות.

טל בסון: ההיבט כאן הוא ספציפית של ניהול עסק שללא רישיון, מסיבת טבע לצורך העניין.

מיכל וונש: אני מזהה שזה נכנס לתוך הסעיף הזה של ניהול עסק ללא רישיון וזה לא מייצג את האמת לאמיתה.

מיכל וונש: זה לא ניהול עסק ללא רישיון, עסק תמים וחביב, אלא זה ניהול עסק ללא רישיון שיכול לגרום גם למוות ולעבירות פליליות אחרות.

טל בסון: נכון אבל נכון להיום כך המחוקק התייחס לזה.

טל בסון: אין סעיף בחוק.

מיכל וונש: אני המחוקק ולכן אני מנסה לברר.

טל בסון: נכון.

טל בסון: אין סעיף חוק שמתייחס לכוונה ובצדה יש עבירה עונשית.

טל בסון: אני רוצה לומר שמעבר לנוהל שמסדיר, לא רק שהוא מסדיר אלא שהוא מקשה ומקשיח את הדרישות ממפיקים במסיבות וגם במסיבות רישיון.

טל בסון: אני מזכירה שבמסיבות קיים גם מה שראינו בתחילת הדיון בסרטון שהוקרן כאן.

טל בסון: זאת אומרת, זה לא מן הנמנע שהרישיון או היעדר רישיון יכולים לגרום בסופו של דבר למוות.

טל בסון: בסרטון בו צפינו הייתה מסיבה עם רישיון ולצערנו קרו שם שני מקרי מוות בגלל שימוש יתר בסמים.

טל בסון: כל הדרישות שלנו באות ממקום של שמירה על שלום הציבור.

טל בסון: אנחנו בנינו את הדרישות, מה אני דורשת ממפיק, מה אני דורשת ממארגן, בין אם זו מסיבה שמחייבת רישיון ובין אם זו מסיבה שלא מחייבת רישיון, ואני דורשת ממנו אלמנטים מהותיים שהם חלק מהפקת לקחים ומאירועים קודמים של מה היה חסר.

טל בסון: זה אומר לחייב אותם בעמדות מים, בהסעות אוטובוסים, לא לאפשר לאנשים האלה להגיע ברכב פרטי ולצאת אתו אלא אמצעות הסעות.

טל בסון: בדרישות שלי אני מחייבת את המפיק להעמיד אוטובוסים מכספו כדי שהוא ידאג לאנשים באופן שהם באים והולכים בגלל אופי השהות שלהם במקום.

מיכל וונש: בדרישות את מחייבת אותו לאמבולנס של מד"א?

טל בסון: אני אמקד.

טל בסון: כאשר מגיע אלי מבקש לעשות מסיבה, כשהוא פותח בקשה ברשות, אני נותנת אישור.

טל בסון: כדי שאני אתן אישור משטרה, יש צ'ק ליסט שהוא צריך לעמוד בה.

מיכל וונש: אני מבינה.

מיכל וונש: אני שואלת עם מד"א חייב להיות בצ'ק ליסט.

טל בסון: חייב להיות גורם הצלה.

מיכל וונש: שאלתי אם מד"א חייב להיות או יכול להיות גם גורם פרטי.

רפ"ק בועז ליבנה: יכול להיות גם גורם פרטי.

רפ"ק בועז ליבנה: יש כאן את חופש העיסוק ומי שקובע איזו חברה יכולה להיות תחת כיפת השמים, זה משרד הבריאות.

רפ"ק בועז ליבנה: אני אומר שבחוק הבטיחות במקומות ציבוריים, באחת התקנות נאמר שכל מפיק שעושה אירוע תחת כיפת השמים צריך לגשת למד"א ומד"א נותן לו סרגל האומר מה בדיוק צריך, כמה אמבולנסים וכמה חובשים.

רפ"ק בועז ליבנה: לאחר מכן המפיק של האירוע יכול לקחת את מד"א או יכול לקחת חברה פרטית אחרת שמורשית על ידי משרד הבריאות.

רפ"ק בועז ליבנה: אנחנו כמשטרה לא יכולים לומר למפיק איזו חברה לקחת.

טל בסון: אני אמשיך לסבר את האוזן בדרישות.

טל בסון: בדרישות שלנו אנחנו מגבילים את משך המסיבה כי הרבה פעמים אורך המסיבה מחמיר את המצב הבריאותי של האנשים.

טל בסון: איסור הכנסת נוזלים.

טל בסון: גישה ישירה להיקף הזמנת הקהל, זאת אומרת, אנחנו מבקשים גישה ישירה לצורך ניהול הקהל, לראות מי הקהל שמגיע, מה הגיל שלו, מה מספר הקהל בכל זמן רלוונטי.

טל בסון: כך שהשליטה שלנו באירוע היא שליטה מלאה.

מיכל וונש: אני מבינה מכם שהנושא של מסיבות ברישיון, פחות או יותר יש לו איזשהו מתווה מסדיר או מוסדר יותר.

מיכל וונש: אני חושבת שהאתגר שלנו הוא כמובן כלפי המסיבות שהן ללא רישיון ושם יש אתגר מאוד מאוד קשה.

מיכל וונש: כמובן שברור לי גם למה הוא אתגר עבורכם.

מיכל וונש: אתם הרי לא אמורים לדעת היכן המסיבה ולכן איך תמצאו אותה?

מיכל וונש: שם אני חושבת שצריך לתת את הדעת בצורה הרבה יותר מקיפה, בעיקר לאור תקופת הקורונה כיוון שאין סיכוי שיהיו כאן מסיבות ברישיון.

מיכל וונש: אף אחד לא יכול לקבל את הרישיון הזה בתקופה הזאת ואנחנו חייבים לתת על כך את הדעת.

מיכל וונש: תודה רבה.

מיכל וונש: נמצא אתנו חיליק מגנוס, יושב ראש החברה לאיתור, חילוץ והצלה.

מיכל וונש: עד שהוא יעלה ל-זום נעבור לקרן רוט איטח ממשרד החינוך.

מיכל וונש: אני חושבת שאנחנו מדברים כאן על כל הרצף הטיפולי והמסקנה של הדיון הזה חייבת להיות שחייב לקום הצוות הבין-משרדי ממנו התחלנו.

מיכל וונש: הוא חייב.

מיכל וונש: אני אשמח לשמוע מה משרד החינוך עושה כבר היום.

קרן רוט איטח: אני אשמח להתייחס.

קרן רוט איטח: כמו שציינה פאולה שותפתי אני חושבת שהוועדה הבין-משרדית תוכל באמת להתמקד ולמקד את השיח במסיבות.

קרן רוט איטח: כרגע העבודה שלנו, כמו שאני מציינת בהרבה הזדמנויות ודיונים בוועדה, היא עבודה חינוכית-מניעתית והסברתית שמתייחסת לתרבות הפנאי של בני הנוער ומדברת על מה משמעות השתייה, מה משמעות שימוש בחומרים ובצד זה מה התפקיד של בני נוער כשומרי סף ומה התפקיד שלהם במתן סיוע לחבר שנקלע למצוקה מכל מיני סיבות בזמן של בילוי חברתי.

קרן רוט איטח: אלה הנושאים שאנחנו מדגישים, במיוחד בתיכוניים, בחטיבה העליונה, סביב תרבות הפנאי של בני הנוער כאשר זאת יכולה להיות מסיבת טבע, מסיבה בעיר, כל מפגש חברתי שיכול להיות גם בפארק.

קרן רוט איטח: שוב, מה תרבות הפנאי ומה הערכים שמנחים אותנו להתמודדות כאשר אנחנו רואים חבר שנקלע למצב של מצוקה.

מיכל וונש: ואנחנו נותנים להם את הכלים ואת המידע שמה שהם שותים זה לא בהכרח מים ומה יש בחומרים הללו?

מיכל וונש: מה הסכנות ומה הסכנות כשיש גם מזג אוויר מסוים בזמן המסיבות הללו שנמשכות עד אור הבוקר?

מיכל וונש: אנחנו משתמשים בכל הידע שיש לנו כתוצאה מהמסיבות הללו כדי להנגיש להם את זה?

קרן רוט איטח: אנחנו משתמשים במידע ואנחנו כמובן תמיד יכולים גם לדייק ולהרחיב את המידע שאנחנו נותנים לבני הנוער.

קרן רוט איטח: יחד עם זאת אני חייבת לציין שהרבה פעמים המידע הוא לא תמיד זה שמשפיע על ההתנהגות של בני הנוער.

קרן רוט איטח: הרבה פעמים אנחנו צריכים לעסוק בצד מתן המידע, לעבוד אתם שוב על כישורים נוספים של השפעה חברתית, של פנייה לעזרה כאשר הסיפור של הפנייה לעזרה כאן הוא דרמטי.

מיכל וונש: אני רוצה להתמקד במה שקורה לפני כן.

מיכל וונש: האם אנחנו מנגישים להם את כל המידע?

מיכל וונש: אני חושבת שיש פער מאוד גדול ואנחנו יכולים לנסות למנוע ואנחנו יכולים אחר כך גם להגיע לטיפול ומה לעשות כאשר קורה משהו, אבל אם הם לא יודעים למה הם נכנסים, למצב אליו הם נכנסים – ואני לא יודעת אם הם יודעים - ני שואלת את השאלה האם הם יודעים או שאנחנו מטאטאים את זה מתחת לשטיח כי יש את הסטיגמה ורק ילדים לא טובים הולכים לשם, דבר שהוא לא נכון כי כל הילדים הולכים לשם.

מיכל וונש: אני רוצה להבין עד כמה אנחנו מנגישים.

מיכל וונש: זאת אומרת, מקרים טרגיים כפי שקורים, הם אמורים להיות הדברים שמנגישים לבני הנוער האלה.

מיכל וונש: בעיניי לדעת בדיוק את הפרטים של מי שתה מה, מה הוא חשב שהוא שותה, ואולי הוא הרים בקבוק מים ובתוך המים היה משהו שלא היה מים.

מיכל וונש: האם מנגישים להם את כל העובדות הללו?

קרן רוט איטח: בהחלט מנגישים את המידע לפיו אסור לשתות במקומות לא פתוחים ולשים לב משקה שהם שותים.

קרן רוט איטח: בהחלט מנגישים מידע אבל אני שוב אומרת שהמידע הוא לא מספיק.

קרן רוט איטח: בנוסף לכך, בעינינו הדבר שהוא גם מאוד משמעותי זה הסיפור של ההורים.

קרן רוט איטח: לכן גם בעבודה שלנו – ואני רואה כאן את רויטל שמר, נציגת ההורים – בעבודה שאנחנו עושים, אנחנו פונים גם לקהל ההורים על מנת שיהיה מודע להשפעה של השימוש בחומרים ושייצר שיח עם הילדים לקראת יציאה למסיבות או לכל פעילות פנאי אחרת.

קרן רוט איטח: אני אומרת שהסיפור של המידע הוא דרמטי, הוא חשוב ואנחנו מנגישים מידע ובצד זה עובדים גם על כישורים שהם לא פחות חשובים כמו כישורים של אחריות, אחריות חברתית, פנייה לעזרה, השפעה חברתית.

מיכל וונש: הרי ברור לנו, לכולנו, לכל מי שנמצא על הקו, שאנחנו לא יכולים לתת לעצמנו את הטפיחה על השכם ולומר שאנחנו מצליחים.

קרן רוט איטח: ממש לא.

מיכל וונש: לכן אנחנו מעלים את השאלות האלה.

מיכל וונש: אני חושבת שהצוות הבין-משרדי חייב לתת את הדעת על מה הם המקומות בהם אנחנו נכשלים.

מיכל וונש: כל מקרה טרגי כזה אומר שנכשלנו במשהו.

מיכל וונש: אני לא אומרת שאנחנו יכולים למנוע הכול.

מיכל וונש: אני עוד לא יודעת את כל פרטי המקרה האחרון, אבל שעות ברכב בתנאים שהם כנראה מסכני חיים, זה אומר שנכשלנו בהנגשת המידע לכל הסובבים ובטח לבן אדם עצמו שכבר לא יכול לעשות עם זה כלום.

קרן רוט איטח: אני לגמרי מסכימה אתך ואני גם אמרתי שוועדה בין-מקצועית תעזור לנו לדייק את הדברים ולראות מה אפשר עוד לעשות ובהחלט יש לנו עוד הרבה מה לעשות.

מיכל וונש: לגמרי.

מיכל וונש: תודה.

מיכל וונש: נמצאת אתנו אורית שפירו?

מיכל וונש: בבקשה.

אורית שפירו: שלום לכם.

אורית שפירו: אני רוצה להבדיל בין מסיבה אזורית שהיא לא מתקיימת בשטח השיפוט של הישוב והמשתתפים לא כולם מהישוב עצמו, לבין מסיבה ברמה היישובית שעל פי רוב המשתתפים הם בני נוער וצעירים מתוך הישוב והיא מתקיימת או בשטח הפתוח אבל גם צריך לזכור שגם לופטים זה אזור בו יכולה להתקיים מסיבה, וכאן באמת ניתן להפעיל את רישוי העסקים, כאשר העבודה בתוך הרמה היישובית, העבודה הקהילתית, היא קריטית והיא משמעותית.

אורית שפירו: אני אתן דוגמה ממועצה אזורית שהיה ידוע – והרבה פעמים אלה דברים ידועים, שאנשים בתוך הישוב, גם ראש העיר, גם העובדים והצוותים מכירים את העובדות – ששמיניסטים מקיימים מסיבות לאורך כיתה י"ב ולמסיבות האלה הם מזמינים תלמידים מכיתה י' עד י"ב ובמסיבות האלה יש די.

אורית שפירו: ג'י ואלכוהול, והגיעו משם תמונות של שימוש בסמים לא פעם, ותלונות על תקיפה מינית.

אורית שפירו: אחרי מספר פעמים שהמסיבות האלה התפוצצו כי המשטרה נכנסה, המנהלת היישובית שלנו – יש לנו כ-250 מנהלים יישוביים – כינסה תהליך קהילתי ועל זה אני רוצה לשים את הדגש, חינוכי-מניעתי, והיה ברור שיש כאן מקום לשיח של כל השותפים בתוכו ולקחת אחריות.

אורית שפירו: לישיבה הזאת הוזמנו נציגי הנוער, הנהגת ההורים היישובית, השיטור הקהילתי בשיתוף תנועות הנוער ועוד והם נפגשו מספר פעמים.

אורית שפירו: חלק מהפעמים כולם ביחד, חלק מהפעמים רק קבוצת ההורים או רק קבוצת הנוער והיה צריך שם לדבר מה ההסכמות לגבי המשך המסיבות והיה ברור שכך אי אפשר להמשיך.

אורית שפירו: ההורים עמדו על דעתם ועמדו על מספר דברים.

אורית שפירו: ראשית, המסיבות חייבות להיות ברישיון.

אורית שפירו: לא יהיה שם בכלל אלכוהול שזה משהו שלא בא בחשבון ושזה יהיה במקום שיש שם קליטה.

אורית שפירו: עוד לא דיברנו על זה, אבל חלק מהמסיבות מתקיימות במקום בו אין קליטה סלולרית ואם יש בעיה, אף אחד לא יודע על כך.

אורית שפירו: בני הנוער שוב ושוב חזרו לתוך הדיונים ואמרו שהם מבקשים משהו אחד, המסיבה תהיה בטבע.

אורית שפירו: הם דיברו על כך שהם רוצים להרגיש את החול.

אורית שפירו: אחרי מספר דיונים הם הבינו את המשמעות של החשיבות שלא יהיה שם אלכוהול והם הסכימו לוותר על זה.

אורית שפירו: בסוף הפתרון המוסכם במועצה היה שיהיו מסיבות, יהיה שומר שבודק שלתוך המסיבה לא נכנסים עם אלכוהול – זה מזעור נזקים כי בהחלט יכול להיות שלפני כן מישהו שותה – וההגעה למסיבה והיציאה ממנה על ידי הסעות במימון המועצה.

אורית שפירו: יש כאן מקום של עבודה קהילתית מאוד מאוד משמעותית.

אורית שפירו: בנוסף, בהתייחס לשאלות ששאלת עוד לפני כן, עבודה קבועה עם הורים לאורך השנה שמדברת על פיקוח, על השלכה ועל הדרכה ואיך מנהלים שיח עם בני הנוער ולשאול מה הם מצפים שיהיה במסיבה, היכן הם רואים את עצמם בעבודה מול התנגדויות.

אורית שפירו: מה שקרן אמרה זה מאוד מאוד משמעותי.

אורית שפירו: העבודה על כישורי חיים, על פיתוח החוסן לומר לא, זה לא מתאים לי והיכולת לומר למי צריך להתקשר.

אורית שפירו: היה לי מאוד חשוב לתת לכם דוגמה של מה שקורה בתוך הישובים וזאת לא חייבת להיות רק מסיבה בשטח אלא זה יכול להיות בלופטים כאשר באחד המקומות שאנחנו ידענו שיש לופטים שערב אחרי ערב משכירים את הנכס לבני הנוער.

מיכל וונש: את הדבר הזה אני צריכה להבין מרישוי עסקים.

אורית שפירו: עירבנו שם את רישוי העסקים שיבואו וישאלו אותם האם יש להם רישיון להפעלת העסק ולמכירת אלכוהול.

מיכל וונש: את הדבר הזה חייבים להבין מרישוי עסקים.

מיכל וונש: אני חושבת שעכשיו, דווקא בתקופת הקורונה, אני מניחה שלרישוי עסקים יש תפקיד עוד יותר גדול כיוון שאני מניחה שבני הנוער מחפשים מפלטים שהם יותר קטנים וכאלה שפחות בקלות מוצאים אותם.

מיכל וונש: לרישוי עסקים יש כאן תפקיד מאוד מאוד חשוב.

מיכל וונש: אני עוד לא רוצה להגיע למסקנות הדיון הזה למרות שפחות או יותר יש לי אותן בראש.

מיכל וונש: נמצא אתנו חיליק מגנוס?

חיליק מגנוס: כן.

חיליק מגנוס: שלום לכם.

חיליק מגנוס: שמעתי הרבה דברי טעם.

חיליק מגנוס: הבנתם לבד שאנחנו נוגעים בהמון שטחים בו זמנית והסיבה לכך היא כי אנחנו בעצם עוסקים בתרבות, בנושא תרבותי, ולכן חסר לי כאן משרד התרבות אבל זה שולי.

חיליק מגנוס: אנחנו עוסקים בעניין תרבותי.

חיליק מגנוס: המסיבות האלה קיימות והן חלק מהתרבות בה אנחנו מתקיימים.

חיליק מגנוס: אנחנו צריכים לדאוג שהנזקים שאנחנו עלולים לספוג מאותן התרחשויות תרבותיות יהיו מינימליים ואנחנו צריכים למזער את הנזקים ולשאוף לאפס נזקים.

חיליק מגנוס: הנזקים הם בתחומים מרובים.

חיליק מגנוס: האחד זה כמובן הקטלנות והסיכון הרב שיש בקיום מסיבות הטבע האלה ושנית, הדברים הנלווים כמו הסמים, האלכוהול ושאר מיני סממנים תרבותיים שהיינו רוצים להביע לפחות את דעתנו על הנושא הזה.

חיליק מגנוס: הדרכים לכך אנחנו נממש לא באיסורים הולכים וגוברים כי אנחנו נביא לסיכון הולך וגדל.

חיליק מגנוס: אנחנו צריכים לאשר את קיומן של המסיבות האלה, לדאוג לכללים, לחוקים ולתקנות כאלה שהמסיבות האלה יהיו עשויות כדין וכחוק, בצורה הראויה והנכונה, שייגרם סיכון מינימלי ושכל משתתף יהיה מסוגל גם לדעת מה הם הסיכונים, המארגנים יצטרכו לדאוג שכל משתתף יקבל הנחיות לעזרה ראשונה כמו שנותנים לכל חייל או לכל נהג.

חיליק מגנוס: צריך לתת הנחיות עזרה ראשונה גם למשתתף במסיבות כדי שידע מתי צריך להתערב, מתי שוברים את הכלים ומתי פועלים, איך פועלים ומה הם מוקדי הסיוע.

חיליק מגנוס: אני חושב שהנושא המרכזי הוא הבאת הנושא הזה לשיח ציבורי פתוח על בסיס מידע אמיתי מה שימזער לנו את הנזקים.

חיליק מגנוס: עשינו את זה בעבר וצריך לעשות זאת גם עתה.

חיליק מגנוס: לצערי באופן אישי, הרשות שהייתה קיימת התמוגגה ונעלמה והיום היא גוף שלמעשה אין לו סמכויות אלא הוא אגף באיזשהו משרד ממשלתי ואני מקווה שיהיה לו תוקף כדי שיוכל לעשות.

חיליק מגנוס: אני הייתי אומר שהגיע הזמן לחדש, לאור הניסיון המר שלנו, את התוקף של הרשות הזאת ולתת לה ביד את היכולות החוקיות ואת ריכוז המודיעין, גם של הידע וגם של היכולות, כדי להוות חוד חנית בניסיון שלנו להשפיע באופן תרבותי ולדאוג לשלומם של כל צאצאינו.

חיליק מגנוס: זה מה שאני חושב בעניין הזה.

חיליק מגנוס: אני לא חושב שאיסורים, חרמות ופשיטות של משטרה הם פתרון.

מיכל וונש: אני לא יכולה להסכים אתך יותר.

מיכל וונש: אני חושבת שאנחנו מובילים בדיוק לדבר ההפוך.

מיכל וונש: כפי שאמרתי, אין דבר כזה ואקום, לא בטבע ולא בשום מקום אחר ואנחנו בעצם במו ידינו גורמים בכך שאנחנו מתעלמים מהתופעה ולא מסדירים אותה, מאפשרים לה לפרוח.

חיליק מגנוס: התופעה הזאת היא חלק מחיינו ואנחנו צריכים לטפל בה כמו שאנחנו מטפלים בתאונות דרכים.

חיליק מגנוס: אנחנו לא מפסיקים את התנועה על הכביש אלא אנחנו עושים את המאמץ המרבי למזער את התאונות.

חיליק מגנוס: גם כאן אנחנו צריכים לעשות את המאמץ המרבי המשותף והמשולב.

חיליק מגנוס: יש ברשות הזאת מנכ"ל מצוין, דני שחר, תמנו אותו, תבטלו את הביטול של החוק שביצע אדון ארדן ברוב טעות, מתוך כוונה טובה אבל בטעות, כי אנחנו לא יכולים להרשות לעצמנו שלא תהיה רשות עצמאית שיכולה לפעול, שתרכז ידע ויכולות ותוביל את המהלכים האלה מבחינה תרבותית, ציבורית ובטיחותית.

מיכל וונש: ובאופן הוליסטי.

חיליק מגנוס: אני קורא להשתית מחדש את החוק הזה של הרשות הלאומית לטיפול בנגע הסמים ואלכוהול.

מיכל וונש: תודה רבה.

מיכל וונש: אתה בעצם כבר עשית את סיכום הדיון עבורי.

מיכל וונש: אני מעריכה את זה.

מיכל וונש: אני חושבת שזה בהחלט עולה כמעט בכל דיון שאני מקיימת בראשות הוועדה הזאת.

מיכל וונש: לא בכדי בחרנו בנושא של ההתמכרויות ודרכן להסתכל על הדבר הזה כי נושא ההתמכרויות בעצם מחייב אותנו להסתכל למציאות כפי שאמרתי ולהתמודד אתה.

מיכל וונש: לא להתעלם ממנה ולא להכחיש אותה.

מיכל וונש: אני מאוד מודה לך על העלאת הנושאים הללו בצורה כל כך ברורה.

מיכל וונש: נמצא אתנו רועי מעמותת על"ם?

רועי חומרי: כן.

רועי חומרי: תודה על הכינוס של הדיון.

רועי חומרי: אני אשתדל להוסיף על מה שאמרו קודמיי שעם רובם אני מסכים.

רועי חומרי: ברשותכם, אני אשמח להוסיף.

רועי חומרי: כמו שאת רואה גברתי, יש כאן הסכמה יחסית רחבה בין המון גורמים ששותפים לרצון לסייע למציאות הזאת להשתנות ולהשתפר.

רועי חומרי: הייתי מוציא את המילה מסיבה ופשוט מכניס את זה בתרבות פנאי של צריכה של חומרים משני תודעה וההשלכות שלה כי זה באמת קורה במגוון רחב של מסיבות.

רועי חומרי: זה עלה עכשיו בקונטקסט של מסיבת טבע אבל העידו גם אחרים שזה קורה בתוך הקהילה וזה קורה גם במועדונים סגורים ובהמון סיטואציות אחרות.

רועי חומרי: בנוסף הייתי רוצה להרחיב את היריעה לגבי הנזקים.

רועי חומרי: דיברו כאן הרבה על מד"א ועל פינוי.

רועי חומרי: הנזקים הפוטנציאליים הם רבים והם מורכבים ולצערי רובם שקוף ורובם לא נמדד ולא מדווח בגלל כל מיני חסמים מובנים גם של בושה וגם היעדר גורמי מקצוע ייעודיים שיטפלו בזה.

רועי חומרי: הכוונה שלי היא הפרעות נפשיות ורגשיות שמתפתחות בעקבות שימוש בחומרים משני תודעה כמו דיכאון מתפתח של מחלות נפש.

רועי חומרי: הדברים האלה כמעט ולא נספרים ואני לא יודע אם יש איזשהו עיסוק במחלקת בריאות הנפש במשרד הבריאות או בכל מקום אחר.

מיכל וונש: אני יודעת לומר לך שלצערי הרב אין.

רועי חומרי: יש לזה השלכות נלוות.

רועי חומרי: אני אומר שלא כל המשברים שמתרחשים הם אותם משברים באותן עוצמות.

רועי חומרי: יש משברים שאפשר לטפל בהם עוד במהלך ההתרחשות שלהם ויש כאלה שאפשר למנוע בעזרת חינוך ויש כאלה שאפשר למנוע בעזרת סעדים אחרים.

רועי חומרי: נמצאים כאן לא מעט אנשים, נקרא לזה בגדול מהמגזר השלישי אבל אנשים מתוך ארגונים שצמחו, אנשים פרטיים שצמחו מתוך הקהילה של אנשים שמבלים במסיבות הטבע וזה רק מעיד על הרצון של הקהילה הזאת באופן ספציפי לדאוג לעצמה ולטפל בעצמה, אבל עם כל הרצון הטוב שיש לטפל באנשים בתוך המסיבות, שם זה המוקד לתפוס המון פעמים את האירוע כשהוא עוד קטן בכל מה שקשור לתמיכה באנשים שחווים משבר פסיכודלי או משבר בעקבות שימוש בחומרים פסיכודליים, גם שם נדרש סוג של מיסוד והגדרה ושפה משותפת ולהגיד מי יכול להעניק סיוע ומי לא.

רועי חומרי: אני רוצה לציין אירוע אחר שקרה ממש לאחרונה, האונס במלון הים האדום.

מיכל וונש: אתה מוזמן לדיון של מחר בבוקר.

רועי חומרי: אני מגיע.

רועי חומרי: הגשנו בקשה להגיע.

רועי חומרי: אחד האנשים השתמש בתואר שלו כחובש.

רועי חומרי: לכאורה.

רועי חומרי: הוא לא היה חובש אבל הוא הציג את עצמו כחובש.

רועי חומרי: כאשר אנחנו מעניקים סיוע בזמן מסיבה לאדם שחווה משבר בעקבות שימוש בחומרים משני תודעה, אנחנו מעניקים סיוע לאדם שהוא חסר ישע.

רועי חומרי: אם הדבר הזה לא ימוסד ולא יוסדר, מי יכול להעניק סיוע לאדם שהוא חסר ישע, וגברתי, חלקם הם במצבים של חוסר שליטה מוחלט בגוף, בנפש, בתודעה, ולכן צריכה להיות גם שם הגדרה מה ניתן וצריך לעשות.

רועי חומרי: על ידי תפירת מעטפת שנוגעת למה שהזכירה קרן ממשרד החינוך כבר משלבים מוקדמים ואיך אפשר להעניק סיוע וחיזוק סולידריות, הגדרה של איזה מענה רפואי צריך להיות, מה צריכות להיות הדרישות של עסק כזה שמתקיים, עסק של מסיבה של תרבות פנאי, ועל ידי הגדרת איזה סיוע אפשר לתת, על ידי הנכחה של גורמי טיפול בקהילה שיכולים לסייע לאדם שחווה משבר בעקבות שימוש בחומרים פסיכודליים, אחר כך בקהילה להוריד את חסם הבושה, אנחנו נוכל ליצור כאן מעטפת, וכמו שחיליק אמר, האם להעלים את זה – אני לא יודע, אבל לצמצם את כמות הנזקים שנגרמים בעקבות הדבר הזה גם במסיבות עצמן וגם אחריהן, זה משהו שהוא אפשרי וראוי שייעשה, ראוי שיתייחסו אליו ולא צריך שימות עוד בן אדם כדי שנתעורר כאן ונבין שישראל יכולה לתת מעטפת סיוע.

מיכל וונש: לגמרי.

מיכל וונש: אנחנו נוגעים בכל הנושאים שהזכרת לרבות התחלואה הכפולה והרבה פעמים עצם העובדה שהמילה התמכרות עדיין לא זכתה לתוארה כמחלה במדינת ישראל, מובילה לבעיה מאוד מאוד קשה גם בנושאים הללו.

רועי חומרי: אבל גברתי, סליחה שאני מתפרץ, זאת לא התמכרות.

מיכל וונש: אני יודעת שזאת לא התמכרות.

מיכל וונש: אני ממש יודעת.

מיכל וונש: רק לקחת אותי למקום של התחלואה הכפולה שנגרמת כתוצאה ואז דווקא הרבה מאוד מהמקרים מובילים גם להתמכרות ולא משנה כבר למה.

מיכל וונש: אלה היו המחשבות שלי שלקחת אותי אליהן וזה לא היה רלוונטי באמת לנושא הזה.

מיכל וונש: אני כן רוצה לומר שמהדברים שאתה אומר אני חושבת שחשוב מאוד שאנחנו נבין שאם לא יהיה כאן איזשהו רצף של כלל הגורמים שעובדים ביחד בצורה נכונה, וחיליק דיבר על כך, אם לא תהיה בסופו של דבר רשות שתתכלל את כל האירוע הזה, גם תאסוף נתונים, גם תדע לחלוק נתונים וגם להוות את המקום שאליו כל הגורמים מזינים את הנתונים שלהם ולמדים מהנתונים שלהם כיוון כיום אין מאגר כזה.

מיכל וונש: אתה התייחסת לכך באחת ההתייחסויות שלך.

מיכל וונש: אין כזה מאגר שבעצם משלב בין כל הגורמים שנמצאים אתנו ב-זום וגם אלה שאינם כאן ובאמת מסדיר את הנושא של תרבות הפנאי באופן כללי.

מיכל וונש: אני אומר עוד יותר, שגם תקופת הקורונה וגם אנחנו עומדים בפני תהליך של שינוי מעמד משפטי – מדברים על כך – בנושאים נוספים של לגליזציה של חומרים מסוימים וגם בהקשר הזה אנחנו חייבים לקחת בחשבון שהרבה מאוד פעמים השאלה היא כיצד ולא האם.

מיכל וונש: אם אנחנו לא נעשה את זה בצורה האחראית ביותר כפי שעולים כאן הנושאים, גם שם אנחנו פשוט נגרום להרבה מאוד נזק.

מיכל וונש: נמצא אתנו שגיב ריבי שהוא בעלים ומפיק ואני אשמח לשמוע מהפרספקטיבה שלך.

מיכל וונש: תאמר מה דרוש, מה חסר לכם, מה צריך לקרות כדי שכל אירוע כזה יהיה - בהנחה שאנחנו יודעים לבקש או לדרוש שיהיו רישיונות – ומה צריך לקרות כדי שלכם יהיה את מרב הכלים כדי להבטיח שמקרים כאלה לא יקרו.

מיכל וונש: אנחנו לא יכולים להבטיח שמקרים כאלה אף פעם לא יקרו אבל יש לנו אחריות לעשות את כל מה שאנחנו יכולים כדי שלא יקרו.

מיכל וונש: מה זה דורש מכם, מה הם האתגרים, היכן זה נמצא כיום אצלכם?

שגיב ריבי: תודה על הדיון.

שגיב ריבי: זה לא מובן מאליו שכל הגורמים הרלוונטיים נמצאים כאן ודנים בנושא הזה.

שגיב ריבי: עד עכשיו היינו תרבות שדי הוזנחה ודאגנו לעצמנו למרות ואף על פי.

שגיב ריבי: נמצאים כאן ההורים של טוהר ואני ממש מזדהה עם הכאב שלהם.

שגיב ריבי: אני רוצה לשתף אתכם במציאות.

שגיב ריבי: מסיבות מופקות על ידי אנשים או חבר'ה צעירים, ולאו דווקא, שהם סלתה ושמנה של הארץ.

שגיב ריבי: לצייר אותם כסוחרים, לציין אותם כאנשים - - -

מיכל וונש: לא.

מיכל וונש: אנחנו התחלנו מראש ואמרנו שהם סלתה ושמנה של הארץ.

מיכל וונש: כך התחלנו את הדיון.

מיכל וונש: כולנו.

שגיב ריבי: כן.

שגיב ריבי: חשוב לציין את זה.

שגיב ריבי: מנעד הגילים, כמו שציינתם כאן, הוא מגיל 21 עד 60 ואכן זה מנעד מאוד רחב.

שגיב ריבי: לנו יש בעיה מאוד קשה בהפקה של האירועים מול תנאי הרישוי.

שגיב ריבי: אנחנו פועלים על פי תקן A77 שזה בעצם תקנה שהרשות מעדכנת חדשות לבקרים וכאן אנחנו נדרשים לעמוד בדרישות כאלה ואחרות.

שגיב ריבי: הדרישות האלה היום, התקן הזה לא נותן מענה לאירועים קטנים.

שגיב ריבי: לצורך העניין, אם אני מפיק צעיר וחדש ואין לי ניסיון ואני רוצה להפיק אירוע, אם אני רוצה ללכת יד ביד עם הרשות ולדאוג לסביבה מאוד בטוחה לחוגגים שלי, אין היתכנות.

שגיב ריבי: נקודה.

שגיב ריבי: היום ההיתכנות לעמוד בתקן A77, אתה צריך למכור 4,000 כרטיסים.

מיכל וונש: בסדר, אבל זה לא רלוונטי בתקופת הקורונה.

שגיב ריבי: זאת נישה בפני עצמה.

שגיב ריבי: נכון להיום במציאות של הקורונה, אין מציאות לקיים אירוע חוקי.

שגיב ריבי: אין מענה כזה.

שגיב ריבי: הצורך קיים ואף אחד לא יכול לעצור את הצורך הזה.

שגיב ריבי: זה צורך תרבותי.

שגיב ריבי: אנחנו צריכים לשנות פאזה.

שגיב ריבי: אני מעל 20 שנים בתחום ועברתי את כל שרשרת החיול.

שגיב ריבי: הצורך הזה קיים.

שגיב ריבי: אנחנו יכולים לתת כמה איסורים שאנחנו רוצים אבל מחר בבוקר יהיו עוד מסיבות.

שגיב ריבי: המטרה שלנו היא ליצור סביבה גם לאירועים הלא חוקיים שכן יתמכו, שכן תהיה שם איזושהי הסדרה.

שגיב ריבי: לצורך העניין, לטעמי הרשות צריכה לעודד שירותי אמבולנס פרטיים שיבואו לאירועים כאלה.

שגיב ריבי: אם מפיק הפיק אירוע, אירוע שהוא לא חוקי, אמנם הוא לא עומד בדרישות תנאי רישוי אבל תנו לו נקודות חיוב לזכותו אם הוא מביא אמבולנס, אם הוא מביא חברת שמירה, אבל זה לא המצב היום.

שגיב ריבי: לפני שנתיים זה היה המצב, לפני כשנתיים הרשות התחילה לעצור אמבולנסים שמגיעים לאירועים.

מיכל וונש: מה זאת אומרת?

שגיב ריבי: הרשות התחילה לעצור ולזמן חקירות חברות אבטחה שהגיעו לאירועים שזה האינטרס הציבורי של כולנו.

רונן בשארי: השאלה היא מה הרמה הרפואית של אותו צוות ומה הניסיון שלו.

רונן בשארי: אני לא תוקף, אני רק מעלה שאלה.

רונן בשארי: חברות אמבולנסים טובות, הניסיון שלהן בטיפול במקרים הספציפיים של סמים ואלכוהול, אני לא רוצה לומר שהוא שואף לאפס אבל כמעט ואין היתכנות מהסיבה הפשוטה שצוותי מד"א ומד"א – וזה חלק מהעניין – כאן אפשר להחריג בגלל המיוחדות והייחודיות של האירועים האלה והניסיון המצטבר מבחינת טיפול רפואי.

רונן בשארי: אלא אם כן מביאים צוות ספציפי, אבל קיים הניסיון המצטבר של צוותי מד"א ביום יום ולצערי אנחנו מטפלים במקרים האלה כולל פרוטוקולים רפואיים, כולל תרופות שקיימות בניידות ובטח בעידן הקורונה עם כל הניסיון המצטבר שיש לנו.

מיכל וונש: בנושא הזה פאולה חייבת לנו תשובה.

רונן בשארי: זה לא פתוח בשם חופש העיסוק כי בסופו של דבר חופש העיסוק לא נותן את הטיפול הנדרש לאותם מטופלים או נפגעים שבסופו של דבר אנחנו מגיעים אליהם וחבל שלא הגענו שעה קודם.

מיכל וונש: לגמרי.

מיכל וונש: כאמור, כאן אנחנו ממתינים לתשובת משרד הבריאות.

מיכל וונש: נמצא אתנו ניר ולאחר דבריו אנחנו נסכם את הדיון.

ניר קריסטל: שלום.

ניר קריסטל: אני מבקש להעיר את הנקודה של מה שקורה בתוך הערים כי בערים יש עשרות מסיבות.

ניר קריסטל: ברשויות המקומיות בתוך הערים מתקיימות עשרות מסיבות כאלה בכל שנה.

ניר קריסטל: אני יכול להגיד לכם שאצלנו ברעננה, לפני שנתיים, סיירת ההורים הצילה ילד כזה שיצא ממסיבה דווקא בחורף, ביום הכי קר בשנה, ופשוט התמוטט בדרך הביתה.

ניר קריסטל: במקרה הוא אותר בשדות בדרך הביתה.

ניר קריסטל: הוא הלך לבד.

ניר קריסטל: אנחנו חייבים במסגרת אותה ועדה שתקום לתת את המענה ואת הפתרון לתוך הרשויות כאשר בעצם רוב השליטה היא של הרשות והטיפול במקרה הזה, באמת בטיפול טוב של הרשות המקומית, יכולים להיפתר המון מקרים אבל באמת חלילה למקרים הקיצוניים האלה אנחנו יכולים להגיע בכל ימות השבוע בחופש הגדול, בחופשות החגים, וכרגע בעת הקורונה זה רק מתגבר כי הם לא יכולים להיות בחללים סגורים.

מיכל וונש: נכון.

מיכל וונש: תודה רבה.

מיכל וונש: חשוב מאוד.

מיכל וונש: כמובן שגם הרשויות המקומיות צריכות להיות מעורבות בתהליך שתעשה הוועדה הזאת כאשר תוקם בהקדם.

ניר תדמור: תודה רבה.

ניר תדמור: אני אתן למעין שנקר להמשיך את דבריי אבל אם אני כבר כאן, אני רוצה לומר שלפני שנה אנחנו השתתפנו בוועדה למניעת נגע הסמים והאלכוהול והמסקנות של הוועדה היו שצריך לקיים שולחן עגול, שיח פתוח, בין מפעילי המרחבים הבטוחים, שזה אנחנו, יש כאן כמה וכמה נציגים שלנו.

ניר תדמור: אנחנו מפעילים מרחבים בטוחים במסיבות ופסטיבלים כבר שמונה שנים, כל ארגון והניסיון שלו והוותק שלו.

ניר תדמור: אנחנו תמכנו בשנים האחרונות באלפי אנשים שהתמודדו עם משברים כאלה ואחרים בזמן מסיבות וגם נתנו תמיכה שמצילה חיים.

ניר תדמור: הנוכחות של מרחב בטוח במסיבות טבע, בין אם המסיבות האלה חוקיות ובין אם לא, הנוכחות של מרחב בטוח במסיבה היא מצילת חיים.

ניר תדמור: אני אתן למעיין לדבר יותר.

ניר תדמור: אני כן רוצה לומר שמאז הוועדה האחרונה אנחנו עשינו גם הכשרה בבית הספר לפרמדיקים ברמת גן, גם הכשרה לפסיכיאטרים מתמחים במחלקה לבריאות הנפש בנס ציונה, הכנו עלוני הסברה מבוססים מדעית בשיתוף פעולה עם פסיכיאטרים מתמחים ורופאים, הכנו עלוני הסברה על כל חומר וחומר שלוקחים במסיבות האלה, מה הסכנות שלו, מה משך זמן ההשפעה שלו, מה השילובים המסוכנים שלו עם תרופות שונות וכולי וכולי.

ניר תדמור: מאז נעשו הרבה דברים.

מיכל וונש: זה חשוב.

מיכל וונש: אנחנו פשוט ממש לקראת סיכום הדיון.

מיכל וונש: נעשו הרבה דברים ואנחנו יותר מנסים להתרכז במה שלא נעשה.

מיכל וונש: שמעתי שנציגת ועד ההורים הארצית רוצה מאוד לומר מילה או שתיים.

מיכל וונש: אם יש לך עוד נקודה לסיום, בבקשה.

ניר תדמור: אם אין זמן לתת למעין לדבר, ואני חושב שזה מאוד חשוב שהיא תדבר מהניסיון שלה, אני רוצה לומר שאנחנו רוצים ליצור תו תקן למסיבות האלה, בין אם הן חוקיות או לא.

ניר תדמור: אנחנו נשאיר את השיח הזה למשטרה, למשרד הבריאות אבל אנחנו רוצים שיהיה מרחב בטוח לכל מסיבה.

ניר תדמור: אם היה מרחב שלנו במסיבה הזאת, גם במסיבה שטוהר דוד זיכרונה לברכה הייתה בה - ובהזדמנות זו אני רוצה לומר להורים שאני מאוד משתתף בצערכם – וגם הבחור שנפטר במסיבה ביום שישי האחרון, החיים האלה לא היו צריכים לאבד ואם היה מרחב בטוח במסיבות האלה והיה מבוגר אחראי, זה מה שאנחנו מהווים במסיבות האלה, הילדים האלה לא היו מאבדים את החיים שלהם.

ניר תדמור: אנחנו עובדים בשיתוף פעולה עם מערך האבטחה, עם מד"א, יש לנו שיח פתוח עם כל הגורמים.

מיכל וונש: הוא רק מאוד רנדומלי ואנחנו צריכים שהוא יהיה פורמלי ולא מקרי.

ניר תדמור: מאוד חשוב לי לומר שהיינו גם בפגישה עם המשטרה והם ציינו שהכרה של משרד הבריאות בפעילות שלנו תאפשר להם להכניס אותנו לתקן, להכניס מרחב בטוח לתקן , דבר שיציל חיים.

ניר תדמור: אני ממש אשמח שכן ניתן כמה דקות למעין שנקר לדבר כי יש לה המון מה לומר.

מיכל וונש: יהיו לכם עוד הרבה מאוד דקות בשולחן העגול שהולך לקום.

מיכל וונש: הוועדה לא תוכל להיות זו שעושה את זה.

מיכל וונש: הוועדה היא רק זאת שיכולה לחייב את הכינוס של השולחן העגול שהיה אמור לקום ב-2019.

מיכל וונש: יהיה לכם את הזמן.

מיכל וונש: נציגת הנהגת הורים ארצית, בבקשה.

רויטל ליפמן שמר: תודה על ההתכנסות ועל העיסוק בנושא.

רויטל ליפמן שמר: מאז ימי ה-אפטר פרטיס, אנחנו מדברים על העובדה שהתופעה הזו קיימת והיא לא תשתנה.

רויטל ליפמן שמר: הממדים והמקומות שלה וצורות הבילוי שלה השתנו אבל לא עצם קיומה.

רויטל ליפמן שמר: אנחנו רוצים לכוון את המסקנות לכיוון חלוקת אחריות או בעצם שותפות באחריות של הגורמים השונים, כל אחד במגזר או בהקשר שלו.

רויטל ליפמן שמר: בדרך כלל השיח מגלגל אחריות גם כשיש ועדה בין-משרדית וכל משרד מסביר למה התחום שבו הוא לא עסק הוא לא תחת כנפיו.

רויטל ליפמן שמר: ההסתכלות צריכה להיות מרובת שיתוף ופחות בהתדיינות.

רויטל ליפמן שמר: מרובת שיתוף בעשייה.

רויטל ליפמן שמר: יש עוד נקודה שכל הזמן עוברת תחת הרדאר.

רויטל ליפמן שמר: יש כאן עיסוק רב שנים של גורמים שהם מבצעים אירועים ללא רישיון עסק כי לא נדרש מהם.

מיכל וונש: נכון.

מיכל וונש: הנקודות עלו.

רויטל ליפמן שמר: מקצוע הפקה הוא מקצוע לכל דבר.

מיכל וונש: הנקודות הללו עלו.

מיכל וונש: אני מתנצלת.

מיכל וונש: אנחנו חייבים לסכם כיוון שאני צריכה לסיים את הדיון עד שעה 13:00.

מיכל וונש: אני חושבת שיש כאן הסכמה מאוד רחבה שאלה החדשות הטובות.

מיכל וונש: החדשות הלא טובות הן שאני יכולה להקריא את מסקנות הוועדה מה-27 בנובמבר 2019 וכבר אז בעצם המסקנות משקפות פחות או יותר את הטוויסט של עצמי היום וזה לא בא בחשבון.

מיכל וונש: עוד היום אני הולכת לפנות לשרה אורלי לוי אבקסיס.

מיכל וונש: אני חושבת שהרשות או חידוש תוקף הרשות והאחריות שלה חייב להתחיל מהנושא הזה.

מיכל וונש: אני יודעת שהשרה אורלי לוי אבקסיס לקחה על עצמה לחדש את פעילות הרשות וגם במסגרת הפרויקט של עיר ללא התמכרויות שהיא מתכוונת לעשות.

מיכל וונש: זה חייב להתחיל מהנושא הזה.

מיכל וונש: אני מרשה לעצמי לומר הוועדה הזאת, אנחנו, כיוון שמי שאני מחליפה אותה בתפקיד כבר ביקשה ודרשה מהרשות למאבק באלימות, סמים ואלכוהול להוביל שולחן עגול בין-משרדי בין כל המשרדים שנמצאים כאן וגם מי שאינם כאן, משרד הבריאות, משרד החינוך, משרד המשפטים, משרד הרווחה, המשטרה, נציגי בריאות הנפש בצה"ל, מד"א, חיליק מגנוס וכל מי שנמצאים כאן מהנציגים של החברה האזרחית, עמותת על"ם וכמובן גם כל מה שקשור לרישוי עסקים שחייב לבוא בחשבון וגם הרשויות המקומיות שאת נציגן שמענו כאן – לא יתכן לא קרה כלום מאז מסקנות הוועדה הזאת.

מיכל וונש: אני ביקשתי ואני מבקשת לקבל בתוך שבוע את המועד בו מתקיים הדיון הראשון.

מיכל וונש: אני מבקשת לדעת מי המוזמנים לדיון הראשון הזה.

מיכל וונש: אני מבקשת לדעת מהי התוכנית, מה הם היעדים מיד אחרי קיום השולחן העגול הראשון.

מיכל וונש: לגבי הנושא של משרד הבריאות, ביקשנו ממשרד הבריאות לעשות את הבירורים שיגיעו כבר לתוך השולחן העגול לגבי מה שצריך לקרות כדי שמד"א יהיה יותר מעורב ויהוו את הפונקציה שנותנת את הטיפול הראשוני כמי שיודע לתת את הטיפול הזה.

מיכל וונש: יש כאן את הבקשה שהוועדה ביקשה בזמנו ממשרד הבריאות, לקדם את היבוא של הערכות לבדיקת החומרים משני התודעה.

מיכל וונש: הן קיימות והן צריכות להיות במקומות האלה.

מיכל וונש: לזה אני מתכוונת כשאני אומרת להנגיש את המידע לבני הנוער ולאנשים שנמצאים שם.

מיכל וונש: לא קרה כלום מאז שעל"ם ביקשה שננגיש לה ערכות כאלה לאירועים עצמם שכבר מתקיימים.

מיכל וונש: הוועדה כבר ביקשה לדעת גם לגבי מה שצריך לעשות כדי להפוך את הנוכחות של נציגי פורום המרחבים הבטוחים במסיבות למשהו שהוא טעון רישוי מטעם המפיקים של המסיבות.

מיכל וונש: זאת אומרת, מדובר כאן בהצלת חיים ממש.

מיכל וונש: אנחנו לא יכולים למנוע לחלוטין אבל אנחנו חייבים לקחת אחריות.

מיכל וונש: העובדה שאנחנו מקיימים את הדיון הזה ואותן מסקנות אחרי טרגדיה נוספת הן מסקנות הוועדה היום, היא תעודת עניות.

מיכל וונש: אני מסיימת מהמקום שבו התחלנו.

מיכל וונש: יושבים כאן הורים שלוקחים אחריות אישית וקולקטיבית מתוך הטרגדיה הפרטית שלהם.

מיכל וונש: אני מבקשת מכלל הגורמים שמסקנות הוועדה הזאת תיושמנה מיידית, שאנחנו נקבל מעקב על המועד הראשון לדיון שיתקיים ועל כל התוצרים שלו.

מיכל וונש: אני גם מבקשת מהמשרד שלוקח על עצמו, במסגרת הרשות, להמשיך ולהוביל את הטיפול הזה.

מיכל וונש: זה באמת לא משנה אם זה בטבע או בעיר.

מיכל וונש: יש כאן דברים שחייבים לקרות מיד וזאת אחריותנו בלקיחת האחריות האישית שלנו.

מיכל וונש: אלה זמנים שמחייבים אותנו ביתר שאת בתקופת חירום לקחת את ההזדמנויות שלצד המשבר הזה ולהבין שאין לנו את האפשרות להמשיך לדחות את הדחוף מפני החשוב.

מיכל וונש: הכול דחוף וזה שקרה עוד מקרה טרגי כפי שקרה, מחייב אותנו להתייחס לדבר הזה בדחיפות שלו.

מיכל וונש: אני אומר עוד משפט אחד.

מיכל וונש: צריך להתייחס לכל מה שאמרתי עכשיו בתקופת הקורונה כיוון שהחלטות לא רלוונטיות מבחינת מספר המשתתפים או היכולת לאכוף, לא תתקבלנה בוועדה הזאת כחלק ממה שבא בחשבון, כתוצאות או מסקנות של הדיון שיתקיים.

מיכל וונש: 4,000 אנשים, כרגע אי אפשר לקיים אירוע ל-4,000 אנשים.

מיכל וונש: זה אומר שאנחנו חייבים להסדיר גם פורמטים הרבה יותר מצומצמים, לתת על זה את הדעת ולשתף פעולה ובאמת שהרשות תקבל ותיקח את הסמכויות שהיא צריכה כדי שבאמת נוכל להתקדם ולהכיר במציאות שמתהווה, בין אם אנחנו לוקחים אחריות ובין אם לאו ונמנע ככל שניתן הישנותם של מקרים טרגיים.

מיכל וונש: אני אסיים ואומר שוב תודה לויוי ולאבי שנמצאים כאן אתנו.

מיכל וונש: אתם ההשראה שלנו והמחויבות שלנו לקדם את הנושא הזה ולקחת אחריות כפי שאתם עושים.

מיכל וונש: תודה שאתם כאן.

מיכל וונש: תודה.

מיכל וונש: הישיבה נעולה.