ועדת המשנה לענייני הנגב, כנסת 23, פרוטוקול מספר 1, 2020-09-08 10:00

שלמה קרעי: בוקר טוב לכולם.

שלמה קרעי: אני מתכבד לפתוח את הישיבה הראשונה של ועדת המשנה לענייני הנגב של הוועדה לענייני ביקורת המדינה.

שלמה קרעי: ראשית, אני רוצה להודות ליושב-ראש הוועדה לענייני ביקורת המדינה עפר שלח על הקמת ועדת המשנה החשובה הזאת.

שלמה קרעי: זה ממש לא טריוויאלי שבכיר באופוזיציה יאפשר לחבר כנסת מהקואליציה לעמוד בראש ועדת משנה בנושא כל כך חשוב.

שלמה קרעי: תודה גם למנהלת הוועדה פלורינה ולמנהל ועדת המשנה אייל על הטיפול והזימונים לדיון הזה, ובכלל.

שלמה קרעי: ברוכים הבאים למי שנמצא כאן, ולמי שנמצא אתנו בזום – ידידי ניסן בן חמו וחבר הכנסת אלחרומי.

שלמה קרעי: החלטתי לקיים את הדיון הראשון של ועדת המשנה בנושא בית החולים השני בנגב – ובגדול, על שירותי הבריאות בנגב – משתי סיבות עיקריות.

שלמה קרעי: הסיבה הראשונה היא צמצום הפערים בשירותי הבריאות ושיפור הביטחון הבריאותי של תושבי הדרום.

שלמה קרעי: הפקטור של ביטחון תזונתי-בריאותי נמצא בבסיס סולם הצרכים של מאסלו.

שלמה קרעי: הפקטור הזה יכול להוות גורם משמעותי בבחירת אזור מגורים של זוגות צעירים שמחליטים איפה להקים את חייהם.

שלמה קרעי: לכן צמצום הפערים זה נושא מאוד מאוד חשוב.

שלמה קרעי: הסיבה השנייה היא שפרויקט כזה יהווה פיתוח כלכלי משמעותי לכל האזור וייצר אלפי מקומות עבודה ועסקים נלווים.

שלמה קרעי: אין שום סיבה בעולם שהנושא הזה יתעכב, כמו שבעבר התעכבה הקמת בית החולים באשדוד.

שלמה קרעי: יש נכונות, רצון ואפילו הסכמה, והחלטות של כל המעורבים להקים את בית החולים השני בבאר שבע, על הצורך שבו, על החשיבות שלו, וצריך לעשות הכול כדי להתקדם.

שלמה קרעי: לפני שנתחיל את הדיון אני רוצה לקרוא מספר שורות מדוח מבקר המדינה, שתיכף נשמע סקירה מלאה שלו.

שלמה קרעי: דוח מבקר המדינה 69/ב, שפורסם לפני כשנה וחצי.

שלמה קרעי: המבקר כותב ככה: "העיסוק בצורך להקים בית חולים נוסף בבאר שבע שישרת את תושבי הפריפריה בדרום נמשך עשרות בשנים.

שלמה קרעי: בסופו של דבר החליטה הממשלה לפני יותר מארבע שנים – ספטמבר 2014 – לאשר את ההקמה.

שלמה קרעי: על פי החלטת הממשלה הוטלו על משרד הבריאות כמה משימות, שמטרתן להביא לכך שבית החולים יתחיל לפעול במועד שנקבע –2025, אולם כמה מהפעולות הראשוניות ההכרחיות לשם כך לא בוצעו.

שלמה קרעי: משרד מבקר המדינה מעיר למשרד הבריאות כי אין לסבול את ההתמהמהות הבלתי תקינה שלו ואת העובדה שלא פעל על פי ההנחיות שבהחלטת הממשלה.

שלמה קרעי: למשרד הבריאות ולמשרד האוצר יחדיו יש להעיר שלא קבעו את מודל ההפעלה של בית החולים החדש.

שלמה קרעי: מדובר בפעולות הכרחיות לקידום השלבים הבאים, ובכלל זה לגיבוש המסגרת התקציבית ותנאי המכרז".

שלמה קרעי: השורות האלה מסכמות בערך את כל מה שאנחנו יודעים עד היום, ונרצה לשמוע סקירה של המבקר וגם את ראשי הרשויות ואת גורמי המקצוע – מה הסטטוס כיום ומה לוח הזמנים הצפוי לעתיד.

שלמה קרעי: נתחיל בסקירה של המבקר.

דן בנטל: הדיון הבוקר הוא על הקמת בית החולים השני בנגב.

דן בנטל: מדובר בפרויקט מאוד מאוד גדול, סדר גודל של 2,000 מיטות.

דן בנטל: זה בית החולים שאמור להיות הכי גדול בארץ.

דן בנטל: לצורך כך הוועדה לענייני ביקורת המדינה קישרה את הדיון לדוח שהמשרד שלנו הכין ופרסם לפני שבע שנים – הדוח הראשון – עוד לפני החלטת הממשלה על הקמת בית החולים השני בנגב.

דן בנטל: נציין כי לפני שנה היה דוח נוסף באותו עניין.

דן בנטל: אשר לדוח מ-2013, אני מציין כי השימוש במונח "פריפריה" נעשה לצורך הבחנה בין מרכז הארץ לאזורים מרוחקים.

דן בנטל: הוא טומן בחובו השלכות בנושאים שונים, בין היתר, קשיי נגישות לשירותים שהמדינה נותנת לתושבים, כמו שירותי בריאות, השכלה, תרבות, תעסוקה.

דן בנטל: המונח "פריפריה" מתייחס גם להיבט כלכלי-חברתי.

דן בנטל: השימוש המועט של אוכלוסיית הפריפריה בשירותי הבריאות – ואפרט גם בהמשך –משפיע על נתוני הבריאות, על פריון העבודה במשק, אובדן ימי עבודה, ירידה בתוצר ועוד.

דן בנטל: הדוח הראשון מ-2013, דנו בו בארבעה נושאים עיקריים.

דן בנטל: הראשון הוא התשתיות לאספקת שירותי הבריאות לפריפריה – אני מדבר על מיטות כלליות ומיטות שיקומיות, ואפרט בהמשך; הנושא השני הוא הקשיים בהפעלת בתי החולים בפריפריה – גם הממשלתיים וגם הכללית – גם בצפון הארץ וגם בדרומה; מצוקת כוח אדם רפואי וסיעודי קשה; ומקורות כספיים של קופות החולים, שמזמינות את השירותים מבתי החולים לפי נוסחת הקפיטציה, שעדיין לא מספיק משוקללת למתן העדפה לפריפריה.

דן בנטל: נתוני מפתח: מדובר בשטח שהוא 85% משטח המדינה, גם בצפון הארץ וגם בדרומה, עם תושבים רבים.

דן בנטל: לגבי נתוני הבריאות הנמוכים בפריפריה, מצאנו שנתוני הבריאות של תושבי הפריפריה נמוכים מתושבי מרכז הארץ ונמוכים מהממוצע בארץ.

דן בנטל: שביעות הרצון מהמצב הבריאותי נמוכה.

דן בנטל: הפערים משפיעים, כפי שאמרתי, על פריון העבודה במשק, אובדן ימי עבודה וירידה בתוצר.

דן בנטל: ההמלצות היו: על משרדי הבריאות והאוצר להמשיך לנקוט פעולות לצמצום אי-השוויון.

דן בנטל: כפי שאנחנו יודעים, משרד הבריאות וקופות החולים התחילו בפעילות, עשו כנסים לצמצום אי-שוויון, ובטח נשמע מהם בהמשך.

דן בנטל: אני יודע שבשנים האחרונות נעשית פעילות רבה.

שלמה קרעי: זה הדוח של 2013.

שלמה קרעי: בין 2013 ל-2019, אתה יכול להגיד לנו מה נעשה?

דן בנטל: אנחנו יודעים שהם עושים שהם עושים הרבה פעילות, אבל לא עקבנו אחרי זה.

דן בנטל: נשמע מהמשרד והקופות אחרי זה.

שלמה קרעי: מכם.

שלמה קרעי: יש שש שנים בין שני דוחות חשובים ואין מעקב.

דן בנטל: פעילות הייתה, תוצאות אולי נשמע מאנשי משרד הבריאות עוד מעט.

דן בנטל: אני מקווה שגם היו תוצאות.

שלמה קרעי: אנחנו רוצים את המעקב שלכם.

דן בנטל: ב-2013 ראינו שלא היו מספיק נתונים.

דן בנטל: הנושא השני הוא תשתיות רפואיות: שיעור מיטות כלליות ל-1,000 נפש מאוד נמוך.

דן בנטל: נושא שיקום גריאטרי ושיקום כללי אין בכלל, לא בדרום ולא בצפון הארץ.

דן בנטל: אנשים לא מקבלים שיקום או נאלצים לנסוע למרכז.

דן בנטל: אנחנו רואים שבזמנו לא היה שימוש מספיק בטלמדיסין.

דן בנטל: אולי עכשיו, בעקבות הקורונה, חל פה שינוי.

דן בנטל: ההמלצות היו שמשרד הבריאות יאסוף הרבה יותר נתונים בתחום המיטות ובתחום גורמי התחלואה וישקלל אותם, שיהיה לו מידע לפחות מה קורה.

דן בנטל: בזמן הביקורת לא היה מידע.

דן בנטל: מקורות כספיים – אנחנו רואים שהמקורות הכספיים של בתי החולים בפריפריה.

דן בנטל: מצומצמים.

דן בנטל: יש להם תאגיד בריאות – שזה מה שנקרא קרן המחקרים, שהיא מאוד מצומצמת בפריפריה, אין הרבה תרומות – אין כמעט תיירות מרפא, אין כמעט מחקרים.

דן בנטל: כלומר, בתי החולים בפריפריה – כתבנו מילים קשות: הם פועלים בתרבות של מצוקה תקציבית, בגירעונות תמידיים הפוגעים בתפקודם התקין.

דן בנטל: עד היום המשרד לא החליט על מודל ראוי לחיזוק בתי החולים האלה.

דן בנטל: הם מדברים הרבה שנים על מודל לחיזוק, עוד לא קרה.

שלמה קרעי: אתה אומר שהליקוי נשאר בעינו גם ב-2019?

דן בנטל: זה כן – המודל לתקצוב בתי החולים לשפר את מצבם.

דן בנטל: הנושא הבא הוא כוח אדם – המחסור בכוח אדם בפריפריה והשלכותיו.

דן בנטל: אנחנו יודעים שבפריפריה במיוחד יש מחסור לאומי ברופאים במקצועות מסוימים.

דן בנטל: גם בקופות החולים קיים מחסור חמור ברופאי ילדים, רופאי נשים, רופאי סוכרת, רופאים אורתופדיים.

דן בנטל: יש תחרות קשה מאוד בין קופות החולים לבתי החולים על כל רופא מומחה, המחיר שלהם עולה וקשה להשיג אותם.

דן בנטל: זמני ההמתנה בפריפריה הרבה יותר ארוכים, יש שירותים שמופסקים בשל מחסור ברופאים, יש מחסור גם בצוותים – באחיות, פיזיותרפיסטים, דיאטנים וקלינאי תקשורת.

דן בנטל: המלצות: שיפור מצב כוח האדם, עידוד כוח אדם לפריפריה.

דן בנטל: נגענו גם בבית חולים יוספטל באילת, שהוא בית חולים של הכללית.

דן בנטל: הוא נמצא בגירעון מתמשך של עשרות מיליונים כל השנה.

דן בנטל: בין היתר, ציינו שיש שם פעילות של כל ארבע קופות החולים ולא מצליחים לאגם את המשאבים שם, כך שאפשר היה לחסוך ולתת שירות יותר טוב.

דן בנטל: גם שם קיים מחסור בכוח אדם.

דן בנטל: בזמנו המלצנו לפתור את הבעיה של בית חולים יוספטל – כפל התשתיות.

שלמה קרעי: אני חושב שיהיה יותר אפקטיבי אם נדע, אולי בישיבת המשך, מה הליקויים שהיו ב-2013, כמו שאתה מציג, ומה תוקן לפי הדוח ב-2019.

דן בנטל: ב-2019 בדקנו רק את הנושא של פתיחת יחידות ומחלקות.

דן בנטל: זה לא היה דוח מעקב על כל הנתונים שהצגתי עכשיו, זה היה ספציפית האם פותחים מחלקות חדשות, יחידות חדשות, בית חולים חדש במקרה הזה.

דן בנטל: זה לא היה מעקב, זה היה דוח חדש, שרק בנושא בית החולים מצאנו לנכון לציין שם שהעניינים לא מתקדמים.

דן בנטל: שירותי הבריאות הנוספים, לשאלתך, זה גם נושא שלא נפתר.

דן בנטל: שירותי הבריאות הנוספים בפריפריה, החולים לא נהנים מהם.

דן בנטל: הם משלמים כסף לשב"ן של קופות החולים אבל מנצלים מעט, כי אין איך לנצל.

דן בנטל: כלומר, נוצר פה מצב אבסורדי שאנשי הפריפריה מסבסדים את תושבי המרכז בשב"ן – משלמים כסף כל חודש על שירותי בריאות נוספים ומקבלים פחות, ומי שנהנה מזה הם תושבי המרכז.

דן בנטל: זה לא נפתר עד היום.

דן בנטל: היום אנחנו עושים מעקב על זה, יתפרסם בשנה הבאה.

דן בנטל: על זה כן עושים מעקב נקודתי.

שלמה קרעי: ליקוי שלא תוקן אחרי כל כך הרבה שנים צריך להיות באדום בוהק.

דן בנטל: נכון.

דן בנטל: הנושא הבא הוא נוסחת הקפיטציה.

דן בנטל: כפי שציינתי, חלק גדול מהדברים זה כסף.

דן בנטל: אם נותנים לקופות החולים מספיק כסף ובחלוקה נכונה, הם יתעדפו את הפריפריה.

דן בנטל: חל שיפור במדד הפריפריאליות, שזה מדד שנכנס לנוסחת הקפיטציה.

דן בנטל: כלומר, הקופות היו אמורות לקבל יותר כסף עבור כל מבוטח שגר בפריפריה, ומצאנו שהמנגנון הזה לא ממש עובד.

דן בנטל: נשמע עדכון, אולי משהו השתנה שם.

דן בנטל: בזמנו ראינו שיישובים חזקים ומבוססים בדרום נכללים והחלשים לא; היה צריך להיות בדיוק הפוך.

שלמה קרעי: מה זה נותן לך שאתה נותן לקופה יותר על מי שגר בפריפריה?

שלמה קרעי: בסוף היא בוחרת איפה להשקיע את התקציב הזה.

דן בנטל: נכון, אבל קופות החולים עובדות גם לפי תמריצים כלכליים, הן גופים כלכליים.

דן בנטל: ברגע שאתה נותן יותר כסף עבור תושב מסוים, הן ימצאו את הדרך להשקיע עבורו יותר.

דן בנטל: זה מגיע בעקיפין.

שלמה קרעי: אתה אומר שאפילו כשהתושב משלם הוא לא מקבל את מה שהוא משלם, אז אם המדינה משלמת בעקיפין הוא כן יקבל?

שלמה קרעי: נראה לי תמים מדי.

דן בנטל: הדוח השני, כפי שהצגת – מדובר בהמלצה שהובאה לידי הממשלה, שלא נגזרה מתוכנית כללית למערך האשפוז.

דן בנטל: החליטו שמקימים בנגב.

דן בנטל: אני יודע שהכללית מאוד מתנגדת לזה.

דן בנטל: עד דצמבר 2018 הוועדה המקומית לתכנון ובנייה באר שבע טרם אישרה את תוכנית הבניין – התב"ע.

דן בנטל: טרם הושלם התכנון המפורט.

דן בנטל: אנחנו יודעים שיש שינוי מ-2019, אבל נשמע על זה מנציגי משרד הבריאות.

דן בנטל: הפערים בנתוני הבריאות בין הפריפריה למרכז משפיעים על הפריון, על אובדן ימי עבודה ועל התוצר.

ניסן בן חמו: על תוחלת החיים – חיים פחות.

דן בנטל: גם חיים פחות, נכון.

דן בנטל: בשנים האחרונות נקטו משרד הבריאות, קופות החולים וגופים אחרים, כמו רשויות מקומיות והמשרד לפיתוח הנגב והגליל, צעדים חיוביים לצמצום אי-השוויון בתחום הבריאות, הקיים בין הפריפריה למרכז.

דן בנטל: פעולות אלו ראויות לציון, אך אין בהן די.

דן בנטל: על משרדי הבריאות, האוצר וקופות החולים להמשיך במגמה זו ולהרחיבה.

דן בנטל: עליהם להוסיף ולפעול, בעיקר בתחום התשתיות וצמצום הפערים בתחום הבריאות, ויש לראות בכך משימה לאומה.

שלמה קרעי: תודה רבה.

שלמה קרעי: מכיוון שאנחנו עם מספר נוכחים מצומצם פיזית, נתחיל בין שני הנוכחים הנכבדים ונעבור לשמוע את משרד האוצר.

שלמה קרעי: חבר הכנסת סעיד אלחרומי, בבקשה.

סעיד אלחרומי: תודה, אדוני היושב-ראש, ומברוכ.

סעיד אלחרומי: זו ישיבה ראשונה, ובהצלחה לך, לכולנו ולנגב בכלל.

שלמה קרעי: תודה.

סעיד אלחרומי: הנושא הזה נדון בעבר בכנסת ה-20, לפחות פעם אחת השתתפתי בדיון בנושא בית החולים השני בנגב.

סעיד אלחרומי: שר הבריאות דאז, השר ליצמן, היה עם אופטימיות גדולה, שאוטוטו יש החלטת ממשלה ומתקדמים.

סעיד אלחרומי: כבר קבעו איפה זה – בכניסה המזרחית לבאר שבע.

סעיד אלחרומי: צריך לזכור ששנה וחצי לא הייתה כנסת; 2019 כולה ומחצית 2020 היינו במערכות בחירות.

סעיד אלחרומי: זאת אומרת, ועדות הכנסת לא עקבו אחרי פעולות הממשלה בנושא קידום בית החולים.

סעיד אלחרומי: אין ספק שבית חולים שני בנגב מאוד חיוני לנגב, גם בפן הבריאותי ובפן של שיפור שירותי הבריאות בנגב, אבל גם כמנוע צמיחה של באר שבע, של נפת באר שבע ושל הנגב בכלל.

סעיד אלחרומי: מסביב לבית החולים יתפתחו המון דברים נוספים שיתמכו בתעסוקה ובשיפור המצב בנגב בכלל.

סעיד אלחרומי: לכן אני חושב, אדוני היושב-ראש, שאנחנו צריכים לקיים ישיבת המשך ולהזמין את שר הבריאות, שנשמע משר הבריאות החדש עצמו מה המחויבות שלו לנושא הדגל של הבריאות בנגב ובפריפריה – בית חולים נוסף, ולא להרפות מזה עד שנראה את הטרקטורים עולים לשטח.

שלמה קרעי: לא נרפה.

שלמה קרעי: אני מסכים אתך.

שלמה קרעי: נשמע היום את הסקירה ואת הסטטוס וכך נוכל להכין את השאלות הנוקבות, אם צריך, לשר הבריאות.

שלמה קרעי: תודה.

שלמה קרעי: ראש עיריית ערד, ניסן בן חמו, בבקשה.

ניסן בן חמו: בוקר טוב לכולם.

ניסן בן חמו: קודם כול, אני רוצה לברך אותך, ד"ר שלמה קרעי, על כך שאתה מרים את דגל הנגב, גם בוועדה הקודמת על שדה התעופה הבין-לאומי בנבטים וגם היום, בפערי הבריאות.

ניסן בן חמו: חשוב.

ניסן בן חמו: בסוף מהבית הזה תצא התורה ויצאו ההחלטות.

ניסן בן חמו: אני תושב הנגב, וגם אתה.

ניסן בן חמו: נולדתי בערד, גדלתי בערד.

ניסן בן חמו: צריך להבין, אנחנו מדברים על פערים בפריון ועבודה – בואו נגיד על השולחן: אנשים חיים פחות בנגב, תוחלת החיים נמוכה יותר.

ניסן בן חמו: בכל פרמטר אפשרי יש פערים: בכמות המיטות, במספר הרופאים, בנגישות לשירותים רפואיים, בתוחלת החיים.

ניסן בן חמו: אנחנו לא מדינה כזאת גדולה – 700 ק"מ אורכה, 200 ק"מ רוחבה – אין שום סיבה בעולם שיהיו פערים כאלה.

ניסן בן חמו: חוק בריאות ממלכתי מציין מה עיקרון היסוד.

ניסן בן חמו: עיקרון היסוד הוא צדק, שוויון ועזרה הדדית.

ניסן בן חמו: איך יכול להיות שיש כאלה הפערים?

ניסן בן חמו: הבית הזה קידם כבר – ב-2014 ועדת אפק יצאה עם רשימת המלצות, שבראשה הקמת בית חולים נוסף.

ניסן בן חמו: זה היה ב-2014, אנחנו ב-2020 ועדיין לא קרובים בכלל.

שלמה קרעי: היית החלטת ממשלה עוקבת.

ניסן בן חמו: הייתה החלטת ממשלה עוקבת.

ניסן בן חמו: אני מקווה שראש עיריית באר שבע יצטרף.

ניסן בן חמו: הוא מוביל בגאון את פיתוח הנגב, אנחנו רואים הגירה חיובית ליישובים שלנו.

ניסן בן חמו: אנחנו עומדים זקופי קומה.

ניסן בן חמו: אנחנו רוצים תושבים, יש לנו את האיכויות, אבל כשמשפחה צעירה אומרת: אעבור לנגב, היא יודעת שאין לי שירותי בריאות 24/7.

ניסן בן חמו: קופות החולים נסגרות ב-19:00, איזה מענה רפואי יש, פרט לבית החולים סורוקה?

ניסן בן חמו: אז אנחנו, ראשי הערים, רצים לגייס תרומות כדי להקים את מרכז שאלר בערד ומרכז דיאליזה או מרכז מיראז' בדימונה, והכול מכספי תרומות.

ניסן בן חמו: אחד הדברים היחידים שהוא לא באחריות ראשי הערים זה בריאות; המדינה אחראית, לא ראשי הערים, אנחנו לא מתוקצבים על זה, ואנחנו עומדים חסרי אונים אל מול השירותים המתקבלים.

ניסן בן חמו: מנו פה מספר רב של דברים: נוסחת הקפיטציה, תקצוב קופות החולים, מספר האשפוז, תמרוץ רופאים, זמינות רופאים מומחים.

ניסן בן חמו: אם אני צריך לקבוע תור לרופא עיניים בתל אביב, כי זו הזמינות הכי קרובה ואם לא, אחכה חצי שנה – זה לא עובד.

ניסן בן חמו: ולכן אנחנו, מבחינתנו, קידמנו את הסטטוטוריקה.

ניסן בן חמו: דובר על תוכניות מפורטות – אני גם חבר הוועדה המחוזית לתכנון ובנייה בדרום – אם אני לא טועה, הכול מוכן.

ניסן בן חמו: צריך לצאת למכרזים, צריך לפעול וצריך לעשות את זה כאן ועכשיו אם אנחנו רוצים את זה, כי בית החולים לא יוקם מחר ולא מחרתיים, ייקח לו זמן.

ניסן בן חמו: אנחנו כבר מדברים על צפי של למעלה ממיליון תושבים – יהודים, ערבים ובדואים – וכולם צריכים לקבל את השירות הנוסף.

ניסן בן חמו: סורוקה קורס במובן הזה.

ניסן בן חמו: שלא לדבר על מגפת הקורונה היום, שאף אחד לא רוצה להגיע לבתי החולים כי זו סכנת נפשות.

ניסן בן חמו: צריך לקחת את הדוח, הוא מפורט, זה כאן ועכשיו, ולתקצב.

ניסן בן חמו: הממשלה קיבלה החלטות.

שלמה קרעי: לפי התוכניות בין 2018 ל-2020 – לפי דוח ועדת אפק – בית החולים היה צריך להתחיל להיבנות, עם טרקטורים על השטח.

שלמה קרעי: אנחנו עדיין בקצה של המנעד הזה, ננסה להוביל שזה יקרה בקרוב.

שלמה קרעי: עדיין אפשר, עד 2025, שזו שנת ההפעלה המלאה הראשונה של בית החולים לפי התוכניות.

ניסן בן חמו: יש כאן קונצנזוס מלא.

ניסן בן חמו: גם בכובעי השני, כראש מועצת הנגב, עם חבריי ראשי הרשויות, אנחנו עוסקים בנושאים שבקונצנזוס: תעסוקה, בריאות, עסקנו בנמל התעופה הבין-לאומי נבטים שיביא תנופה ענקית לאזור.

ניסן בן חמו: צריך לטפל גם בנושא הבריאות.

ניסן בן חמו: אני מודה לחברים, גם לסעיד שנמצא פה, כאיש הנגב, וגם לך, ד"ר שלמה קרעי, וגם לחברים נוספים שאנחנו רואים.

ניסן בן חמו: רואים פה את הנוכחות של חברי הכנסת, אכפת להם, אבל צריך להוציא את הדקלרציה לביצוע.

ניסן בן חמו: זאת המשימה שלנו.

שלמה קרעי: בשביל זה אנחנו כאן.

שלמה קרעי: תודה, ניסן.

שלמה קרעי: נעבור לשמוע את אבי בן זקן, סמנכ"ל בכיר וראש מינהל תכנון במשרד הבריאות.

שלמה קרעי: הוא אתנו בזום.

אבי בן זקן: שלום, אדוני יושב-ראש הוועדה.

אבי בן זקן: אנחנו, מהצד של משרד הבריאות, עשינו את כל מה שניתן על מנת לקדם את הפרויקט הזה.

אבי בן זקן: השלמנו את התכנון של הקרקע, מינינו צוות יועצים, גם מבחינתנו, כדי שהתכנון יהיה שלם ומלא ככל שניתן כדי לקצר לוחות זמנים של הוצאת היתרי בנייה.

אבי בן זקן: איתרנו את הקרקע, יחד עם עיריית באר שבע, הובלנו צוות תכנון יחד רשות מקרקעי ישראל.

אבי בן זקן: מבחינתנו, הקרקע מוכנה למכרז.

אבי בן זקן: אני יכול לעדכן שערב הקורונה היינו בדיונים עם החשב הכללי וכבר היה מתווה, פחות או יותר, ליציאה למכרז.

אבי בן זקן: מה שחסר לפרויקט הזה כדי לצאת לפועל זה תקציב.

אבי בן זקן: החלטת הממשלה מ-2014 הייתה החלטה שלא תקצבה, היא נתנה מסגרת ולוחות זמנים להקמה אבל לא נתנה מסגרת תקציבית, ומה שחסר על מנת לצאת למכרז זה תקציב.

אבי בן זקן: עשינו RFI, קיבלנו קולות מכל השחקנים בשוק ואנחנו יודעים למפות אותם היום, אנחנו יודעים להצביע על מי שיש לו יתרון ולמי יש פחות יתרון בהקמת בית החולים, אבל על מנת לצאת למכרז נדרשת מסגרת תקציבית, כי בסוף המדינה תצטרך לתקצב את ההקמה של בית החולים.

אבי בן זקן: קידמנו את זה עד למקום שבו נדרש להתכנס ולגבש מסגרת תקציבית.

אבי בן זקן: אני מניח שניתנה סקירה על בית החולים עצמו.

אבי בן זקן: בית החולים יוכל לגדול עד 2,000 מיטות; בשלב הראשון, 600 מיטות.

אבי בן זקן: זה בית חולים שאמור להיות בית חולים כללי, גריאטרי, פסיכיאטרי – כל השירותים הרפואיים תחת אותה מעטפת גדר, על אותה פיסת קרקע.

אבי בן זקן: זו התפיסה החדשה של משרד הבריאות לכלל בתי החולים, כל הקמה חדשה.

אבי בן זקן: אנחנו רואים נחיצות בהקמה של בית החולים הזה, וככל שיהיה תקציב אנחנו נדע לקדם אותו.

אבי בן זקן: אם יש שאלות, אשמח לענות.

שלמה קרעי: אני רואה לפניי מכתבים ששלח בזמנו סגן שר הבריאות ליצמן בנושא המחויבות שלו להקמת בית החולים.

שלמה קרעי: אלה מכתבים מפברואר 2019.

שלמה קרעי: באף אחד מהמכתבים הוא לא מזכיר שהבעיה היא שאין תקציב.

שלמה קרעי: הוא אומר: גיבשנו, אנחנו פועלים ליישם את ההחלטה באופן מיידי.

שלמה קרעי: "נעשה כל שניתן להוציא את החלטת הממשלה לפועל"; "גיבשנו פרוגרמה...

שלמה קרעי: במקביל אנחנו מלווים עם צוות מתכננים את עבודת העירייה".

שלמה קרעי: מה שאתה אומר עכשיו זה: עשינו הכול, אבל הדבר היחיד שנשאר – התקציב – לא קיבלנו.

שלמה קרעי: למה זה חיכה עד עכשיו?

אבי בן זקן: זה לא חיכה עד עכשיו, אדוני.

אבי בן זקן: זה היה בדיונים מול משרד האוצר לכל אורך הדרך.

אבי בן זקן: בסופו של דבר, כדי שהפרויקט הזה ייצא לפועל, נדרש לתקצב אותו.

אבי בן זקן: אנחנו בשנה בלי תקציב מדינה; הגענו לשלב שבו, על מנת לצאת למכרז, נדרשת מסגרת תקציבית, והמסגרת התקציבית הזאת לא הועמדה.

אבי בן זקן: אני מניח שהיא מצריכה החלטת ממשלה, בטח בשנה שאין בה תקציב.

אבי בן זקן: קידמנו את זה עד למקום שבו אפשר לצאת למכרז, וכדי לצאת למכרז נדרש תקציב, ושם זה עומד כרגע.

אבי בן זקן: זה לא חיכה, זה נדון כל העת בין משרד האוצר למשרד הבריאות, אבל עד היום זה לא הוכרע.

סעיד אלחרומי: אבי, שאלת המשך לשאלת היושב-ראש.

סעיד אלחרומי: גם אני ליוויתי את זה בשנים האחרונות, ומעולם לא שמעתי את הטענה הזאת, כי החלטת הממשלה הייתה מגובה – לפחות הצהרתית – בתקציב.

סעיד אלחרומי: מה האומדן למסגרת התקציבית של בית החולים?

סעיד אלחרומי: אתה יכול לנקוב במספר?

אבי בן זקן: אנחנו יודעים, פחות או יותר, כמה עולה מיטת אשפוז וכמה עולה להקים בית חולים, גם לאור המסגרות התקציביות שבהן הוקם אסותא אשדוד.

אבי בן זקן: המסגרת התקציבית לשלב א' של הפרויקט, קרי אותן 500 מיטות, היא סביב 1.5 מיליארד שקל.

אבי בן זקן: זה רק לנושא הבינוי וההקמה, לא כולל עלויות שוטפות של צוותים והפעלה של בית החולים, שגם להן את הנגזרות שלהן.

אבי בן זקן: אבל לשלב ההקמה, מהיום שבו יוחלט עד שיהיה בית חולים קיים ועומד ל-500 מיטות, העלות היא סביב 3 מיליון שקלים למיטה.

שלמה קרעי: זה כמעט פי שניים ממה שמופיע בוועדת אפק.

שלמה קרעי: התקציב של הקמת בית חולים ציבורי נוסף הוא 900 מיליון שקל – זה מה שמופיע בדוח, בהמלצת הוועדה שהובילה להחלטת הממשלה.

שלמה קרעי: אבל אני מניח שלא ניכנס עכשיו לפרטים הקטנים ולעלויות המדויקות, אז אפשר להניח שזה בין מיליארד ל-1.5 מיליארד שקלים.

אבי בן זקן: בסוף זה סדר גודל של מה רוצים להקים.

אבי בן זקן: אחרי ועדת אפק הייתה ועדת היגוי, שעמד בראשה מנכ"ל משרד הבריאות, והוועדה גיבשה את הגודל האופטימלי לשלב א' של הפרויקט.

אבי בן זקן: אני לא בטוח מה גודל בית חולים שראו לנגד עיניהם ועדת אפק בתחילת הדרך, יכול להיות שהם ראו בית חולים של 300 מיטות, ואז המספר הוא נכון.

אבי בן זקן: אבל היום, כשמדברים על בית חולים של 550 מיטות בערך בשלב א', אז המספר בהתאמה, ואני חושב שבסך הכול המספרים תואמים.

שלמה קרעי: אין לי פה את הפרטים המלאים, אבל ההערכה שלהם הייתה 900 מיליון.

שלמה קרעי: יש לי עוד שאלה: אני רואה את הבקשה להיוועצות עם בעלי עניין, שהוציא משרד הבריאות ב-2019.

אבי בן זקן: מכיר.

שלמה קרעי: מה התוצאות של הבקשה הזאת?

שלמה קרעי: האם הבקשה כשיצאה לא התבססה על תקציב קיים?

שלמה קרעי: יש פה כמה חלופות אפשריות להקמת בית חולים; האם נבחרה חלופה?

שלמה קרעי: האם, מבחינתכם, רק אישור תקציב וזהו, הטרקטורים עולים על השטח?

שלמה קרעי: הכול כבר מוכן לפעולה?

אבי בן זקן: הקמת בית חולים במדינת ישראל, ככל שלא תהיה על ידי ממשלת ישראל, דורשת מכרז.

אבי בן זקן: כדי לגבש את השחקנים הרלוונטיים למכרז כזה יצאנו בקול קורא.

אבי בן זקן: יש לנו תובנות מהקול הקורא, אני לא חושב שזה נכון לפרט אותן פה כי בסופו של דבר זה ייכנס להליך מכרזי.

אבי בן זקן: אבל היו מסקנות וראינו למי יש את מירב היתרונות להקים בית חולים נוסף בנגב.

אבי בן זקן: המסקנות האלה שוקללו לפי ציונים והיום אנחנו יודעים להגיד מי הגופים שלהם מירב היתרונות להקמת בית חולים.

אבי בן זקן: ראינו, למשל, שאין התעניינות של שחקנים מבחוץ להקמת בית חולים בנגב ועיקר השחקנים הם קופות החולים ובתי החולים הקיימים, הם אלה שענו על הדבר הזה.

אבי בן זקן: ניתחנו את זה על מנת להיות מוכנים יותר לצאת למכרז.

אבי בן זקן: הנתונים האלה מאוד חשובים, קיבלנו תשובות מעניינות שהוסיפו לנו ידע.

אבי בן זקן: היום, בהינתן תקציב, כתיבת מכרז תארך חודשים ספורים ואפשר יהיה לצאת למכרז.

אבי בן זקן: ברגע שייבחר ספק זוכה, הוא יוכל להוציא היתרים ולצאת לשטח.

שלמה קרעי: זאת אומרת, מרגע אישור תקציב לוקח כשנה, להערכתך, לעלות לשטח?

שלמה קרעי: מה ההערכה שלך ללו"ז, מבחינת משרד הבריאות?

אבי בן זקן: מהרגע שיהיה מכרז, אני מניח שזה בין שנה לשנה וחצי לתכנון והוצאת היתרים.

אבי בן זקן: היום התכנון נמצא בשלבים מאוד מתקדמים.

אבי בן זקן: אם היזם שייבחר יבחר לקחת את התכנון שכבר ביצענו ולאמץ אותו, אז העבודה שלו תהיה יחסית קצרה; אם המדינה תוציא את זה, העבודה תהיה יחסית קצרה.

אבי בן זקן: אבל אני מניח שהליך כזה לוקח בין שנה לשנה וחצי, תלוי במוטיבציה ובקצב שיעבוד בו הספק שייבחר.

שלמה קרעי: אתם יכולים לכוון את המכרז ככה שצריך לאמץ את התוכניות שכבר תכננתם.

אבי בן זקן: תהיה ועדת מכרזים, ואני לא רוצה להגיד מראש מה יעשו או לא יעשו.

אבי בן זקן: אני מניח שנמליץ להשתמש, הושקעה בדברים הרבה מאוד חשיבה ואני מניח שמי שייבחר כן ימצא בהם שימוש.

שלמה קרעי: תודה.

שלמה קרעי: ניסן, חבר הכנסת אלחרומי, יש לכם שאלות אליו?

ניסן בן חמו: אנחנו מכירים את התהליך הזה, אנחנו מכירים את ה-RFI, את הקול הקורא שיצא, והתחושה היא עדיין שהדברים מתקדמים מאוד לאט – גם ההליך המכרזי הוא ארוך, גם הליך הוצאת ההיתרים.

ניסן בן חמו: אנחנו מדברים על בנייה לא פשוטה, בנייה מקצועית, עם פרמטרים מקצועיים, לכן צריך כאן ועכשיו לקרוא לאישור התקציב וליציאה לדרך.

שלמה קרעי: נשמע את משרד האוצר בהמשך הדיון.

שלמה קרעי: אני רוצה לעבור לרובי דנילוביץ, ראש עיריית באר שבע.

אבי בן זקן: הדברים שנאמרים פה נכונים.

אבי בן זקן: אני, כמשרד הבריאות, רוצה לבנות את בית החולים הזה הכי מהר שאפשר.

אבי בן זקן: מבחינתנו, ככל שתיקבע מסגרת תקציבית, נעשה את הכול כדי שהתהליכים יקרו בצורה הכי מהירה שאפשר.

אבי בן זקן: עיריית באר שבע מאוד רתומה למהלך הזה, משרד הבריאות מאוד רתום למהלך הזה, ואנחנו לא נהיה גורם מעכב לתהליך.

שלמה קרעי: תודה רבה.

שלמה קרעי: רוביק, בבקשה.

רוביק דנילוביץ: שלום, אדוני היושב-ראש.

רוביק דנילוביץ: אני רצה להצטרף לברכות; תודה רבה שאתה וחבריך שמים את הנגב על סדר-היום של מדינת ישראל.

רוביק דנילוביץ: אמרתי את זה גם בדיון על שדה התעופה, שזה קצת בעייתי להיות בקונצנזוס; כשאתה בקונצנזוס כולם חושבים שהם דואגים לך, אבל מסתבר שהדברים לוקחים זמן, לעתים יתר על המידה.

רוביק דנילוביץ: אני רוצה לעשות סדר, ושמעתי בקשב רב את הדברים שנאמרו.

רוביק דנילוביץ: צריך להפריד בין שני דברים: הנושא הראשון הוא בית חולים שני בנגב – אנחנו מאוד מתקדמים בנושא, ותיכף אתן את הפרטים המדויקים; הנושא השני הוא פערי הבריאות בנגב מול מקומות אחרים במדינת ישראל.

רוביק דנילוביץ: לא רק מחסור במיטות, ציין ידידי ניסן בן חמו שיש פערים בכל מה שקשור לתורים לניתוח, במקצועות הפרה-רפואיים, רפואה בקהילה, יש כל כך הרבה פערים שהמדינה חייבת לצמצם אותם.

רוביק דנילוביץ: אני מוכרח לומר ששבענו – אני לא רוצה להגיד "נמאס" כי אני מכבד את האנשים שבאמת אכפת להם, ואני חושב שלכולם באמת אכפת – מעוד דוח ועוד דוח שנותנים לנו את הנתונים שאנחנו מכירים הרבה מאוד שנים.

רוביק דנילוביץ: הנתונים נשארים סטטיים; אתם יודעים מה, הפערים אפילו מעמיקים עוד ועוד.

רוביק דנילוביץ: הנה, מדינת ישראל באמת החליטה, יש קונצנזוס והמדינה באמת רוצה, כולם רוצים.

רוביק דנילוביץ: אגב, אני אומר את זה לא בציניות, כי בשנים האחרונות אנחנו במסע ממשרד האוצר לחשב הכללי, למשרד הבריאות, למשרד ראש הממשלה, ואני יכול לומר באמת שכולם בעד, כולם רוצים.

רוביק דנילוביץ: אבל עד שמדינת ישראל לוקחת את ההחלטה שלה מ-2015 ומביאה את ההחלטה הזו לידי הבשלה לוקח כל כך הרבה זמן.

רוביק דנילוביץ: אני רוצה לומר לאדוני היושב-ראש, לחברי הכנסת ולנכבדים שנמצאים גם בזום וגם בכנסת: אפשר להקים בית חולים שני בנגב ב-2026–2027, צריך רק לקבל את ההחלטה הנכונה.

רוביק דנילוביץ: מדינת ישראל לא רוצה להתחייב, ואסביר את מה שאני אומר.

רוביק דנילוביץ: ב-RFI שהוזכר פה קודם אפשר לקבל את ההחלטה שבנגב יהיה בית חולים ממשלתי, אבל המדינה בורחת מקבלת החלטה כזו.

רוביק דנילוביץ: היא לא רוצה, זה קצת יקר לה.

רוביק דנילוביץ: האזרחים זה דבר שיקר לה.

רוביק דנילוביץ: למה לה להתחייב?

רוביק דנילוביץ: בית חולים ממשלתי טוב לתל אביב ולגוש דן, בית חולים ממשלתי טוב לירושלים ולאזור, אבל למה שבית חולים ממשלתי יבוא עם כל המחויבות התקציבית של מדינת ישראל לתושבי הנגב?

רוביק דנילוביץ: אז הם מעדיפים שמישהו אחר ייקח, כאילו המישהו האחר הזה יוכל לעשות את זה יותר בזול.

רוביק דנילוביץ: אנחנו יודעים שהזול יוצר יותר יקר.

רוביק דנילוביץ: אז אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, וחשוב שתדעו – מי שלא יודע, לצערי, מנציגי המשרדים שדיברו קודם – התב"ע בוועדה המקומית לתכנון ובנייה בבאר שבע כבר אושרה, זה נמצא עכשיו לקראת הפקדה בוועדה המחוזית.

רוביק דנילוביץ: יש לנו שיתוף פעולה נפלא מרמ"י.

רוביק דנילוביץ: אני רצה להגיד מילה טובה לרמ"י – רשות מקרקעי ישראל – כי לקחנו שטח, היו צריכים לפצות את המתחם של הקיבוצים, והם עשו את זה בצורה מאוד מהירה יחסית.

רוביק דנילוביץ: אנחנו די ערוכים, אנחנו די מוכנים.

רוביק דנילוביץ: הסיפור פה הוא לא הבינוי של בית החולים, יש פה דברים נלווים, ואנחנו זועקים למשרד הבריאות וגם למועצה להשכלה גבוהה, כי צריך פה פרויקט לאומי.

רוביק דנילוביץ: תגידו, אחרי שנבנה בית חולים – הבינוי עצמו ייקח חמש שנים, זה לא סיפור לבנות מבנה – אבל איפה האחיות?

רוביק דנילוביץ: איפה הרופאים?

רוביק דנילוביץ: איפה המומחים?

רוביק דנילוביץ: האם התחלנו להכשיר אותם?

רוביק דנילוביץ: בסוף נבנה בית חולים והוא יישאר ריק או שיהיה הקניבליזם שאנחנו מכירים ממה שקרה באסותא באשדוד – אלה ינדדו מפה לשם, אלה יחטפו את אלה.

רוביק דנילוביץ: אנחנו לא רוצים את זה, הגיע הזמן שמדינת ישראל תעשה מה שטוב ונכון לה.

רוביק דנילוביץ: הגיע הזמן שהיא תבנה עוד בית חולים, כי יש פערים רפואיים מאוד גדולים.

רוביק דנילוביץ: אם מדינת ישראל באמת רוצה לקדם בית חולים נוסף, ואני מאמין שמדינת ישראל, על כל משרדיה, רוצה לקדם בית חולים נוסף, שני בנגב, שיהיה הכי מוכן, הכי ערוך והכי מתקדם.

רוביק דנילוביץ: לא הסתפקנו, אדוני היושב-ראש, רק בהקמת בית חולים.

רוביק דנילוביץ: בהתחלה, כשבאו אלינו נציגי משרד הבריאות – ואני רוצה להגיד להם מילה טובה, כי הם הולכים אתנו עקב בצד אגודל והם מחויבים לתהליך הזה – הם ביקשו בהתחלה 100 דונם; אחר כך הם אמרו: בואו נחשוב פני עתיד, אז 200 דונם ובסוף הגענו ל-350 דונם.

רוביק דנילוביץ: ברוך השם, אנחנו מערי המטרופולין שיש להן עתודות קרקע, לקחנו רצועת קרקע של כ-1,100 דונם – 350 דונם שמיועדים למרכז רפואי, שזה חמישה בתי חולים שעוסקים בחמישה תחומים שונים, ולצד זה עוגן תעסוקתי.

רוביק דנילוביץ: זה יכול להיות בית ספר לסיעוד, קריית ביוטק שתעסוק בחדשנות בתחום התרופות, בייצור תרופות – כל החיבור שיכול להיות בין האקדמיה, מערכת הבריאות ותעסוקה, שיהווה עוד עוגן בין-לאומי.

רוביק דנילוביץ: זה טוב למדינת ישראל שהנגב יהיה חזק.

רוביק דנילוביץ: אבל עכשיו צריך להחליט.

רוביק דנילוביץ: ה-RFI יצא לפני שנה וחצי ומאז אנחנו בהולד.

רוביק דנילוביץ: למה?

רוביק דנילוביץ: כי המדינה מתלבטת: איזו קופה?

רוביק דנילוביץ: אנחנו לא רוצים ממשלתי; אולי יבוא מישהו מבחוץ?

רוביק דנילוביץ: אולי די כבר?

רוביק דנילוביץ: אני אומר לכם ברמז ואחרי שבדקנו את הדברים – אני לא רוצה לפרט יותר מדי – לא בטוח שחייבים להוציא מכרז.

רוביק דנילוביץ: לא בטוח.

רוביק דנילוביץ: אם המדינה תחליט שהיא מקימה בית חולים ממשלתי, וב-RFI היו כמה הגשות מאוד מעניינות מצד בתי חולים – שניים לפחות – ממשלתיים, שאמרו:

רוביק דנילוביץ: אנחנו יכולים לא רק לקחת על עצמנו את המרכז הרפואי החדש שיוקם בנגב, אלא לתרום מהניסיון שלנו, מהתקציב שלנו ומכוח האדם שיש לנו.

רוביק דנילוביץ: זה יכול להיות גם win win, המדינה רק לפתוח את הראש, להקשיב ולראות איך מעבירים את זה לפסים קונקרטיים.

רוביק דנילוביץ: אבל כרגע אנחנו מתברברים.

רוביק דנילוביץ: אנחנו – עיריית באר שבע, יחד עם רמ"י, משרד הבריאות וועדת התכנון המחוזי שלנו – מתקדמים.

רוביק דנילוביץ: תיכף זה יהיה בהפקדה, השטח יאושר ונבוא אליכם ונגיד לכם: נו, מה קורה?

רוביק דנילוביץ: איפה התקציב?

רוביק דנילוביץ: מתי בונים?

רוביק דנילוביץ: איפה ההכשרה של כוח האדם?

רוביק דנילוביץ: אבל את זה אנחנו זועקים כבר כל כך הרבה זמן, תחליטו כבר.

רוביק דנילוביץ: ב-2015 החלטתם החלטת ממשלה, היה מספיק זמן במשך חמש שנים להחליט מה זה יהיה: של אחת הקופות?

רוביק דנילוביץ: זה יהיה בית חולים ממשלתי?

רוביק דנילוביץ: רוצים לעשות את זה משהו אחר?

רוביק דנילוביץ: אבל תחליטו כבר, זה לא ייפול מהשמיים ברגע אחד.

רוביק דנילוביץ: יש דבר שקשור בדבר שקשור בדבר; הרצון הגדול, הכמיהה, התשוקה של המון צעירות וצעירים ללמוד רפואה.

רוביק דנילוביץ: אז קודם כול, אפשר גם להגדיל את המכסות, יש מחסור במדינת ישראל.

רוביק דנילוביץ: זה דבר אחד.

רוביק דנילוביץ: דבר שני, אנחנו רוצים שהמדינה תאפשר לנו – וזה קיים במקומות אחרים בעולם – להחריג אחוז מסוים של צעירות וצעירים מקומיים, מאזור הנגב, ללמוד רפואה.

רוביק דנילוביץ: למה?

רוביק דנילוביץ: כי פוטנציאל ההישארות שלהם הוא גבוה.

רוביק דנילוביץ: הפקולטה למדעי הבריאות באוניברסיטת בן גוריון בנגב מאוד מבוקשת, אבל בסוף, אחרי שהם עושים את הסטאז' וצריכים למלא איפה הם רוצים לעבוד, אז הם רוצים בשיבא, הם רוצים באיכילוב והם רוצים במקומות אחרים.

רוביק דנילוביץ: אבל אנחנו רוצים שיהיה פוטנציאל מקומי, אז אנחנו באים למועצה להשכלה גבוהה ולמשרד הבריאות לעשות תוכנית משותפת – בואו נהיה קצת יצירתיים, כי אם על שתיים או שלוש נקודות לא מקבלים אותם אז אנחנו מפסידים אותם.

רוביק דנילוביץ: זה כוח אדם טוב, הוא חיוני, הוא חשוב.

רוביק דנילוביץ: אגב, במדינת ישראל חסרים גם שדות קליניים, ברגע שיהיה בית החולים החדש הוא ייתן אפשרויות לפתוח את הפקולטות למדעי הבריאות ליותר ויותר סטודנטיות וסטודנטים, במקום שייסעו לרומניה, הונגריה ואיטליה שיישארו פה.

רוביק דנילוביץ: אנחנו יודעים עד כמה הם חיוניים לנו כאן ועכשיו.

רוביק דנילוביץ: אני רוצה לומר עוד משהו, לצד נושא בית החולים.

רוביק דנילוביץ: אדוני היושב-ראש, חבריי היקרים, יש פערים שזועקים לשמיים והם יום-יומיים.

רוביק דנילוביץ: חוץ מהדברים שדיברנו עליהם, שהם מצילי חיים – הניתוחים והדברים הקריטיים, שזה באמת חמור – יש הרבה הורים לילדים אוטיסטים; אתם יודעים מה זה להשיג קלינאי תקשורת בנגב ובגליל?

רוביק דנילוביץ: בכלל, יש מחסור גדול במדינה.

רוביק דנילוביץ: אתם יודעים מה זה להשיג אנשי מקצוע בתחום הריפוי בעיסוק?

רוביק דנילוביץ: מה קורה לנו, כמדינה?

רוביק דנילוביץ: אנחנו לא רואים את הפערים האלה, שהולכים ומעמיקים?

רוביק דנילוביץ: למה לא מאפשרים ליותר מוסדות אקדמיים שיהיו יותר אנשי מקצוע?

רוביק דנילוביץ: הרי זה לא יקרה מהיום למחר.

רוביק דנילוביץ: כולנו רואים את הנתונים, מוציאים עוד דוח ביקורת, אבל בפועל לא נעשה שום דבר כדי שהפערים האלה יצטמצמו.

רוביק דנילוביץ: אין לנו, כראשי רשויות, תשובה לאבא, לאמא, עם ילד או שניים אוטיסטים שלא מקבלים טיפול.

רוביק דנילוביץ: חברים יקרים, זה פשע.

רוביק דנילוביץ: זה פשע שכולנו שותפים לו.

רוביק דנילוביץ: אנחנו מכירים את הנתונים, אבל אף אחד לא עושה שום דבר כדי לפתור אותם.

רוביק דנילוביץ: אדוני היושב-ראש, אני מבקש ממש, כי אתה גם איש הנגב: תגיעו כבר להחלטות.

רוביק דנילוביץ: מישהו צריך להגיד גם לראש הממשלה, גם לשר הבריאות, גם לשר האוצר – לכל השרים הרלוונטיים, שהם כולם אתנו – לחשב הכללי, שמדובר פה בחיי אדם.

שלמה קרעי: רוביק, הדברים ברורים.

שלמה קרעי: העלית כמה נקודות מאוד חשובות, למשל בסוגיה של כוח האדם המקומי.

שלמה קרעי: אנחנו אומרים את אותו דבר גם במעבר של קריית המודיעין לדרום, שאומרים שאנשי המודיעין לא יעברו.

שלמה קרעי: מעכשיו אנחנו דורשים להכשיר את הילדים שלנו, שכבר עוד כמה שנים יוכלו להתגייס ולמלא את התפקידים בחיל המודיעין שיהיה בדרום.

שלמה קרעי: לגבי בית החולים שיקום, בסוף המטרה היא השגת התקציב הזה, כי כמו ששמענו ממשרד הבריאות ומשאר הגורמים – ותיכף נשמע את משרד האוצר – שאם הממשלה מחליטה לשים עכשיו תקציב ולהקים בית חולים ממשלתי – פה זה נגמר ואפשר כבר לצאת לשטח.

שלמה קרעי: השאלה היא ממשלתי עדיף או מישהו אחר, outsource, שהממשלה לא תהיה אחראית על כל דבר.

שלמה קרעי: לפעמים זה טוב מבחינה מקצועית, את זה צריך לשמוע, אבל אם נתקעים ולא יודעים מה לעשות, הקמה של בית חולים ממשלתי הוא הפתרון שצריך לקדם.

שלמה קרעי: אנחנו כאן כדי לדחוף, ללחוץ, לדבר על זה עם ראש הממשלה ועם שר האוצר, ואני מאוד מקווה שמכאן תצא הבשורה.

שלמה קרעי: אתה אומר 2026–2027; לפי התוכניות זה היה צריך להתחיל לקום ב-2025.

שלמה קרעי: בינתיים אנחנו בדחיה קטנה.

שלמה קרעי: אם עכשיו נצא, אז יכול להיות בתוך שנה אפשר לצאת לשטח.

שלמה קרעי: אני שמח שכל כולך בתוך העניין הזה.

שלמה קרעי: אנחנו צריכים את אנשי המקום שידחפו מהצד שלהם.

שלמה קרעי: אתה ראש העיר שהיא בירת הנגב, אנחנו רוצים להפוך את הפריפריה, את הנגב, למרכז הארץ.

שלמה קרעי: אנחנו לא רוצים רק שכוח אדם מקומי יישאר בנגב, אנחנו רוצים שסטודנטים מהמרכז יעדיפו להישאר בנגב כי פה יהיה יותר טוב ופה המשרות, החיים והמגורים בנגב יהיה הרבה יותר טובים והרבה יותר משתלמים מאשר במרכז.

רוביק דנילוביץ: אדוני היושב-ראש, עוד משפט אחד, ברשותך.

רוביק דנילוביץ: היו כל מיני תוכניות של הטבות ותמריצים של האוצר ושל משרד הבריאות לתעדף מתמחות מתמחים.

רוביק דנילוביץ: אני חושב שהגיע הזמן לעשות תוכנית עשור.

רוביק דנילוביץ: עד שהמדינה תשלים את הפרויקטים הלאומיים הגדולים שלה – של מעבר צה"ל דרומה, התקשוב והמודיעין, תחבורה מהירה, כל מה שכולנו רוצים כדי שהנגב יהפוך להיות לעוגן מרכזי – חשוב שנחזיר חבילה של הטבות ותמריצים בתחום של מערכת הבריאות.

רוביק דנילוביץ: זה מאוד חשוב ויכול לסייע.

רוביק דנילוביץ: בעבר זה היה, וזה הצליח מאוד.

שלמה קרעי: תודה רבה, רוביק.

שלמה קרעי: נעבור לשמוע את רות רלבג, קופת חולים כללית.

רות רלבג: שלום לחברי הוועדה.

רות רלבג: גם אני רוצה להצטרף למברכים.

רות רלבג: מה יותר יפה מאיש הנגב שמתחיל את הישיבה הראשונה שלו בנושא הנגב והפריפריה, אז ברכות.

שלמה קרעי: תודה.

רות רלבג: אנחנו יושבים בנגב בהיקף של 62% בקהילה, וכמעט מלא בתחום האשפוז.

רות רלבג: אחד מבתי החולים המובילים בארץ הוא סורוקה, והוא מנוהל על ידי כללית עשרות בשנים.

רות רלבג: בוודאי הנוכחות שלנו שם, גם המעורבות בבית הספר לרפואה, היא בולטת וברורה גם בהכשרת כוח אדם מקצועי.

רות רלבג: התוכנית העתידית היא ל-2,000 מיטות, ואומרים 600 תחילה.

רות רלבג: אנחנו אומרים שסורוקה בגודל שלו יכול בהחלט לקלוט את 600 האלה, בוודאי ל-10–15 השנים הבאות, ואין ספק שזה יהיה היעיל ביותר.

רות רלבג: רציתי להתייחס למה שאמרו חלק מהאנשים.

רות רלבג: הפער איננו בתשתיות פיזיות, הוא איננו בבניינים, הוא איננו בציוד.

רות רלבג: הפער המרכזי הוא פער בכוח אדם, ואין שום ספק שבעניין הזה יש לכללית יתרון, כמי שמחזיקה שליש ממיטות האשפוז בארץ ומחזיקה - - -

שלמה קרעי: קשה לי לשמוע את הדבר הזה, רות, כי ששת ילדיי נולדו בסורוקה, ולא אחת ולא שתיים כשביקרתי, וגם בתקופת הלידה, יש הרבה מאושפזים במסדרון.

שלמה קרעי: אז אי-אפשר לומר שיש תשתיות מספיקות לכולם.

רות רלבג: חבר הכנסת קרעי, אני יכולה להגיד לך בצורה ברורה: את אותם תקציבים שרוצים לשים, אם ישימו חלק הרבה יותר קטן מהם בבית חולים קיים, תקבל את התועלת הגדולה ביותר.

רות רלבג: תסתכלו על אשדוד; הרי בית החולים באשדוד הוקם, בשנה הראשונה שלו, אחרי שהמדינה נתנה הרבה מאוד כסף ורישיונות – מה שלא נתנו 15 שנה לבתי חולים בכל הארץ נתנו לאשדוד – והוא היה ב-150 מיליון שקל גירעון.

רות רלבג: לא אכביד עליכם, אבל בעיית כלכלת הבריאות, הגירעון באשפוז והחוסר במקורות יצא בצורה מאוד בולטת עכשיו בקורונה, אבל נמצא על שולחן הכנסת והממשלה שנים רבות.

רות רלבג: אם אנחנו רוצים, בתקציבים שייתנו, לתת את התועלת הגדולה ביותר לתושבים, הדרך הכי נכונה היא לתת את זה דרך הכללית.

רות רלבג: אכן, הקול קורא שדיבר עליו נציג משרד הבריאות יצא, יצא גם לכללית.

רות רלבג: כללית התייחסה מאוד בהרחבה.

רות רלבג: אין שום ספק שיש לנו את הניסיון הבולט ביותר, את היכולת לתמוך בתהליך הזה גם בכוח אדם.

רות רלבג: כמו שאמרתי, אנחנו ממילא בזיקה מאוד מאוד עמוקה בדרום.

רות רלבג: התעסק בעניין הזה ראש העיר באר שבע, שיש צורך בבית חולים ממשלתי, כי הממשלה תביא יותר מקורות.

רות רלבג: הממשלה מסבסדת את בתי החולים שלה בצורה מאוד בולטת, זה דיון שהיה בוועדת הכספים באופן אינטנסיבי בשנתיים האחרונות, על הפער בין התקצוב הממשלתי לתקצוב שאיננו ממשלתי.

רות רלבג: אז להגדיל את הסבסוד הממשלתי ולהגדיל את הפערים מול בתי החולים של הכללית – אין בזה שום היגיון.

רות רלבג: הוא התייחס גם לירושלים; אני יוצאת שערי צדק, בירושלים אין בית חולים ממשלתי, יש בתי חולים ציבוריים.

רות רלבג: מה שיש לי להגיד בצורה ברורה לעניין יוספטל, שיש לו חיסרון של קוטן ומנוהל על ידי כללית; בצפון יש לנו את בית חולים עפולה, שנעשו בו השקעות מאוד מאוד גדולות בשנים האחרונות ונפתח בו לאחרונה מגדל אשפוז חדש.

רות רלבג: ראש העיר ערד דיבר על זה שכשהוא צריך לפתוח דיאליזה הוא מקבל תרומות.

רות רלבג: הבעיה איננה התרומה הפיזית להקמת הבניין, יש הרבה כספי תרומות.

רות רלבג: המגבלה האמיתית היא הגרעון התפעולי, הפער בכוח אדם.

רות רלבג: אם יבוא גוף חיצוני, כמו שהציע יושב-ראש הוועדה, כולו ילך לתחרות על כוח האדם הקיים.

רות רלבג: הוא רק יעלה את השכר, תושבי הנגב לא יקבלו ממנו שום דבר.

רות רלבג: לכן, תחת פיקוח ותחת תוכניות ברורות, שיהיה להן דין וחשבון, זו הדרך הנכונה להרחיב את מספר המיטות אופרטיבית כמעט מהיום למחר, בוודאי 2026–2027, באמצעות הרחבת סורוקה בהנחיית משרד הבריאות.

ניסן בן חמו: על פי החוקרים של משרד הבריאות, היעילות התפעולית של בתי חולים מעל 1,000 מיטות הולכת פוחתת.

ניסן בן חמו: כלומר הרעיון, לפחות על פי מה שאנחנו קוראים, הוא להגיע לבתי חולים יותר קטנים, יותר יעילים, ולא להגדיל בתי חולים קיימים ל-2,000 ו-3,000 מיטות.

ניסן בן חמו: זה על פי הנתונים של חוקרי משרד הבריאות.

שלמה קרעי: לא רק זה, בדוח ועדת אפק אוחזים בשני הדברים – גם מגדילים את סורוקה במאות מיטות, יש כאן תוספת של 300 מיטות לסורוקה, וגם הקמת בית חולים שני.

ניסן בן חמו: התייחסות נוספת: זה נראה כאילו פשוט כספי תרומות.

ניסן בן חמו: להקים את מרכז הדיאליזה שלנו בערד לקח שמונה שנים.

ניסן בן חמו: דווקא שם, במכרזים היו אנשים שרצו להפעיל ואמרו: תביאו את המבנה, אנחנו יודעים להפעיל את זה כלכלית.

ניסן בן חמו: לקח לנו שמונה שנים לבנות את התשתית, אבל עדיין הפערים הם גם תשתיתיים וגם של כוח אדם.

שלמה קרעי: אני חושב שאנחנו כבר לא שם, כבר עברנו את הרוביקון, חצינו אותו.

שלמה קרעי: רוב גורמי המקצוע וכל הגורמים הממשלתיים כבר בתוך העניין של הקמת בית החולים השני בנגב.

שלמה קרעי: חיזוק סורוקה גם כן חשוב, אנחנו לא רוצים לפגוע בבית החולים הקיים.

שלמה קרעי: כמובן, כמו שהזכיר רוביק ונדבר על זה גם בהמשך, נושא כוח האדם; אנחנו לא רוצים שיהיו מלחמות על הרופאים ושיהיו תנאים שונים.

שלמה קרעי: זה מאבק מקביל, אבל קודם כול צריך להקים את בית החולים הזה והשאר תוך כדי תנועה.

שלמה קרעי: תודה, רות.

שלמה קרעי: אני רוצה לעבור לטל פודים ממינהל התכנון.

שלמה קרעי: נשמח לשמוע לגבי הלו"ז לקידום התוכנית מבחינתכם.

טל פודים: שלום לכולם.

טל פודים: על מנת לקדם את המרכז הרפואי, ששמענו עליו ארוכות מהדוברים הקודמים, הוועדה המחוזית מקדמת שתי תוכניות.

טל פודים: הראשונה, תוכנית מתאר מחוזית להרחבת האזור לפיתוח עירוני של העיר באר שבע, ובמקביל אנחנו מקדמים גם תוכנית מפורטת למרכז הרפואי, שמקודמת על ידי רשות מקרקעי ישראל, עיריית באר שבע ומשרד הבריאות.

טל פודים: אישור התוכנית המפורטת תלוי באישור של התוכנית המחוזית.

טל פודים: התוכנית המחוזית להרחבה של האזור לפיתוח עירוני של באר של שבע לכיוון מזרח זאת הרחבה של כ-1,400 דונם.

טל פודים: הוועדה המחוזית המליצה למועצה הארצית להפקיד את התוכנית; המועצה הארצית דנה בה ב-3 בדצמבר 2019 והחליטה להפקיד את התוכנית.

טל פודים: התוכנית הופקדה באפריל 2020.

טל פודים: בתקופת ההפקדה קיבלנו התנגדות מחברת נתיבי ישראל.

טל פודים: אתמול, 7 בספטמבר 2020, דנו בוועדה המחוזית בתוכנית ובהתנגדות של חברת נתיבי ישראל.

טל פודים: המלצנו לדחות את ההתנגדות של חברת נתיבי ישראל, אנחנו סבורים שההתנגדות שלהם אינה רלוונטית, והמלצנו למועצה הארצית על אישור התוכנית.

טל פודים: אישור התוכנית במועצה הארצית יאפשר את הקידום של התוכנית המפורטת למרכז הרפואי.

טל פודים: אנחנו מאוד מקווים שתדון שהוולנת"ע – זאת ועדת משנה של המועצה הארצית – תדון בקרוב מאוד בהקמה ותוכל לאשר אותה בפועל.

טל פודים: לגבי התוכנית המקומית, אתחיל להסביר, ונמצאת אתי פה גם חיה אלעזר גרינברג מלשכת התכנון, והיא תוכל להשלים פרטים לגבי התוכנית המפורטת.

טל פודים: מדובר בתוכנית לשטח של כ-2,300 דונם, עם כוונה להקים מרכז רפואי עם למעלה מ-2,000 מיטות, שטח בנייה של 800,000 מטר רבוע, של ארבעה בתי חולים נוספים: ילדים, שיקומי, בריאות הנפש וגריאטרי.

טל פודים: הוועדה דנה בתוכנית הזאת פעמיים, גם בפברואר 2020 וגם ב-13 ביולי 2020.

טל פודים: אני חושב שקידמנו אותה בקצב מאוד מאוד מהיר, הזכיר את זה גם ראש העיר באר שבע, רוביק דנילוביץ'.

טל פודים: היא התקבלה אצלנו בנובמבר 2019 וכבר לפני כחודשיים החלטנו על הפקדת התוכנית.

טל פודים: הצפי הוא שהיא תופקד בפועל בחודש אוקטובר.

טל פודים: אם אפשר לפתוח גם לחיה גרינברג את הזום, היא תוכל להשלים עוד פרטים לגבי התוכנית.

שלמה קרעי: שלשום דחיתם את ההתנגדות של נתיבי ישראל.

טל פודים: אמרתי שאתמול דנו בהתנגדות של חברת נתיבי ישראל לתוכנית המחוזית.

טל פודים: על מנת לקדם את התוכנית המפורטת נאלצנו לקדם שתי תוכניות – גם תוכנית מחוזית, שהרחיבה את השטח לפיתוח עירוני של באר שבע בעוד 1,400 דונם על מנת לאפשר את הקמת הקומפלקס של בתי החולים ושל מעונות הסטודנטים – כל המרכיבים שהתוכנית הזאת כוללת – ותוכנית מפורטת.

טל פודים: בתוכנית המחוזית, אתמול המלצנו למועצה הארצית לדחות את ההתנגדות של חברת נתיבי ישראל, שעסקה בכל מיני דברים שאנחנו חושבים שהם לא ברמה של התוכנית המחוזית.

שלמה קרעי: מה צפוי באוקטובר?

טל פודים: לגבי התוכנית השנייה, התוכנית המפורטת שרציתי שחיה גרינברג תרחיב עליה אם אתם מעוניינים, אנחנו צופים שתופקד בפועל באוקטובר.

טל פודים: לאחר מכן יש תקופה מסוימת של התנגדויות.

טל פודים: ככל שיוגשו התנגדויות, נדון בהתנגדויות, להערכתי בדצמבר-ינואר.

טל פודים: אם לא יוגשו התנגדויות, אפשר יהיה לאשר את התוכנית בסביבות דצמבר-ינואר לכל המאוחר, ככל שקצב הדברים יהיה בהתאם לתוכניות.

שלמה קרעי: מה זה אומר שהתוכנית המפורטת תאושר בינואר?

שלמה קרעי: אם יוקם בית חולים ממשלתי או אחד היזמים שיזכה במכרז יבחר את התוכנית הזאת דווקא, הוא יוכל להתחיל.

טל פודים: זו תוכנית מתאר מקומית עם הוראות של תוכנית מפורטת, והיא תאפשר לוועדה המקומית באר שבע להוציא היתרי בנייה.

טל פודים: מיד לאחר שהתוכנית תקבל תוקף, הוועדה המקומית בבאר שבע – רשות הרישוי וועדה מקומית באר שבע – יוכלו להוציא היתרי בנייה על מנת להתחיל עם הדברים שדיברתם עליהם בתחילת הדיון.

טל פודים: נדמה לי שניסן בן חמו, ראש עיריית ערד דיבר על היתרים.

טל פודים: היתרי בנייה ניתן להוציא רק לאחר שאותה תוכנית מפורטת תקבל תוקף.

טל פודים: אלה לוחות זמנים מאוד סבירים וקרובים.

טל פודים: אנחנו ממש בעיצומו של קידום שתי התוכניות – גם התוכנית המחוזית וגם התוכנית המפורטת.

טל פודים: אם אתם רוצים עוד פרטים לגבי התוכנית המפורטת, נשמח לאפשר לחיה מלשכת התכנון, שמטפלת בתוכנית, להרחיב.

שלמה קרעי: נשמח לשמוע אותה, בקצרה.

שלמה קרעי: תודה, טל.

שלמה קרעי: שלום, חיה.

חיה אלעזר גרינברג: אני רוצה להוסיף על הדברים שאמר טל, שהתוכנית גם תואמה עם תוכנית המתאר הכוללנית של העיר באר שבע, שמקודמת במקביל וכבר הופקדה.

חיה אלעזר גרינברג: הוועדה המחוזית דנה בדיוני התנגדויות והחליטה לפרסם את התוכנית.

חיה אלעזר גרינברג: פעלנו בלוחות זמנים מאוד צפופים.

חיה אלעזר גרינברג: נכנסה גם הקורונה, נעשו תיאומים עם למעלה מ-20 גופים ומשרדי ממשלה שפעלו אתנו בשיתוף פעולה, כמובן העירייה, מנהלי הפרויקט, צוות התכנון.

חיה אלעזר גרינברג: אנחנו באמת במשוכה האחרונה לקראת הפקדה בפועל של התוכנית.

חיה אלעזר גרינברג: אם נדרשות עוד השלמות או שאלות יותר לעומק על התוכנית, אנחנו כאן על מנת לענות.

שלמה קרעי: תודה רבה.

שלמה קרעי: עו"ד אחמד אלאסד, ראש מועצת לקייה, אתנו?

שלמה קרעי: שלום, אחמד.

אחמד אלאסד: שלום.

אחמד אלאסד: דובר הרבה על הקמת בית החולים בבאר שבע.

אחמד אלאסד: מ-2014 ועד היום לא התקדם שום דבר בנושא.

אחמד אלאסד: היום יש דרישה לקרב את זה כמה שיותר, שייתן מענה גם לאזור קריית גת, גם לרהט, גם ללקייה, גם לכרמית, גם למיתר וגם ליישוב אל קסום.

אחמד אלאסד: אנחנו חושבים שצריך להקים אותו לא רק בבאר שבע, לדעתי ולטעמי צריך להקים באזור קרוב שיכול לתת מענה.

אחמד אלאסד: באר שבע הופכת לעיר מאוד צפופה וקשה להגיע אליה בשעות מסוימות, ולכן צריך לחשוב על מיקום חדש.

סעיד אלחרומי: אחמד, אתה מכיר את המקום המוצע?

אחמד אלאסד: אם אני לא טועה, מדובר על מרכז העיר באר שבע, ליד מגדל הרכבת.

סעיד אלחרומי: לא לא.

סעיד אלחרומי: אחמד, אנחנו מדברים על צומת שרה, הכניסה המזרחית מצד שמאל כשאתה נוסע בכביש דימונה-באר שבע.

סעיד אלחרומי: זה שטח של הקיבוצים, שטח גדול, שהוא מחוץ לבאר שבע בפועל.

אחמד אלאסד: לדעתי צריך למקם אותו באזור שיכול לתת מענה לריכוז האוכלוסייה.

אחמד אלאסד: היום ריכוז האוכלוסייה הוא יותר צפונה מבאר שבע, עם אנחנו מדברים על דרום הר חברון, על מיתר, על כרמית, על הקיבוצים, על לקייה – שמונה כבר 20,000 תושבים – רהט עם 70,000 תושבים, ערד, קסום.

אחמד אלאסד: כובד האוכלוסייה בחלק הצפוני יותר, ואתה יכול לראות שקשה להגיע לבאר שבע בשעות העומס בבוקר ואחר הצהריים.

אחמד אלאסד: בנוסף, היום עיריית באר שבע מתנגדת לחבר את היישובים שלנו לבאר שבע.

אחמד אלאסד: לדוגמה, מתנגדת לחיבור הכניסה הדרומית ללקייה לעיר באר שבע, והיא גם טוענת בוועדות שזה מכביד על השכונות הצפוניות שלהם.

אחמד אלאסד: לכן אי-אפשר למקם שירותים באזורים שמחר יביאו גם צפיפות ולחצי תנועה בבוקר וגם יקשו על התושבים להגיע.

אחמד אלאסד: היום בית החולים מהווה פתרון למקרי חירום – אנשים חולים צריכים להגיע מהר לבית החולים ולא יכול להיות שממקמים אותו באזור שהופך להיות צפוף וגם צמוד לבאר שבע.

שלמה קרעי: אחמד, אני חושב שמה שנוכל בסוגיה הזאת זה רק לנסות למצוא פתרונות, כי בית החולים כבר ממוקם, זה כבר סגור, התוכניות כבר הופקדו.

שלמה קרעי: אין עכשיו דיון איפה למקם את בית החולים.

שלמה קרעי: אשמח לשמוע את רוביק דנילוביץ לפני שנעבור לדובר הבא, הוא רוצה להגיב לדבריה של סמנכ"לית כללית ואולי גם לשמוע התייחסות לדברים שאמרת.

שלמה קרעי: תודה, אחמד.

שלמה קרעי: שלום, עפר.

רוביק דנילוביץ: אהלן, אחמד.

רוביק דנילוביץ: אני חושב שצדק היושב-ראש שאמר שאנחנו בתהליך של כל כך הרבה שנים, גם עם ראשי הרשויות הקודמים בתפקיד.

רוביק דנילוביץ: זה לא נקבע בצורה שרירותית.

רוביק דנילוביץ: המיקום נקבע כי הוא קרוב לכביש 6, לכביש 40, יש תוואי רכבת, הוא גם חלק מהתוכנית הגדולה של העיר באר שבע, של הרכבת הקלה שתהיה גם פרברית.

רוביק דנילוביץ: כשאנחנו מסתכלים על הרכבת הקלה של באר שבע אנחנו לא מסתכלים רק על תושבי באר שבע, ביקשנו שתהיה פרברית כי אנחנו מסתכלים על השכנים שלנו באזור כולו.

רוביק דנילוביץ: זאת אומרת, הנגישות לבית החולים הזה היא נגישות מיטבית של כולם.

רוביק דנילוביץ: בואו לא נשכח את דימונה, שהולכת להיות מאוד גדולה ומשמעותית.

רוביק דנילוביץ: אף פעם אין את המיקום שימצא חן בעיני כולם, אבל מצאנו מיקום, לדעתי, מאוד מאוד מרכזי, בצירים המרכזיים, שישרת את כולם.

רוביק דנילוביץ: אשמח גם לשבת אתך ולהסביר לך את התוואי ומה אנחנו הולכים לעשות, יחד עם המדינה כמובן, בעתיד.

רוביק דנילוביץ: תודה, אדוני היושב-ראש, שאפשרת לי להתייחס לדבריה של חברתנו מהכללית, ואני אומר את זה ברוח הכי טובה.

רוביק דנילוביץ: גילוי נאות: אני מבוטח של הכללית, אני אוהב את הכללית, נולדתי בכללית ואמות בכללית.

רוביק דנילוביץ: נולדתי בסורוקה, אני אוהב את סורוקה.

רוביק דנילוביץ: בית החולים סורוקה עושה עבודה מופלאה בצוות המקצועי הרפואי – רופאים, רופאות, אחים, אחיות – הצוות המנהלי.

רוביק דנילוביץ: באמת בית חולים לתפארת, אין לי מילה אחרת.

רוביק דנילוביץ: אנחנו ביחסים נפלאים, הוא תמיד יהיה בית החולים המרכזי בנגב.

רוביק דנילוביץ: לצד זה, חשוב לומר לחברינו ואחינו בכללית – ואגב, אני אומר להם את זה כל הזמן – בית חולים נוסף בנגב רק יחזק את הכללית, הוא ייצור סוף סוף תחרות.

רוביק דנילוביץ: שימו לב מה קורה: בצפון יש מספר בתי חולים; בשרון יש מספר בתי חולים; בגוש דן יש מספר בתי חולים; בשפלה יש מספר בתי חולים; בירושלים יש מספר בתי חולים; בנגב יש בית חולים אחד.

רוביק דנילוביץ: אין תחרות.

רוביק דנילוביץ: יש לנו יחסים נפלאים עם פרופ' דווידסון, שהוא חבר ומכיר את הצרכים של סורוקה, אבל אני מדבר על העבר.

רוביק דנילוביץ: בעבר, כששירותי בריאות כללית הייתה צריכה להחליט לאיפה לתת את האקסטרה, לבילינסון או לסורוקה, אז אני חושש שאיפה שיש תחרות מחזקים קצת יותר כי כל הזמן צריך להעלות את הרמה ואת הרף.

רוביק דנילוביץ: הגיע הזמן שיהיה מתחרה לסורוקה.

רוביק דנילוביץ: סורוקה מספיק חזק, הוא מספיק מקצועי והוא מתחזק עוד יותר.

רוביק דנילוביץ: חשוב לי לומר, והדברים האלה נאמרו גם קודם:

רוביק דנילוביץ: קודם כול ולפני הכול עמדנו על כך שיוסיפו 300 מיטות לסורוקה, ורק לצד זה להקים בית חולים נוסף – לא במקום סורוקה אלא לצד סורוקה.

רוביק דנילוביץ: תודה, אדוני היושב-ראש.

עפר שלח: למיטב ידיעתי, יש תוכנית מאושרת לא ל-300 מיטות בסורוקה אלא ל-1,100 מיטות בסורוקה.

עפר שלח: בהבנה שלך, איפה פה זה חליפי?

עפר שלח: סורוקה, אני מניח, אם יחזקו אותו ב-300 מיטות גם ההתנגדות שלהם לבית חולים נוסף תרד, כי אם הם חזקים הם יגידו: מאה אחוז, שיהיה עוד בית חולים.

רוביק דנילוביץ: אנחנו יודעים שיש מציאות קיימת, ולכן אנחנו לא אומרים לאו מוחלט להגדלת סורוקה.

רוביק דנילוביץ: צריך לעשות את זה בצורה נכונה, נבונה ופרורציונלית.

רוביק דנילוביץ: אמר גם ידידי ניסן בן חמו שיש גבול עד כמה בית חולים יכול לגדול, לצמוח ולהתפתח.

רוביק דנילוביץ: אני חושב שאנחנו נמצאים בשילוב הנכון – החיזוק העכשווי של סורוקה אל מול המרוץ של כולנו – אני קורא לזה "מרוץ" כי צריך להאיץ אותו – להקמת בית חולים נוסף.

רוביק דנילוביץ: זה צריך להיות זה לצד זה.

רוביק דנילוביץ: אני לא נגד חיזוק סורוקה, סורוקה היא שלנו.

רוביק דנילוביץ: מה, אנשים לא מקבלים טיפול היום?

רוביק דנילוביץ: מקבלים טיפול מקצועי, מקבלים טיפול מסור, אבל צריך לעשות כבר את ההפרדה הזו ולהחליט להאיץ את המהלך של הקמת בית חולים נוסף בנגב.

רוביק דנילוביץ: הוא לא יהיה גדול בהתחלה, דובר על זה קודם, אבל זה טוב שיהיה אופק.

רוביק דנילוביץ: בית חולים בונים פעם ב-70 שנה, אולי פעם ב-100 שנה.

רוביק דנילוביץ: זה טוב שיש לו אופק תכנוני, כי אי-אפשר לדעת מה נצטרך.

רוביק דנילוביץ: אנחנו גם לא יודעים לאן העולם הולך; העולם הולך, אולי, יותר לרפואה בקהילה ויכול להיות שנצטרך לחזק את הרפואה בקהילה ויהיו פחות בתי חולים גדולים – לא יודע.

רוביק דנילוביץ: אבל שמרנו מספיק עתודת קרקע, שאם נצטרך נוכל להקים בית חולים לצד סורוקה, שהוא יכול להיות גדול, יוכל להתפתח ולהתרחב ולא יגידו לנו: לא חשבתם מראש שבית החולים הזה צריך להתפתח?

רוביק דנילוביץ: אז יש עתודות קרקע, ונשתמש בזה בתבונה, במשורה - מה שהמדינה צריכה, מה שנכון לתושבי הנגב.

שלמה קרעי: תודה, רוביק.

שלמה קרעי: נמצא אתנו פרופ' גבי בן נון מאוניברסיטת בן גוריון, אחריו יש לנו את גידי פרץ ואז נעבור לגולת הכותרת, שזה משרד האוצר.

שלמה קרעי: בינתיים כל הטענות מתנקזות רק למשרד האוצר, כרגיל.

גבי בן נון: יש לי שלוש הערות קצרות, כי רוב הדברים שרציתי לומר נאמרו על ידי רוביק.

גבי בן נון: הדיון האם צריך והאם המקום מתאים, אני חושב שכרגע הוא דיון מיותר ואני חושב שהוא אפילו מזיק.

גבי בן נון: כל הדברים האלה כבר הוכרעו לפני שנים והפתיחה שלהם כל הזמן רק מעכבת את הביצוע.

גבי בן נון: לכן, אני מציע: עזבו את הסיפור הזה.

גבי בן נון: צריך, המקום מתאים, עכשיו צריך לבצע ולא לדבר על המיקום והאם צריך.

שלמה קרעי: זה בדיוק מה שאמרנו קודם.

שלמה קרעי: תודה.

גבי בן נון: נקודה שניה – הבנייה של בית החולים החדש איננה על חשבון סורוקה.

גבי בן נון: כולנו רוצים שבית חולים סורוקה יהיה בית חולים מצוין, איכותי וייתן שירות טוב, אבל יש גבול ליכולת להגדיל בית חולים.

גבי בן נון: כבר היום בית החולים סורוקה הוא אחד מבתי החולים הגדולים ביותר במדינת ישראל.

גבי בן נון: האופציה של הגדלה שלו, גם היא עמדה למול הוועדה.

גבי בן נון: ישבה ועדת אפק, בחנה את האופציה הזאת וקיבלה החלטה שיש אפשרות להוסיף עד למקסימום לסורוקה, אבל מעבר לזה צריך בית חולים חדש.

גבי בן נון: לכן בואו לא נפתח את הסיפור הזה, פתיחת בית החולים החדש איננה על חשבון סורוקה אלא, כמו שרוביק אמר, לדעתי רק תשפר את השירות לתושבי הדרום, כי התחרות בין שניהם יכולה לשפר.

גבי בן נון: נקודה שלישית היא הטענה, שאני לא מבין אותה, שאם נפתח את בית החולים החדש נגנוב את המשאב של כוח האדם הקיים היום והתוצאה תהיה רק שיהיו עליות שכר ולא יהיה שיפור בבריאות האוכלוסייה.

גבי בן נון: רבותיי, כדי למנוע את המצב הזה צריך היום להגדיל את משאבי כוח האדם באזור הדרום – להכשיר יותר אנשים, וכן, להכשיר אנשים שגרים באזור הזה, כי הסיכוי שלהם לחזור לאזור הוא הרבה יותר גדול; וכן, ליצור חבילה של תמריצים שתגרום לזה שאנשים יבואו לאזור, ובסוף הם יבואו.

גבי בן נון: אם ניערך נכון גם להקמה וגם לאיוש של כוח האדם, אז בסוף יהיה בית החולים.

גבי בן נון: אבל יש מי שרוצה לעכב את ההחלטות האלה, כי ההחלטות התקבלו.

גבי בן נון: הייתה התנגדות אחת כשההחלטה התקבלה בוועדת ארנון אפק, וכל מי שהסתכל על הוועדה הזאת או על הסיכום שלה יודע בדיוק ממי ההתנגדות, וההתנגדות הזאת נמשכת, לא באופן פורמלי, אבל באופן פרקטי.

גבי בן נון: יש כל מיני מהלכים שעושים עיכובים ושמכניסים מקלות בגלגלים של ביצוע ההחלטה, אותם צריך להסיר, וכמה שיותר מהר.

שלמה קרעי: תודה רבה, פרופ' בן נון.

שלמה קרעי: בהמשך לנקודה האחרונה שהעלית, שהעלה אותה גם רוביק, בנושא הכשרות כוח אדם, נשמח לשמוע את ד"ר הדר אלעד, ראש אגף לרפואה קהילתית.

הדר אלעד: שלום.

הדר אלעד: איני עוסק בהכשרות כוח אדם, אין לי התייחסות קונקרטית, אבל בכל זאת רציתי לציין מספר נקודות, ברשותכם.

הדר אלעד: אני אוחז בידי את הדוח החדש של משרד הבריאות, שעניינו כוח אדם במקצועות הבריאות 2019, שנותן תמונת מצב על מה שקרה בין 2017 ל-2019.

הדר אלעד: לא הכול שחור בסופו של דבר.

הדר אלעד: אני רוצה לצטט שתי נקודות, ברשותכם: הראשונה נוגעת למספר הרופאים שעובדים במחוז הדרום.

הדר אלעד: כשהדוח של מבקר המדינה נכתב, הוא נכתב על בסיס נתונים של 2006–2008, וכאמור, אני אוחז בידי את 2017–2019.

הדר אלעד: בתקופה שבה נכתב דוח מבקר המדינה היו בתל אביב 5.5 רופאים ל-1,000 נפש, המספר הזה עלה עם השנים ל-5.6; באזור המרכז היה 3.8, זה עלה ל-4.1.

הדר אלעד: אבל תראו מה קרה בצפון ובדרום – מספר הרופאים שמועסקים עלה בתקופה הזאת, תקופה של 11 שנים:

הדר אלעד: בצפון עלה מ-1.6 ל-2.2 רופאים, זאת אומרת עלייה של 37%; בדרום מ-2.1 הוא עלה ל-3, זאת אומרת עלייה של 43%.

הדר אלעד: זה לא אומר שאין פערים נקודתיים במקצועות כמו רפואת ילדים, נוירולוגיה התפתחותית או נפרולוגיה.

הדר אלעד: מכיוון שאני עושה בקרה בכל המחוזות, אני אומר לכם שאיפה אני לא מסתובב אני שומע את הדרישה ואת הפערים.

הדר אלעד: הם יישמעו בכל מקום, גם בתל אביב יגידו שחסרים רופאי ילדים ורופאים בנוירולוגיה התפתחותית.

הדר אלעד: אבל בסוף, אם מסתכלים על הגידול הכולל של הרופאים שמועסקים במחוז הדרום ובמחוז הצפון, הגידול הזה דרמטי ביחס למצב שהיה כאן לפני 11 שנים.

הדר אלעד: אני רוצה לציין עוד נקודה, שנוגעת להכשרת כוח אדם.

הדר אלעד: בעשור האחרון הייתה מגמת עלייה כוללת בשיעור בעלי ההרשאה במרבית המקצועות הפארא רפואיים: דיאטנים עלו פי 2.4; קלינאי תקשורת עלו פי 2.2; מרפאים בעיסוק – 1.9; פיזיותרפיסטים – 1.7; כנ"ל אופטומטריסטים, שינניות וכו'.

הדר אלעד: המספרים האלה שהוכשרו חלחלו בעיקר לאזור הדרום.

הדר אלעד: זה מעניין שאזור הדרום ואזור הצפון הם עדיין אחרונים ברופאים ובאחיות, למרות מה שאמרתי קודם, אבל במקצועות הפארא רפואיים הדרום הוא כבר לא האחרון.

הדר אלעד: שיעור המועסקים במקצועות הפארא רפואיים במחוז הדרום הוא 4.4 ל-1,000 נפש, אחריו מחוז ירושלים – 4 ל-1,000 נפש.

הדר אלעד: זה אומר שהגידול המשמעותי בעשור האחרון חלחל לאזור הדרום, שכבר לא נמצא באחד משני המקומות האחרונים, להבדיל מהמקצועות האחרים.

הדר אלעד: זו נקודה חשובה.

שלמה קרעי: מה זה אזור הדרום מבחינתך?

שלמה קרעי: אנחנו מדברים על הנגב כרגע.

הדר אלעד: משרד הבריאות עובד לפי מחוזות.

הדר אלעד: זה מחוז הדרום.

שלמה קרעי: אשדוד ואשקלון כלולות באזור הדרום?

שלמה קרעי: יש שם שני בתי חולים.

שלמה קרעי: אנחנו מדברים על הנגב, על באר שבע.

הדר אלעד: אין לי פיצול לנגב.

הדר אלעד: בדוח אין לי פיצול לגבי באר שבע, אני לא יודע להגיד לך לגבי באר שבע.

הדר אלעד: אני רוצה לציין עוד מספר נקודות שהיו בדוח מבקר המדינה ואני חושב שחשוב לדבר עליהם.

הדר אלעד: הראשונה מתייחסת לנושא של מוקדים, נושא שהוזכר כבר בדוח של משרד הבריאות ב-2012.

שלמה קרעי: ד"ר אלעד, נוותר על הנקודות הנוספות, אין לנו את מסגרת הזמן לשאר הדברים, רק אם יש נקודה שקשורה להקמת בית החולים או לפער בשירותים הרפואיים בנגב ובבאר שבע.

הדר אלעד: מוקדים רפואיים – מדובר על הפער בשירותים הרפואיים בדרום, וכנ"ל היבטים של רצף טיפולי ורפואה מרחוק.

הדר אלעד: אין לי בעיה לוותר, אבל אני יכול להתייחס לדברים האלה, כי הם עלו בדוח.

שלמה קרעי: תודה, ד"ר אלעד, נתקדם.

שלמה קרעי: גידי פרץ, בקצרה בבקשה.

שלמה קרעי: תודה.

גידי פרץ: שלום לכולם, תודה על זכות הדיבור.

גידי פרץ: אני רוצה להתייחס להיבטים הרחבים יותר של הסתכלות מערכת הבריאות על הפערים.

גידי פרץ: הדיון פה, רובו נסוב על הקמת בית החולים, אבל ראש עיריית באר שבע דיבר בסיפה של דבריו על הנושא של רפואה בקהילה, שזה אחד הדברים שאנחנו מבינים שצריך לקדם אותם במשרד.

גידי פרץ: בעשר השנים האחרונות משרד הבריאות עוקב ומפרסם בכל שנה דוח על הפערים בבריאות, שלחתי גם קישור בצ'ט לדוח האחרון שלנו.

גידי פרץ: אחד הדברים שהשתנו בשנים האחרונות ברמה העולמית וגם בתוך משרד הבריאות הישראלי זה הסתכלות על פערים בבריאות לא רק בין מרכז ופריפריה גיאוגרפית אלא גם פריפריה חברתית.

גידי פרץ: ככל שאנחנו מעמיקים בהסתכלות על הנתונים והבנה שלהם, אנחנו מבינים שהגורם המרכזי לפערים בבריאות הוא לאו דווקא מרחק גיאוגרפי מבתי חולים אלא הסתכלות על המצב החברתי-כלכלי ועל ההשכלה, והדברים האלה נראים בבירור.

גידי פרץ: תושבי הנגב יכולים להסתכל על פערי הבריאות בין עומר לבין תל שבע – שני יישובים שנמצאים במרחק שווה מבית החולים או ממערכות הבריאות של באר שבע, ועדיין נתוני הבריאות בהם מאוד שונים.

גידי פרץ: מזה אנחנו יכולים להבין שהבעיה היא לא רק מרחק גיאוגרפי.

גידי פרץ: כמובן, זה לא סותר את זה שצריך להשקיע יותר בכוח אדם איכותי בפריפריה, אבל ההבנה שלנו – ואנחנו מכינים עכשיו תוכנית ארבע-שנתית – שצריך להסתכל על ההיבטים של פערים בבריאות בצורה הרבה יותר רחבה.

גידי פרץ: אנחנו עובדים על תוכניות של בריאות לאנשים בעוני, אנחנו עובדים על תוכניות בריאות לחברה הערבית.

שלמה קרעי: יש לכם תוכנית להכשרת כוח אדם שיהיה זמין עוד חמש-שש-שבע שנים, כשבית החולים הזה יקום ונצטרך גיוס של אנשי סגל – רופאים, אחיות?

שלמה קרעי: שר הביטחון גנץ אמר לנו בזמנו שהוא כבר התחיל לעבוד עם ילדים בכיתה ו' כדי שיתגייסו לאמ"ן שיעבור לנגב, וכך כבר יהיו לו אנשים מקומיים, צעירים מוכשרים מהדרום.

שלמה קרעי: האם יש לכם תוכנית ארוכת טווח כזאת?

שלמה קרעי: אתם עובדים עליה?

גידי פרץ: יש תוכניות, אבל זה לא התחום שאני עוסק בו באופן אישי אז לא אוכל להרחיב עליהן ולתת עליהן את כל הפרטים.

גידי פרץ: אבל בהחלט יש תוכניות, גם להכשרה של כוח אדם שכבר קיים היום, כוח אדם מהנגב שלומד בחו"ל ומגיע לארץ ולא מצליח להתקבל להכשרות, אז גם בנושא הזה אנחנו עושים הכשרות.

גידי פרץ: יש מתווה, שפורסם על ידי משרד הבריאות, כדי להגביר את לימודי הרפואה בארץ.

גידי פרץ: יש תוכניות שאנחנו עובדים עליהן כדי להגדיל את מספר הרופאים תושבי הפריפריה, כדי שהם יישארו קרוב לבית ויעבדו בדרום.

שלמה קרעי: יש העדפה פרקטית בבתי הספר לרפואה לתושבי הפריפריה?

שלמה קרעי: יש להם יותר נקודות זכות בקבלה?

גידי פרץ: אני לא יודע להגיד על זה מספיק.

שלמה קרעי: אני שואל כי אני יודע שאין.

שלמה קרעי: חבר הכנסת אלחרומי רוצה לשאול אותך שאלה.

גידי פרץ: אלה לא החלטות של משרד הבריאות.

גידי פרץ: משרד הבריאות לא קובע את הקריטריונים לקבלה לבתי הספר לרפואה.

שלמה קרעי: הוא לא צריך לקבוע, אבל אם משרד הבריאות דוחף לתוכנית כזאת, אני מניח שיקשיבו לו.

סעיד אלחרומי: ראש עיריית באר שבע נגע בנקודה הזאת, שהקמת בית חולים חדש, יש סביבו מעטפת להכשרות, לבית ספר לאחיות אולי גם בית ספר נוסף לרפואה.

סעיד אלחרומי: היום יש מאות, אם לא אלפי סטודנטים, לרפואה, לסיעוד ולמקצועות רפואיים שלומדים בחו"ל, ואני יודע את זה מהכפרים בנגב.

סעיד אלחרומי: אולי ירדן היא המקום המועדף על אנשים.

סעיד אלחרומי: כמובן שהעלויות הן אסטרונומיות; שנת לימודים לסטודנט לרפואה בירדן עולה 100,000 שקל.

סעיד אלחרומי: סכומים כאלה אנשים משלמים, אחר כך הם מגיעים ועובדים בסורוקה, עוברים את המבחנים.

סעיד אלחרומי: השאלה היא למה אנחנו לא מנצלים את זה, פותחים את הפקק הזה ומכשירים את הצעירים האלה אצלנו?

סעיד אלחרומי: למה שיוכשרו בירדן ויחזרו אלינו?

סעיד אלחרומי: למה לא יישארו התקציבים וכל ההשקעה הזאת בנגב?

שלמה קרעי: גידי, יש לך תשובה או שזה יישאר כשאלה לדיון הבא?

סעיד אלחרומי: הם מתקבלים, הם עובדים בסורוקה היום.

שלמה קרעי: זה ברור שדרושה תוכנית מקיפה להעדפה מתקנת לתושבי הפריפריה.

שלמה קרעי: אנחנו צריכים אותם בהמשך.

שלמה קרעי: מתכננים בית חולים שעומד לקום ויהיה גיוס של מאות ואלפי משרות.

הדר אלעד: הכשרת סטודנטים לרפואה זה משהו שמשרד הבריאות מנסה לקדם.

הדר אלעד: יש פה שתי נקודות מרכזיות: הראשונה היא עניין של תקציב – זה לא זול להכשיר סטודנט לרפואה; החלק השני הוא הזמינות של שדות אקדמיים, וגם זה נושא מורכב כי מספר השדות האקדמיים במדינה הוא מסוים, וגם פה צריך לתת את התיעדוף המתאים.

הדר אלעד: המערכת, יש לה קיבולת מסוימת להכשרת סטודנטים.

הדר אלעד: זאת אומרת, זה לא שאפשר בבת אחת לפתוח ולהכשיר כמה שרוצים, גם אם המשאב הכספי ניתן.

הדר אלעד: זה שילוב של שני הנושאים האלה.

שלמה קרעי: תודה.

שלמה קרעי: אני רוצה לעבור למשרד האוצר.

שלמה קרעי: רועי רייכר, רפרנט בריאות באגף התקציבים, עיני כל הוועדה נשואות אליך.

רועי רייכר: שלום רב.

רועי רייכר: הקשבתי קשב רב לדיון, ואני רוצה לשתף את הוועדה בתהליך שהתחלנו לקיים בעצימות גבוהה בשנתיים האחרונות.

רועי רייכר: זה נכון בחצי השנה האחרונה התהליך הזה טיפה נגדע מבחינת הקשב הניהולי, הן במשרד הבריאות והן מבחינת הקשב בכל המדינה בעקבות הקורונה.

שלמה קרעי: דווקא נגיף הקורונה אמור להאיץ תהליך כזה.

רועי רייכר: צודק, אבל מטבע הדברים, דיונים שבהם כל צמרת משרד הבריאות לקחה חלק מאוד פעיל ובדחיפה גדולה, יחד עם החשב הכללי ועם אגף התקציבים, כדי לקדם את התהליך, זה תהליך שטיפה נעצר – לא בתחילתו אלא די בסופו – אבל הוא עדיין בתוך התהליך.

רועי רייכר: לא נראה שיש מחלוקת בין הצדדים.

רועי רייכר: יש החלטת מממשלה, וכל הצדדים מבקשים ליישם אותה, בדבר הצורך בהקמת בית חולים בנגב.

רועי רייכר: מה שכן צריך לעמוד עליו היא סוגיה שחזרה כחוט השני בכל הדיונים שקיימנו עם כל הצדדים בשימוע במשך ימים ארוכים – קופות החולים, בית חולים שיבא, בית חולים הדסה וכל גופי הבריאות בישראל.

רועי רייכר: למדנו דבר מאוד מרכזי, שגילינו אותו עכשיו לא ידענו אותו ב-2014, ואסביר למה.

רועי רייכר: בשנים שבין 2014 להיום נבנה בית החולים אסותא באשדוד.

רועי רייכר: הגיע מנכ"ל אסותא ואמר: יש חוברת שלמה, בואו תלמדו מהטעויות ומהדברים הטובים; מה כן לעשות ומה לא לעשות.

רועי רייכר: אחד הדגשים המרכזיים היה שכשרוצים להקים בית חולים, חשוב ונחוץ להקים מערך של כוח אדם שיהיה מסוגל להיקלט באותו בית חולים.

רועי רייכר: נציגת הכללית דיברה קודם, אני מסכים עם חלק מהדברים ועם חלק אני לא מסכים, אבל המבנה לא מייצר פתרון.

רועי רייכר: בדיוני התקציב האחרונים, שלצערנו נגדעו, גם אנחנו, במשרד האוצר, מבינים את הצורך בהגדלת מספר הרופאים, בין היתר, בנגב.

רועי רייכר: לא רק בנגב, כמובן, אבל בין היתר בנגב.

רועי רייכר: תהליך הכשרה של רופא מומחה הוא 12– 14 שנה ומתמחה שבע–שמונה שנים אחרי סטאז'.

רועי רייכר: אנחנו מנסים לדחוף לזה, אני אומר את זה בכנות.

רועי רייכר: גם בתוכנית הכלכלית היה רובד שדיבר על הגדלת מספר הרופאים, וכמו שציינו פה חלק מחברי הכנסת, גם הסטה של לומדים בחו"ל ללימודים בארץ.

רועי רייכר: אבל הדבר הזה חייב לקרות לפני שיש מבנה שיעמוד כפיל לבן, במקרה הטוב, ובמקרה הרע ייקח רופאים שעובדים בסורוקה היום, וזה בדיוק מה שקרה באשדוד.

רועי רייכר: לא ידענו את זה ב-2014, אבל ב-2018 כבר נוכחנו לדעת שכשלא עושים תהליך של הרחבת ההכשרה לפני, לקחו ממחלקות גינקולוגיות באסף הרופא, אחיות מקפלן, אחרים משיבא, וכל אחד מבתי החולים האלה מעיד על מצוקה היום.

רועי רייכר: זו נקודה ראשונה.

שלמה קרעי: זה תהליך שצריך להתרחש במקביל.

עפר שלח: לא רק זה, הוא מדבר כאילו זה לא בידיים של משרד האוצר להוסיף תקנים לדבר הזה.

רועי רייכר: זה לא תקנים, אסביר - - -

שלמה קרעי: רועי, אתה מבין לא תירוץ.

שלמה קרעי: זו רק משימה נוספת שעומדת לפתחכם, אלה שני דברים שצריכים להתרחש במקביל.

רועי רייכר: אני מסכים לגמרי.

רועי רייכר: מחד, אתה צודק, הם צריכים לבוא במקביל, ואפילו הסברתי למה אנחנו, כמשרד האוצר, מנסים ושואפים לקדם אותם.

רועי רייכר: זה אפילו היה בתוכנית הכלכלית של משרד האוצר, להגדיל את מספר הרופאים.

שלמה קרעי: מתוך 411 מיליארד שאישרנו לכם בוועדת הכספים לפני שבועיים, כמה מזה מוקצה לצורך הקמת בית החולים השני בנגב ולהכשרת כוח אדם לבתי חולים?

רועי רייכר: אענה לשני הדברים.

רועי רייכר: בית החולים השני בנגב, התקציב בשבילו מגיע אחרי שוועדת היגוי, כפי שהוחלט עליה בהחלטת הממשלה, מסיימת את עבודתה.

רועי רייכר: ועדת ההיגוי מורכבת משלושה צירים: משרד הבריאות, החשב הכללי ומאגף התקציבים, ויש בה המון נציגים.

רועי רייכר: הוועדה, כמו שאמרתי, האיצה מאוד את עבודתה בשנה וחצי האחרונות, היא לא סיימה אותה.

רועי רייכר: אתן לכם דוגמה, רק כדי לסבר את האוזן.

רועי רייכר: עשינו מיפוי, יחד עם משרד הבריאות, של הצרכים הרפואיים, וישבנו גם עם ראש עיריית באר שבע וראש אגף התקציבים.

רועי רייכר: עלה שהצורך הכי גדול הוא בחדרי ניתוח, שם התורים ארוכים במידה ניכרת יותר מכל אזור אחר במדינת ישראל, ולפי הנתונים, זה הדבר הראשון שבו צריך להשקיע ולשים עליו את הדגש.

רועי רייכר: אז כדי להכין תקציב לבית חולים, קודם כול צריך להגדיר מה הם הצרכים הכי דחופים ומה הדרך הכי טובה לפתור אותם.

רועי רייכר: אין ספר שבית חולים הוא חלק מרכזי מהסיפור, אבל איזה בית חולים – בית חולים גריאטרי, פסיכיאטרי, רק כללי, כולם ביחד, מה החלק של הגריאטריה בתמונה?

רועי רייכר: המצב של השיקום בדרום קשה מאוד, יותר מאשר מצב המחלקות הפנימיות.

רועי רייכר: כל אלו דברים שהיינו בעיצומו של תהליך, ונמשיך אותו ונגביר אותו ביתר שאת.

שלמה קרעי: רועי, בטח שמעת את משרד הבריאות קודם.

שלמה קרעי: מבחינתם, התוכנית כבר מוכנה, אפשר להתחיל לעלות לשטח.

שלמה קרעי: כל מה שחסר זה תקציב.

שלמה קרעי: זאת אומרת, הם כבר תיעדפו והחליטו מה יהיה במסגרת אותן 600 מיטות ראשונות שמיועדות להיות בבית החולים הזה.

שלמה קרעי: כל מה שצריך זה אתכם.

רועי רייכר: אנחנו פועלים לפי החלטות הממשלה, אנחנו לא פועלים על דעת עצמנו.

שלמה קרעי: רוצה שאקרא לך את החלטת הממשלה?

רועי רייכר: יש המון הערכה וכבוד בינינו לבין משרד הבריאות, אבל גם הם, אני חושב, כפופים לאותה החלטה.

רועי רייכר: ההחלטה הזאת אומרת שיש ועדת היגוי שמורכבת משלושה צירים, והצירים האלה הם גם משרד הבריאות וגם משרד האוצר, להיבטי התקצוב.

רועי רייכר: היבטי התקצוב שונים בין בית חולים שהמבנה שלו הוא מחלקות פנימיות לבין בית חולים שהתכולה שלו היא חדרי ניתוח.

רועי רייכר: זאת אומרת, אי-אפשר לקבל החלטה על צד אחד במשוואה מבלי להבין את ההשלכות על הצד שני של המשוואה.

שלמה קרעי: אבל משרד הבריאות אומר - - -

ניסן בן חמו: יש כבר פרוגרמה.

ניסן בן חמו: הנושא התקדם, זה לא משהו חדש, כבר דנים על זה.

ניסן בן חמו: יש כבר פרוגרמה איך ייראה בית החולים, איך הקומפלקס ייראה – יהיה בנוי מחמישה בתי חולים נוספים.

ניסן בן חמו: כלומר, זה קיים.

ניסן בן חמו: זה נראה איזשהו פינג פונג שבסופו של דבר - - -

רועי רייכר: זה לא פינג פונג.

רועי רייכר: אני מבין את ה- - -

שלמה קרעי: אני רוצה לקרוא לך את החלטת הממשלה, שאתה אומר שהיא מאוד חשובה.

שלמה קרעי: סעיף ה.

שלמה קרעי: "להנחות את החשבת הכללית להקים ועדת מכרזים בין משרדית לתכנון, הקמה, החזקה והפעלה של בית החולים לאור המלצות ועדת ההיגוי.

שלמה קרעי: ועדת המכרזים תפעל, ככל הניתן, לפרסום המכרז עד ליום 1 בספטמבר 2016.

שלמה קרעי: " אנחנו ארבע שנים אחרי שהמכרז היה צריך כבר לצאת.

שלמה קרעי: משרד הבריאות היה כאן, אמר שהכול כבר מוכן, כל מה שצריך זה לאשר את התקציב ואפשר לצאת לדרך.

שלמה קרעי: מה הצפי, מבחינתכם, לאישור העניין הזה?

שלמה קרעי: אמרת שישבתם בעצימות מאוד גבוהה, אבל מה הצפי עכשיו?

שלמה קרעי: מה הססטוס?

שלמה קרעי: מתי לבוא אליך, בעוד חודש?

רועי רייכר: אני מבקש להתייחס למה שאמרתם ואחרי זה אשמח להיות פה לכל שאלה ולהמשך דיונים, מעקב ומה צריך.

רועי רייכר: באותה החלטת ממשלה, שקראת ממנה, כתוב בדיוק מה הרכב ועדת ההיגוי ובסעיף ג' גם כתוב בדיוק מה ועדת ההיגוי הזאת אמורה לעשות.

רועי רייכר: אחד הדברים שהיא אמורה לעשות – כוועדה, לא כצד אחד שמחליט באותה ועדה – הוא גיבוש השירותים הקליניים שיבוצעו בבית החולים.

רועי רייכר: הדבר הזה הוא לא כי משרד האוצר יודע יותר טוב ממשרד הבריאות מה הצרכים הרפואיים הדרושים; משרד הבריאות יודע למפות הרבה יותר מאתנו מה הצרכים הרפואיים שנדרשים באזור הדרום.

רועי רייכר: אבל ההשלכה של אילו מחלקות ומה יהיה הרכב בית החולים לתקציב בית החולים, גם בבינוי וגם בתקציב השוטף, היא השלכה דרמטית, ובגלל זה הוועדה צריכה לקבל החלטה כוועדה.

רועי רייכר: יש בג"ץ בנושא, וגם בתשובתנו לבג"ץ עמדנו על הדבר הזה והבהרנו מדוע הוועדה צריכה להמשיך בתהליך כדי לסיים אותו.

שלמה קרעי: מה אתה אומר בעצם?

שלמה קרעי: אתה אומר שמשרד הבריאות לא אומר לנו את כל האמת?

שלמה קרעי: הוא אמר שהתוכנית - - -

רועי רייכר: חס וחלילה, אני לא אומר דבר כזה.

רועי רייכר: אם זה מה שהשתמש מדבריי – חס וחלילה.

רועי רייכר: משרד הבריאות אמר אמת, אני לגמרי לא הולך לשם.

רועי רייכר: אני מצטער אם זה מה שהשתמע מדבריי.

רועי רייכר: אני אומר שבתהליך ה-RFI, התקבלו בו מספר הערות מאוד מרכזיות גם על הצרכים – איזה צרכים.

רועי רייכר: לא האם צריך – צריך, אין פה שאלה, אבל איזה צרכים, מה יותר חשוב.

רועי רייכר: נניח שיש 300 מיטות, שזה מה שהמליצה ועדת אפק שעל בסיסה יש החלטת הממשלה ובגלל זה הסכומים שאתה מכיר.

רועי רייכר: נניח שיש 300 מיטות; האם חשוב לשים שם 300 מיטות גריאטריות?

רועי רייכר: אולי 20 חדרי ניתוח ו-280 מיטות במחלקות פנימיות?

רועי רייכר: זה אחד הדברים שדנו בו ב-RFI וביום העיון.

רועי רייכר: עלו שם המון השגות על הפרוגרמה, על הצרכים ועל תיעדוף הצרכים, לא רק של קופת חולים כללית, עלו על זה השגות מצד כל קופות החולים וכל בתי החולים.

רועי רייכר: קופת חולים מאוחדת וקופת חולים לאומית, שהן המבטחות של האזרחים במדינת ישראל – והן לא נגועות בדבר, הן לא כמו קופה שיש בבעלותה בית חולים בעיר שבע – אמרו שמה שהכי חשוב להן זה שיקום וגריאטריה.

רועי רייכר: הדבר הזה לא נמצא בפרוגרמה הראשונית שאותה רוצים לאשר.

רועי רייכר: לכן את הדיון הזה ואת התהליך הזה צריך להאיץ, אנחנו לגמרי מסכימים על זה.

רועי רייכר: אני אומר ביושר: בשלוש השנים האחרונות אני עד לכך שהדבר הזה מאוד מואץ.

רועי רייכר: נכון, הוא נתקע בחצי השנה האחרונה, בגלל סיבות מובנות.

רועי רייכר: יש להאיץ אותו, לסגור תכולה מוסכמת ומוגדרת ואת ההשלכות התקציביות, ובדיוני התקציב הבאים, ברור שהדבר הזה צריך לעלות כחלק מדיוני התקציב, לפי תיעדוף של הממשלה ומשרד הבריאות.

רועי רייכר: אנחנו לא צד מחליט, אנחנו צד מבצע.

שלמה קרעי: עם מי אני צריך לקבוע לך פגישה במשרד הבריאות כדי שזה יתקדם?

רועי רייכר: אם אתה רוצה, אעדכן אותך במייל.

רועי רייכר: כבר השבוע אבקש מהמזכירות לתאם פגישה עם הגורמים הרלוונטיים במשרד הבריאות כדי לדבר על אותה תכולה, עם גורמים רלוונטיים בקופות החולים.

רועי רייכר: אם אתה רוצה, נציג לך את סיכום הדיון או את הטענות שעולות שם, כדי שתבין.

שלמה קרעי: לוועדה, לא אליי.

שלמה קרעי: יהיה דיון המשך, אבל בהחלט אשמח לשמוע איך מתקדם ומה תוצאות הפגישה הזאת ואם מצד משרד הבריאות הגעתם להסכמה על מה יהיה שם וכל מה שחסר זה התקציב, אז גם פה חשוב לדעת שהגענו לשלב הזה.

שלמה קרעי: אני יודע שממשלת ישראל מחויבת לנגב; ראש הממשלה מחויב לעניין הזה, שר האוצר מחויב לא פחות, ונראה כאילו כולם כולם בעניין, אבל אנחנו מנסים לשחרר את הסתימה.

שלמה קרעי: אמרת שהייתה הפסקה של חצי שנה, אנחנו לא רוצים שההפסקה הזאת תימשך.

רועי רייכר: אני חושב שהסתימה היא לא סתימה טכנית, יש פה סתימה מקצועית שצריכה להיפתר בצורה הכי טובה כדי ללמוד מטעויות העבר שקרו באסותא אשדוד ולא לחזור עליהן.

רועי רייכר: ברגע שהדבר הזה ייפתר נגלה שאין סתימה אלא צריך פשוט לבחור את הצינור הנכון.

רועי רייכר: יהיה מאוד גרוע אם נשים צינור שאחרי זה נגלה שלא התאים בקוטר שלו למה שהיינו צריכים או לא התאים בסוג שלו.

רועי רייכר: אלה דברים שצריכים לברר עכשיו לפני שרצים, בדימוי שלך, למכולת כדי לקנות את סוג הצינור.

רועי רייכר: אנחנו שם, ואנחנו גם נעדכן את יושב-ראש הוועדה בהמשך למה שנדרש מאתנו, גם בתאריך וגם בעמדות הצדדים, כדי שיהיו מול עיניך.

ניסן בן חמו: אנחנו מעריכים מאוד את הרצון ואת הכול, אבל במילים אחרות אתה אומר: בואו נקים עוד ועדה, נדון עוד דיונים.

ניסן בן חמו: את כל התהליך הזה היה צריך לעשות מלכתחילה; ה-RFI יצא, כבר קיבלנו המון נתונים שחלקם הפתיעו אפילו אותנו לגבי הצעות.

ניסן בן חמו: צריך כאן ועכשיו, זה לא: בואו נעשה דיון.

ניסן בן חמו: ברור, נעשה עוד דיון ועוד דיון.

ניסן בן חמו: אם לא נתחיל להכשיר עכשיו את כוח האדם לא יעזור בית חולים ב-2025.

ניסן בן חמו: באו נתחיל עכשיו, אנחנו בתהליך הזה כבר שש שנים.

רועי רייכר: על זה אין לנו מחלוקת בכלל.

רועי רייכר: הכשרת כוח האדם היא במקביל לתהליך.

רועי רייכר: לא דיברתי על עוד ועדה, אין שום עניין למשוך את הדבר הזה לעוד ועדה אחרי ועדה אחרי ועדת היגוי.

רועי רייכר: הייתה ועדת אפק, הייתה ועדת היגוי; ועדת ההיגוי קיבלה המון נתונים, היא הרבה יותר חכמה היום ממה שהייתה גם ב-2016, ודאי ב-2014.

רועי רייכר: היא יודעת יותר גם בעקבות אסותא אשדוד וגם בעקבות צרכים שעולים מהשטח.

רועי רייכר: הדר אלעד הסביר על השינויים בכוח האדם, אנחנו מזהים אותם בהמון תחומים.

רועי רייכר: הדבר הזה צריך להסתיים, אנחנו מסכימים.

רועי רייכר: בד בבד, במקביל, וזה בכלל לא סותר וזה חייב לבוא אפילו לפני כן – הגדלה של כוח האדם במערכת הבריאות.

רועי רייכר: בסוף את תקציב משרד הבריאות ואת התעדוף שלו מגדיר שר הבריאות, לא משרד האוצר.

רועי רייכר: אני יכול להגיד שאנחנו נשים את הדבר הזה בסדר עדיפות גבוה, אנחנו חושבים שהדבר הזה נחוץ לא רק לטובת פתיחת בית החולים בבאר שבע אלא לטובת כלל המערכת.

רועי רייכר: אני מאוד מקווה שנהיה בשותפות גם עם המל"ג – שרלוונטי לשדות הקליניים – גם עם בתי החולים וגם עם משרד הבריאות, כדי שנצליח במשימה של הגדלת הכשרת כוח האדם ונתכונן ליום, שבוא יבוא, בעזרת השם, שיוקם בית חולים.

רועי רייכר: אגיד במאמר מוסגר שאני עצמי תושב הדרום, אשתי עובדת בבית החולים בבאר שבע.

רועי רייכר: שייבנה הכי מהר, יהיה גם לי יותר טוב.

שלמה קרעי: תודה.

שלמה קרעי: אולי צריך להעביר את המסר לשר האוצר – גם אני אדבר אתו באופן אישי – אבל אתה, כרפרנט בריאות, שזה יהיה בתוכנית שהוא צריך להביא כבר עכשיו.

שלמה קרעי: אתה מדבר על דיוני תקציב; דיוני תקציב, כנראה, לא יקרו בחודשים הקרובים, זאת לפחות הסבירות הפוליטית היום, אבל חוץ מדיוני תקציב יש תוכנית תקציבית ששר האוצר צריך להביא לממשלה ועוקב אלינו, לוועדת הכספים.

שלמה קרעי: אם, כמו שאתה אומר, כולם בעניין וכל מה שנשאר זה רק לסגור את הפינות האחרונות, אז דברים כאלה צריכים להיכנס כבר בתוכנית שמגיעה אלינו בשבועות הקרובים.

שלמה קרעי: כמובן שנמשיך לעקוב, גם אחרי הפגישה שאמרת שתקיימו בשבוע הקרוב עם משרד הבריאות.

שלמה קרעי: הנושא הזה חשוב לנו מאוד.

שלמה קרעי: אם אתה תושב הנגב, אז יש לנו ערך מוסף נוסף.

שלמה קרעי: תודה, רועי.

רועי רייכר: תודה לכם.

שלמה קרעי: ליטל גרוסמן מרופאים לזכויות אדם, בבקשה.

ליטל גרוסמן: תודה רבה לכם, תודה על הדיון החשוב.

ליטל גרוסמן: לא התכוונתי לדבר על נושא האדם כי רבים העלו את זה לפניי, אבל אני מוצאת בכל זאת צורך לדבר על השאננות שלדעתי קיימת במשרד הבריאות מבחינת הצורך להיערך כבר עכשיו – כבר מזמן, אבל בטח ובטח עכשיו.

ליטל גרוסמן: הולכת להיכנס רפורמה שתצמצם עוד יותר את כוח האדם הרפואי בדרום.

ליטל גרוסמן: נכון ל-2019, 56% מהרופאים הם תוצאה של אוניברסיטאות בחו"ל, שמ-2026 כבר לא יוכלו לעבוד בארץ.

ליטל גרוסמן: זה נדבך נוסף לכך שצריך כבר עכשיו כמה שיותר פתרונות להגדלת כוח האדם, בכלל בארץ ובטח בדרום, כי אחרת יהיה לנו בית חולים, אבל הוא יהיה ריק.

ליטל גרוסמן: בית החולים עצמו חיוני, וחשוב שיקום כמה שיותר מהר, אבל הוא לא יפתור את הבעיה של הפערים באופן כללי בין הפריפריה למרכז – הפריפריה הדרומית והפריפריה הצפונית.

ליטל גרוסמן: אנחנו קואליציה של ארגוני בריאות ופעילים בדרום ובצפון.

ליטל גרוסמן: אנחנו חושבים שהממשלה צריכה להכריז על הפריפריה כאזורי עדיפות לאומית מבחינת נגישות לשירותי בריאות.

ליטל גרוסמן: אנחנו חושבים שקיים כשל שוק בצורה שמערכת הבריאות בנויה.

ליטל גרוסמן: לא קיימת באמת תחרות בפריפריה, המבוטחים הם קהל שבוי והבריאות שלהם נפגעת.

ליטל גרוסמן: אנחנו חושבים שכדי לקיים את השוויון לפי חוק ביטוח בריאות ממלכתי, צריך לתת עדיפות ולמצוא פתרונות מותאמים וייחודיים לצרכים של תושבי הפריפריה ולמאפיינים הייחודיים שלהם.

שלמה קרעי: תודה, ליטל.

שלמה קרעי: לפני שאסכם את הדיון, עפר, רצית לומר משהו.

עפר שלח: אני חושב שאנחנו רואים גם בדברים של נציג האוצר את כל הדרכים שבהן דרכים לא נעשים.

עפר שלח: החלטת הממשלה מ-2014 דיברה על 2025–2026, היום נראה לי שאם אתה אומר 2030 אתה אופטימי.

עפר שלח: תולים אותה הן בנימוקים מזן האויב של הטוב הוא היותר טוב.

עפר שלח: עד שנגיע לסופר אפיון מה צריך ומה טוב, בינתיים הפרויקט ימות, שלא לדבר על אנשים.

עפר שלח: הייתה תוכנית ששרת הבריאות יעל גרמן עשתה, של מענקים לרופאים מתמחים כדי שיעבדו בפריפריה, אפרופו מחסור ברופאים.

עפר שלח: התוכנית הזו בוטלה.

עפר שלח: יש צורך ברופאים בכל רחבי הארץ, זה הרי ברור, אז עכשיו להתנות את בית החולים בזה?

עפר שלח: תדאגו שיהיו רופאים בבתי החולים בארץ, בין אם זה בהכשרה של אנשים שלומדים בחו"ל, בין אם זה בעוד מקומות לימוד.

עפר שלח: הדבר הזה גורר רגליים.

עפר שלח: אתמול היה דיון בוועדה הזאת על סוגיית התקציב.

עפר שלח: הרי תקציב ל-2021 אין, וגם לא יהיה; תקציב במובן שלוקח, כמו שאמרת, שינויים של סדרי עדיפות.

עפר שלח: במקרה הטוב יהיה מסמך המשכי לתקציב 2020, שהוא מסמך המשכי לתקציב 2019.

עפר שלח: כל הדברים האלה מתחברים לתמונה מאוד קשה עבור תושבי הדרום.

עפר שלח: אנחנו צריכים לחבוט בערבה הזאת עד שייצא ממנה משהו.

שלמה קרעי: אנחנו כאן, הודות לך.

שלמה קרעי: הודינו לך בתחילת הדיון, כשלא היית פה.

שלמה קרעי: חבר הכנסת אלחרומי, בבקשה.

סעיד אלחרומי: שוב, הנושא של ההכשרות של אחיות ורופאים; היום יש מחסור באיוש משרות של אחיות, כי השכר ברצפה.

סעיד אלחרומי: בטיפות החלב בנגב מבקשים אחיות, והן לא מגיעות לשם כי השכר מאוד נמוך.

סעיד אלחרומי: זה מתחבר למה שאמר עפר לגבי התמריצים.

סעיד אלחרומי: הדבר השני, אנחנו צריכים ישיבת המשך, שאליה נזמין גם את שר הבריאות וגם נקבל תשובות ברורות מהאוצר.

סעיד אלחרומי: הכדור נמצא במגרש שלהם.

שלמה קרעי: קודם כול, הצלחנו לקיים פגישה בין הבריאות לאוצר אחרי חצי שנה של הפסקה.

סעיד אלחרומי: בדיוק.

סעיד אלחרומי: אנחנו חייבים לשמוע תשובה חד-משמעית, כי תוכנית, אפשר שרוביק והוועדה המקומית יאשרו, אבל אנחנו לא רוצים שזה יישאר על המדף.

שלמה קרעי: נקיים דיון המשך.

שלמה קרעי: ניסן, בבקשה.

ניסן בן חמו: שמענו את הסקירה הכוללת.

ניסן בן חמו: אני חושב שצריך לדבר גם על תוכנית ביניים, והפתרון הוא תוכנית מענקים נקודתית לעידוד כוח אדם להגיע לפריפריה, כי המחסור הוא כאן ועכשיו, המצוקה היא כאן ועכשיו, הבעיה בפערי הבריאות היא כאן ועכשיו.

ניסן בן חמו: בית החולים יוקם ב-2027–2028 אם נעבוד הכי יעיל שאפשר.

ניסן בן חמו: עד אז אנחנו חייבים לתת פתרון ביניים, וזה גם, לדעתי, מענה נקודתי עד שנגשר על הפער הזה.

שלמה קרעי: תודה.

שלמה קרעי: מסיכום כל הדברים ששמענו לא ברור למה זה לא מתקדם: ועדות התכנון מאשרות, משרד הבריאות בעניין, לפחות לפי מה שהוא אומר, לפני ששמענו את משרד האוצר.

שלמה קרעי: כולם מגויסים, ורק העניין התקציבי, עקב אכילס הרגיל בכל דבר כאן בכנסת, נתקע.

שלמה קרעי: כמו שאמרתי, אני יודע שנושא פיתוח הנגב – גם הגליל, אבל פיתוח הנגב בעיקר – הוא חזון ודבר שאנחנו שואפים אליו בממשלת ישראל, ראש הממשלה ושר האוצר.

שלמה קרעי: רוביק דנילוביץ אמר שכשיש קונצנזוס אף אחד לא עושה, כי חושבים שכולם מגויסים, זה כמו הפתגם: קדירה דבי שותפי, לא חמימא ולא קרירא – כשיש קדירה ששניים אחראים לבשל אותה, בסוף היא לא חמה ולא קרה, נשארת באוויר.

שלמה קרעי: אז אנחנו כאן כדי שהעניין לא יישאר באוויר, נמשיך לעקוב.

שלמה קרעי: אני שמח שמשרד האוצר יחדש כבר בשבוע הקרוב את ההידברות עם משרד הבריאות.

שלמה קרעי: אנחנו מבינים עכשיו שיש שתי אבני יסוד שעדיין חסרות בדרך ליציאה לשטח.

שלמה קרעי: אבן יסוד אחת, שאמר נציג משרד האוצר, היא להגיע להסכמה סופית איך ייראה השלב הראשון, אותן 500–600 מיטות שמתוכננות.

שלמה קרעי: אחרי שיגיעו לאותה הסכמה, למצוא את התקציב ולאשר אותו.

שלמה קרעי: דיברו כאן גם על נושא חשוב לא פחות – הכשרות של כוח אדם.

שלמה קרעי: זה דבר שמדברים עליו גם בנושא קריית המודיעין שצפויה לעבור לנגב וגם בנושא בית החולים השני.

שלמה קרעי: באופן כללי אומרים: הרוצה להחכים – ידרים.

שלמה קרעי: לא חסרים לנו צעירים מוכשרים וחכמים בדרום, כל מה שצריך זה לנתב אותם למקצועות שאנחנו רוצים שהם יעסקו בהם בעוד עשור או פחות מעשור.

שלמה קרעי: אחרי שני הדברים האלה במקביל, אני חושב שכדאי שאנחנו, כאן בוועדה, נעקוב ונקיים דיון המשך, יחד עם נושאים אחרים שקשורים לנגב, כמובן.

שלמה קרעי: אני מודה לכולכם על ההשתתפות, תודה שוב ליושב-ראש הוועדה לעפר שלח על הקמת הוועדה הזו, תודה לכל מי שנמצא אתנו בזום.

שלמה קרעי: אנחנו נעמוד בקשר.

שלמה קרעי: תודה רבה, אני נועל את הישיבה.